ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 380, 2005-02-09 09:30

גאלב מג'אדלה: בוקר טוב, אני פותח את ישיבת ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

גאלב מג'אדלה: קיבלנו ממזכיר הכנסת בקשה לדיון מהיר, לפי בקשת חברי הכנסת חיים אורון, טלב אלסאנע וג'מאל זחאלקה.

גאלב מג'אדלה: הדיון הוא בנושא הפיכת האדמות החקלאיות של הבדואים בנגב.

גאלב מג'אדלה: הבעיה ידועה לכולם.

גאלב מג'אדלה: זה התחיל בריסוס, הבג"ץ עצר את הריסוס, ומצאו שיטה אחרת של הפיכת הקרקע.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורון צריך לצאת מוקדם לדיון בוועדת הכספים, אז אתן לו להתחיל.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

חיים אורון: בוקר טוב, זאת ישיבה ראשונה שאני משתתף בה, ואתה יושב הראש שלה.

גאלב מג'אדלה: זאת הרביעית שלי כממלא מקום, חבר הכנסת שטרן היה שבוע בחוץ לארץ וביקש ממני למלא את מקומו.

גאלב מג'אדלה: אבל היום זאת הישיבה הראשונה שלי כיושב ראש.

חיים אורון: אני מברך אותך בכניסתך לתפקיד, הוועדה היא מאוד חשובה, בהצלחה.

חיים אורון: הנושא של ריסוס ועכשיו של חריש קרקעות בנגב הוא לא חדש, הוא עולה מידי פעם.

חיים אורון: כל ניסיון לבודד אותו מבעיית הקרקעות של הבדואים בנגב לא יצליח.

חיים אורון: הוא חלק מתוך מכלול הנושאים.

חיים אורון: הבדואים אומרים: זאת קרקע שאנחנו מעבדים אותה מזה שנים, לפעמים 100 שנים, לפעמים 50 שנים, לפעמים 30 שנים.

חיים אורון: המדינה תגיד: יש לנו חוות דעת, אולי אפילו מבתי משפט, שהקרקע הזאת היא קרקע מדינה ולכן אי אפשר לעלות עליה.

חיים אורון: הוויכוח הזה קיים על מיליון דונם בנגב.

חיים אורון: כבר אמרתי, אפשר על פי הטיעון הזה לקחת טרקטור בדימונה ולהגיד לו לנסוע עד בית קמה וחזרה, מעכשיו ועד סוף הימים, וכל מה שבדרך להוריד, כי על רוב הקרקעות האלה יש מחלוקת.

חיים אורון: אני לא מציע את ההצעה הזאת, אבל המחלוקת קיימת.

חיים אורון: לצערי הרב, לא עוסקים באופן רציני בפתרונה.

חיים אורון: לצערי הרב, תמיד כעבור כמה שנים מגיעים לפתרון שהציעו אותו לפני כמה שנים, אבל הוא כבר לא ישים, כמו שקורה ממש בימים האלה.

חיים אורון: הסיפור של ריסוס או חריש קרקעות הוא קטע מתוך המכלול, מאוד בוטה, מאוד אגרסיבי, מאוד כואב.

חיים אורון: הוא לא החלק הכי קשה, כי שהורסים בתים של אנשים ושל ילדים זה אולי הרבה יותר קשה.

חיים אורון: גם זה על בסיס ההנחה שיש ויכוח על הבעלות על הקרקע והורסים את הבתים.

חיים אורון: הכלי הזה מאוד לא יעיל.

חיים אורון: אני לא מכיר משך קרוב ל-50 שנותיי בנגב בדואי אחד שזז ממקום מגוריו כי חרשו לו את השדה או כי הרסו לו את הבית.

חיים אורון: אני חושב שזה לא מוסרי, אני חושב שזה לא הוגן, לא נכון.

חיים אורון: אם המדינה מפעילה כלים, היא לפחות צריכה להגיד אם הם יעילים.

חיים אורון: אז קודם כל הם לא יעילים, והם גם לא נכונים.

חיים אורון: מה הבדואי יעשה, שחרשו לו 2,000 דונם?

חיים אורון: הוא יקח אותם מאיזשהו מקום?

חיים אורון: תביעת הבעלות שלו קיימת על הקרקע הזאת אם הוא זרע אותה או לא זרע אותה, והיא לא תיפתר על ידי זה שהוא יזרע אותה, אנחנו נחרוש את הקרקע או שהוא לא יזרע אותה.

חיים אורון: אני אומר גם כחקלאי, כשרואים שאיכשהו היה קצת גשם בנגב ונבטו השדות, ואז בא מישהו עם טרקטור ומוריד 2,000 דונם – מה התכלית של הדבר הזה?

גאלב מג'אדלה: במקרה הזה 4,000 דונם.

חיים אורון: זה מה שמרכז המידע של הכנסת רשם לנו.

חיים אורון: בתקופה שהייתי שר החקלאות לא אישרתי את זה, והפסיקו.

חיים אורון: אני יודע שיש הרבה אנשים במינהל שמאשימים אותנו שבגלל התקופה הזאת התחילה ההפקרות בנגב.

חיים אורון: יש הפקרות בנגב, כי לא פותרים את הבעיות, וככל שלא יפתרו את הבעיות תקופה יותר ארוכה ההפקרות תעלה יותר.

חיים אורון: אני חושב שהוועדה הזאת צריכה לסכם – אני מאוד שמח שחבר הכנסת עמרי שרון יושב פה, כי אני יודע שהוא מסתובב ורגיש לשאלה הזאת – פה אחד שהאמצעי הזה של חרישת שדות הוא לא אמצעי, גם כי הוא לא יעיל, גם כי הוא לא מוסרי, גם כי הוא לא נכון וגם כי הוא אחד הגורמים שמחממים את השטח בצורה בלתי אפשרית.

חיים אורון: מי שמשלה את עצמו שעל ידי עוד גורם אכיפה יקדמו את הבעיה טועה בגדול.

חיים אורון: אני חושב שיש מקום לאכיפה, רק אחרי שתהיה מונחת על השולחן סדרת הצעות רציניות שקשורות לפתרון התיישבותי, שקשורות בפיצוי סביר על קרקע ברגע שמפקיעים אותה, שקשור בשינוי עקרוני של כמות הקרקע שתישאר בבעלות אצל מי שהוכיח שהקרקע היא שלו.

חיים אורון: צריך לשנות את הפרמטרים הכספיים, את הפרמטרים של האחוזים בין הקרקע החלופית והקרקע המופקעת, ואת כל הדברים האלה לעשות מתוך הידברות ולא מתוך עימות.

חיים אורון: אירועים כאלה הם מוקדים של עימות, שרק מחממים את האווירה וסוגרים כל פתח להידברות.

חיים אורון: אין לנושא הזה פתרון אחרי 56 שנים.

חיים אורון: מדובר ב-160,000 אזרחי המדינה.

חיים אורון: אני פונה לידידיי החברי הבדואים, כמו שאני אומר את זה לעצמי, בואו נוציא את הסכסוך מסכסוך בין יהודים וערבים על הקרקע, ונעביר אותו לויכוח אזרחי לגיטימי בין מי שתובע קרקע שאומר שהיא שלו, ומי שאומר: תוכיח.

חיים אורון: יש לבחון באיזה כלים משתמשים ואיך פותרים את העניין.

חיים אורון: כל מי שמצוי בנושא יודע שכלי ההוכחה הקונבנציונליים של רישום בטבו בעזה הם לא הכלי הנכון.

חיים אורון: לכן, אם יוציאו כלים מהסוג הזה מתוך סל הכלים, יכול להיות שייפתחו גם ערוצי הידברות נוספים, כי אי אפשר להתקדם ללא הידברות.

חיים אורון: אולי - מותר גם לחלום לפעמים – מה שהיה אתמול בשארם, שהבינו כולם שבכוח לא הולך, יבינו שגם בין מדינת ישראל ובין אזרחיה צריך לרדת מהכלים האלה וללכת למסלולים אחרים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: אני מברך את יושב הראש, זאת הישיבה הראשונה שהוא מנהל ואני מאחל לו בהצלחה.

טלב אלסאנע: אחת הטענות שמועלות היא שמדובר כביכול בפלישה.

טלב אלסאנע: זאת טענה שקרית, על מנת לתת לגיטימציה לפשע כלפי האזרחים הבדואים וגם כלפי האדמות בנגב.

טלב אלסאנע: אני לא יודע מה התפקיד של סיירת ירוקה, שהמטרה שלה לחרוש ולהפוך את האדמה לשחורה ולא לירוקה.

טלב אלסאנע: אם הם פלשו, אז אולי הם פלשו ב-1904, שאז היה הסכם רכישת הקרקעות האלה על ידי אביו של שיח סיאח.

טלב אלסאנע: יש לו את ההסכם העותומני מ-1904, שרכשו את האדמות.

טלב אלסאנע: לאחר מכן יש להם את הקבלות, שהם עיבדו ונאלצו לשלם מסים גם בזמן העותומנים וגם בזמן האנגלים.

טלב אלסאנע: יש להם קבלות שהם עיבדו את האדמות ב-1920 ושילמו.

טלב אלסאנע: לכן, השאלה מתי מתחילה הפלישה: מ-1920, לפני כן או לאחר מכן?

טלב אלסאנע: ב-1972 הם הגישו תביעה לגבי האדמות האלה אצל פקיד ההסדר.

טלב אלסאנע: התביעות האלה תלויות אצל פקיד ההסדר.

טלב אלסאנע: האדמות האלה אינן רשומות על שם מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: לכל היותר המדינה טוענת שאלה אדמות מינהל, אבל בית המשפט לא הכריע בתביעות הבעלות.

טלב אלסאנע: לכן, הצדק אומר ששטחים שהם במחלוקת, יש לאפשר לאנשים לעבד אותם עד שהזכויות יוכרעו על ידי בית המשפט, ולא להגיד: אנחנו המדינה, אנחנו הכוח, יש לנו משטרה, יש לנו צבא ואנחנו יכולים לדרוס את האזרח שאין לו את היכולות האלה.

טלב אלסאנע: בשנים האחרונות ריססו את השטחים האלה.

טלב אלסאנע: אז מה היה?

טלב אלסאנע: האם הריסוס פתר את הבעיה, סיים את הויכוח, סיים את המחלוקת?

טלב אלסאנע: היה ריסוס פעם ראשונה, פעם שניה, שום דבר לא נפתר.

טלב אלסאנע: מה הייתה התוצאה?

טלב אלסאנע: יותר שנאה, יותר תסכול, יותר כעס.

טלב אלסאנע: המדינה מגייסת את המשאבים שלה על מנת לרסס, על מנת לחסל ועל מנת להשמיד.

טלב אלסאנע: זה דבר מאוד שלילי, עם מטען מאוד שלילי, עם מסר מאוד שלילי כי מעולם בנגב לא ריססו שטח של אזרח יהודי אחד בטענה שהוא פלש.

טלב אלסאנע: אני לא רוצה שירססו לא לערבים ולא ליהודים, אבל מדוע התפיסה הזאת, שדווקא הבדואים הם הפולשים?

טלב אלסאנע: אנחנו מתים לראות נגב קצת ירוק, אפילו מישהו שמרסס סתם ירוק זה כבר מרגיז.

טלב אלסאנע: צריך לשמור על הנוף, עד שיורד קצת גשם ורואים קצת ירוק, זה דבר מבורך.

טלב אלסאנע: ניסו לרסס ולא פתרו את הבעיה, חורשים ולא פותרים את הבעיה, כי ככה לא פותרים בעיות, זאת לא הדרך הנכונה לסיים מחלוקות.

טלב אלסאנע: זאת דרך שמביאה אך ורק לכך שהמדינה מוציאה המון כסף.

טלב אלסאנע: הייתי שם ביום שחרשו את השטח, היו שם אולי 1,000 שוטרים.

טלב אלסאנע: שאלתי את עצמי אם המדינה הייתה שולחת את השוטרים האלה לאזרחים הבדואים, שידברו אתם ויחלקו פרחים, איזו תדמית הייתה למדינה כלפי האזרחים הבדואים והערבים.

טלב אלסאנע: במקום לנצל את הכוח הזה לשפר תדמית ויחסים, שולחים אותם עם ציוד מכני כבד, עם כלבים, עם סוסים, עם מכונה לפיזור הפגנות.

טלב אלסאנע: למה?

טלב אלסאנע: הם לא הרגו אף אחד, בסך הכל הם עיבדו את האדמות שהם טוענים לבעלות עליהן, שיש שם בית קברות שלהם ושל אבות אבותיהם.

טלב אלסאנע: בית הקברות הוא ההוכחה, הטבו לגבי הבעלות שם.

טלב אלסאנע: נניח שאין להם בעלות, אי אפשר לפתור את הבעיה?

טלב אלסאנע: תראה את האבסורד, אדוני היושב ראש, במינהל אומרים שהם מוכנים להחכיר את האדמות האלה תמורת שני שקלים לדונם.

טלב אלסאנע: זאת לא בעיה של כסף להחכיר בשני שקלים לדונם, אבל אנשים אומרים: איך אחכור את האדמה שלי?

טלב אלסאנע: איך אוותר על הזכויות והתביעות שלי?

טלב אלסאנע: זה ניסיון להוליך שולל, לרמות אנשים.

טלב אלסאנע: הרי לא מציעים את זה לכל אחד, עצם העובדה שמציעים את ההצעה הזאת זה אומר שמודעים לעובדה שלאדם הזה יש זכות.

טלב אלסאנע: אבל במקום להגיד לו שיעבד את האדמה עד שהבעיה תיפתר, אומרים לו לחתום על הסכם חכירה, על מנת שההסכם יטמון בחובו שהוא מוותר על הטענות והתביעות שלו.

טלב אלסאנע: אנשים לא מוכנים לזה.

טלב אלסאנע: התפיסה הזאת מגלה צרות עין, אטימות ורשעות בו-זמנית, כי הנגב הוא רחב, הוא 60% משטח המדינה.

טלב אלסאנע: מדברים על 12,000 דונם מתוך 12 מיליון דונם בנגב.

טלב אלסאנע: האוכלוסייה בנגב היא בסך הכל 8% מאוכלוסיית המדינה.

טלב אלסאנע: ממצפה רמון יכולים ללכת עד אילת, ורואים שהנגב רחב היקפים ולא מעובד.

טלב אלסאנע: אז אין בעיה של אדמות ועיבוד אדמות, יש בעיה של צרות עין, בעיה של אנשים במינהל שלא הפנימו שהבדואים הם אזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: ממשיכים להשתמש במסוקים כדי לרסס, בציוד מכני כדי להרוס בתים, לא להכיר ביישובים.

טלב אלסאנע: לאן אתם רוצים להוביל את האזרחים האלה?

טלב אלסאנע: מה התוצאה של המדיניות הזאת?

טלב אלסאנע: האם לא הגיע הזמן לשנות גישה?

טלב אלסאנע: לכן, אני מבקש שהוועדה תדרוש מהמינהל לשלם פיצוי לבעלי האדמות בגין הנזק שנגרם להם.

טלב אלסאנע: בי"ת, לאסור שימוש של חריש או ריסוס או כל צורה שהיא, להשמדת מטעים או יבולים חקלאיים.

טלב אלסאנע: גימ"ל, אדמות שהן במחלוקת, לתת לאנשים שתובעים בהן זכויות לעבד אותן עד שהמחלוקת הזאת תיפתר על ידי בית המשפט.

טלב אלסאנע: דל"ת, את הבעיות צריך לפתור על ידי הידברות ולא בכוחנות.

טלב אלסאנע: לשבת עם האזרחים האלה, לנהל אתם משא ומתן ולפתור את הבעיה.

טלב אלסאנע: מה, זה פשע לשבת אתם?

טלב אלסאנע: אפשר רק לשלוח להם ציוד מכני כדי לחרוש את האדמות שלהם?

טלב אלסאנע: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: המציע השלישי, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב ראש, תרשה לי לאחל לך הצלחה.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להתחיל עם המסקנה האופרטיבית שלי.

ג'מאל זחאלקה: היות והנושא מורכב, אני לא חושב שהוועדה צריכה לתת סתם הצהרה, אלא שהוועדה תצא לסיור, לראות את המוקד של אל-ערקיב, ואולי עוד כמה מקומות, לראות את הבעיה הספציפית הזאת.

ג'מאל זחאלקה: בנגב יש הרבה בעיות, ואני חושב שהוועדה צריכה לסייר הרבה בנגב.

ג'מאל זחאלקה: יש את בעיית היישובים הלא מוכרים, נושא הריסת הבתים, אבל בנושא הספציפי הזה, להקדיש לזה יום סיור.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע, עד שהוועדה תצא לסיור, נדרוש הקפאה של כל הפעולות החד-צדדיות של חרישה של קרקע והריסת בניינים.

ג'מאל זחאלקה: הוועדה תסיק את מסקנותיה, תזמין את כל חברי הוועדה, מומחים וגורמים רלוונטיים כדי שנראה בשטח במה מדובר.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שחלק מחברי הוועדה לא יודעים – אלה שנמצאים פה דווקא יודעים כולם – בדיוק מה זה אל-ערקיב ומה הסיפור שם.

ג'מאל זחאלקה: יש למשל באל-ערקיב בית קברות, חשוב שאנשים יראו שזה לא מקום שאנשים השתלטו עליו פתאום.

ג'מאל זחאלקה: יש שם הרבה דברים שאפשר דרכם ללמוד ולהבין את מורכבות הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: אז זאת ההצעה האופרטיבית שלי לוועדה: הקפאה של חרישת הקרקע ופגיעה ביבולים עד שהוועדה תצא לסיור שלה, ואני מקווה שהסיור הזה ייעשה כמה שיותר מהר.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני, אני חושב שכדאי לכל הגורמים לקרוא מה שכתבה ועדת אור בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה חינוך אזרחי ודמוקרטי, שגם אנשים בסיירת הירוקה, גם במינהל מקרקעי ישראל, חברי כנסת וכל מי שמטפל בנושאים האלה יקרא את הפרקים הרלוונטיים מוועדת אור, שאני חושב שהם מאופקים מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אקרא כמה משפטים: "פעולות ההפקעה היו רתומות בבירור מוצהר לאינטרס של המדינה.

ג'מאל זחאלקה: האדמות הועברו לגופים כמו הקרן הקיימת, המיועדת על פי הגדרתה לשרת את ההתיישבות היהודית או מינהל מקרקעי ישראל, אשר על פי דפוסי ניהולו שירת אותו היעד".

גאלב מג'אדלה: זה מתייחס לאדמות הנגב?

ג'מאל זחאלקה: זה מתייחס לאדמות בכלל.

גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים להתמקד בנגב.

ג'מאל זחאלקה: זו אותה מדיניות.

ג'מאל זחאלקה: "פתרון לבעיה זו יפנו את מקומם לפעולה מערכתית נמרצת, אשר תעניק מענה אמיתי לסוגיית הריסת הבתים וההפקעות.

ג'מאל זחאלקה: לא אחת מתקבלות בהקשר זה החלטות שסבירותן מפוקפקת, ואשר משקפות חוסר רגישות ולעתים גם חוסר תבונה".

ג'מאל זחאלקה: יש כאן המלצות, אני חושב שהן לא טופלו.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה קיבלה את דוח ועדת אור ככה.

ג'מאל זחאלקה: יש גם המלצה כללית על צדק חלוקה בקרקע, המלצה כללית להידבר עם ראשי האוכלוסייה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: היו הצהרות רבות מצד ראש הממשלה ומצד גורמים אחרים, רק כשזה מגיע לקרקע מאבדים את העשתונות.

ג'מאל זחאלקה: הטיפול בקרקע הוא כמעט אי רציונאלי.

ג'מאל זחאלקה: כאילו זאת כבר מלחמה, זאת לא אזרחות, זה שטח שצריך לכבוש אותו.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שמנחה את הגופים האזרחיים בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: אם המצב הזה יימשך, אני עוקב אחרי המצב בנגב ואחרי הרגשות של האנשים, יגיע מצב שהמחנק שמרגישים האנשים בנגב, שדוחפים אותם לפינה עוד ועוד – השאלה היא עד כמה אפשר, כמה האזרחים הערבים בנגב יכולים לסבול.

ג'מאל זחאלקה: יש נקודה שהם לא יוכלו לסבול יותר, ואני רואה שדוחפים אותם לאותה נקודה.

ג'מאל זחאלקה: לא שומעים מענה מהצד השני לעניין הזה, שמעונינים בהידברות, לא רוצים עימות, רוצים לפתור את הבעיה בדרכי שלום, בהבנה ובהסדר – לא רואים תגובה מצד הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: שמעתי שמדובר על מינוי מפשר בעניין הזה, אז אדרבה, אם ממנים מפשר לא צריך לקבוע עובדות בשטח לפני שהמפשר מגיע.

ג'מאל זחאלקה: לא צריך שהמשטרה תנקוט בצעדים שירתיחו את המצב.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להזמין מפשר וללכת עם אנשים ראש בראש: להפקיע קרקע, לחרוש, להרוס, אז בשביל מה מביאים מפשר?

ג'מאל זחאלקה: המצב במורכבותו מוכר, ולכן אני מציע לקבל החלטה להקפיא המצב, לצאת לסיור ולשבת עוד פעם לעשות דיון יותר מעמיק על כל השאלה של הקרקע, ולנסות להשפיע על המדיניות מצדה של הוועדה, שמורכבת מכל סיעות הבית.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת עמרי שרון, בבקשה.

עמרי שרון: אני מברך אותך, אני חושב שיש לך את אחת הוועדות הכי חשובות בבית.

עמרי שרון: חשוב שתעשה עבודה מעניינת וחשובה.

עמרי שרון: אני אציג עמדה שונה ממה שהוצגה עד עכשיו.

עמרי שרון: אני מציע, דווקא לך חבר הכנסת אורון, כי עם חלק גדול מדבריך אני מסכים, אבל אני לא מציע לקשור את זה למה שהיה בטאבה.

עמרי שרון: אלה שני דברים שונים לחלוטין, זה בין שתי מדינות, ופה יש משהו פנים ישראלי.

ג'מאל זחאלקה: הוא דיבר על אווירה.

עמרי שרון: תאמין לי שאני מבין.

עמרי שרון: זה עניין פנימי.

עמרי שרון: העניין של עיבוד שטחים, גם פלישה זה עניין אלים.

עמרי שרון: חלק מאתנו חקלאים, והפעולה שהייתה פה היא לא חריש אלא הפיכה, זה שונה.

עמרי שרון: בחריש יש משהו של יצירה - - -

טלב אלסאנע: התוצאה היא אותו דבר.

עמרי שרון: התוצאה היא לא אותו דבר, היא שונה.

עמרי שרון: יש בהגעה לשטח ובעיבוד שלו שלא על פי רשיון ולא על פי תיאום, זה אקט אלים לא פחות מאשר להפוך את הקרקע.

עמרי שרון: לבוא לשטח לא שלך – יש ויכוח של מי השטח.

עמרי שרון: אני חושב שחשוב להגיע לפתרון.

עמרי שרון: אני שוב מסכים עם חבר הכנסת אורון, הפתרון צריך להיות נדיב מצד אחד באחוזים, נדיב בתשלום, אבל להגיע לתשובה סופית, מה כן ומה לא, מה מוחלט ומה לא מוחלט.

עמרי שרון: כל עוד זה נמצא בבית משפט זה בבית משפט.

עמרי שרון: אי אפשר להתעלם מכך שיש בעיה, אבל כל עוד זה בבית משפט, יש הגדרה מה נכון ומה לא נכון מה חוקי ומה לא חוקי.

עמרי שרון: המדינה צריכה לשמור על החוק, ואלה הכלים שיש לה.

עמרי שרון: אם מישהו פולש לשטח שלך, יש זמן נכון לפעול.

עמרי שרון: כל הרעיונות לחכות פרק זמן עד שנבוא לראות את זה, עד שישתפר מזג האוויר, הופכים את כל העניין למוחלט, זאת אומרת שמאבדים את השנה הזאת.

עמרי שרון: יש פה ויכוח שנמשך כמה שנים – נכון, צריך לראות איך פותרים אותו – נכון.

עמרי שרון: אי התעסקות בזה יוצרת מצב של רווח למי שעשה אקט לא חוקי כרגע, בלי קשר לתוצאה שתהיה בסוף.

עמרי שרון: בסוף מי שהולך לקצור מה שהוא זרע על קרקע שאסור היה לו לזרוע – הוא לא יכול לקבל רווח ממשהו לא חוקי.

עמרי שרון: אני חושב שחשוב שהוועדה תסייר בנגב, חשוב שתלמד את הבעיות ותראה אותן, אבל אי אפשר לחכות, כי עוד תקופה קצרה קוצרים.

עמרי שרון: לכן, צריך להגיע להסדר, לראות איך פותרים את זה.

עמרי שרון: הפלישה, מצד אחד, היא לא פתרון, ומצד שני ההפיכה היא מהכלים היחידים שיש למדינה בשביל להתעסק עם זה.

גאלב מג'אדלה: מה אתה מציע, חבר הכנסת שרון, כדי שמחר בבוקר לא יעשו דברים שיעיבו על ההסדר, ההבנות.

עמרי שרון: צריך להגיע להסדרים, יש רצון להגיע לתיאום על הדברים האלה.

עמרי שרון: אני חושב שהפיכה היא כלי לא טוב אבל הכרחי במצב שיש פלישה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורון הציע להקפיא את ההפיכה כדי להקטין את הנזקים וליצור אווירה של התקדמות להבנות והסכמות.

גאלב מג'אדלה: מה דעתך?

עמרי שרון: אי אפשר להקפיא את התהליכים, כי אז יצרת מצב של קבלת העניין הזה כמקובל וכעשוי וגמור, וזה מתן רווח למי שעשה פעולה לא חוקית.

עמרי שרון: אני חושב שצריך להאיץ את התהליך.

גאלב מג'אדלה: אבל לצד כל זה, מה אנחנו עושים מחר בבוקר?

גאלב מג'אדלה: מחר בבוקר הסיירת הירוקה עולה על עוד 3,000 דונם כדי להפוך את הקרקע.

גאלב מג'אדלה: אז נבוא לעוד דיון?

עמרי שרון: ברגע שיש פלישה, אין ברירה אלא לאכוף את החוק.

גאלב מג'אדלה: בחלק הראשון של דבריך אמרת שאם היו משוחחים קודם, מגיעים להסכמה - - -

עמרי שרון: זה לא מה שאמרתי.

עמרי שרון: צריך להגיע לפתרון הבעיה הזאת, אבל כל עוד לא הגיעו לפתרון המדינה צריכה להגן על מה שמוגדר כשטחי מדינה, והיא לא יכולה לקבל פלישה.

עמרי שרון: הדרך שלה להגן על זה היא בהפיכה.

גאלב מג'אדלה: אבל יש ויכוח.

גאלב מג'אדלה: צד אחד אומר שזאת פלישה, והצד השני אומר: זאת קרקע שלי.

עמרי שרון: כרגע, מי שמחזיק בקרקע זאת המדינה.

עמרי שרון: אפשר להתווכח על פרשנות אבל לא על העובדות.

עמרי שרון: ברגע שיש פלישה לשטח המדינה, צריך לעשות הכל על מנת - - -

טלב אלסאנע: השאלה מה זה שטח מדינה?

טלב אלסאנע: שטח שאינו רשום על שם המדינה, האם זה שטח של המדינה?

טלב אלסאנע: צריך להגיע להסכמה, שטחים שרשומים על שם המדינה אליהם אסור לפלוש, שטחים שהם במחלוקת, אנשים שטוענים לזכויות זכותם לעבד אותם.

טלב אלסאנע: צריך להגיע להסכמה.

טלב אלסאנע: מה קורה?

טלב אלסאנע: המינהל נותן את השטחים לבדואים אחרים שיוכלו לעבד אותם.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה לשמוע את כל הגורמים.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ברכה, אני מאוד מעריך אותך על מה שעשית אתמול בוועדת הכספים, עשית כבוד לכולנו, נתת לשלום תנופה אדירה.

גאלב מג'אדלה: אבל זה לא אומר שאתה יכול להפריע עכשיו.

גאלב מג'אדלה: גברת נוימן, בבקשה.

רחל זכאי-נוימן: אתחיל לא בבעיה הכללית אלא בנושא הפרטני, הפיכת הקרקע שהייתה השנה.

רחל זכאי-נוימן: הפיכת הקרקע שהייתה השנה נעשתה פעמיים עד עכשיו.

רחל זכאי-נוימן: פעם ראשונה ב-17 בינואר 2005, על 2,000 דונם.

רחל זכאי-נוימן: היינו אמורים להפוך 2,000 דונם, שטחי מדינה רשומים בטבו.

רחל זכאי-נוימן: מתוכם, ביחס ל-900 הסדרנו החכרה יום לפני ההפיכה המתוכננת, עם אלה שפלשו אבל הסדירו את זה בצורה מסודרת של השכרה עונתית.

רחל זכאי-נוימן: את 1,100 הדונם הנותרים, שבאזור נבטים דרום, אכן הפכנו.

רחל זכאי-נוימן: ב-1 בפברואר שנה זאת, באזור להבים דרום, נעשתה פעולה של הפיכה ב-3,900 דונם.

רחל זכאי-נוימן: 95% מ-3,900 הדונם האלה זה קרקעות חר"ם, קרקעות שהופקעו לטובת מדינת ישראל על פי חוק רכישת מקרקעין (אישור פעולות ופיצויים) משנת 1953.

רחל זכאי-נוימן: חר"ם זה ראשי תיבות של חוק רכישת מקרקעין.

חיים אורון: תחליפו את השם, את יודעת מה המשמעות של המילה הזאת בערבית?

רחל זכאי-נוימן: אני מתנצלת, לא קבעתי אותו.

טלב אלסאנע: הפקודה הייתה רכישה לטובת הציבור.

טלב אלסאנע: מ-1953 עד היום, 50 שנים לא השתמשו בזה לשום מטרה ציבורית.

טלב אלסאנע: היום מחכירים את זה לאנשים פרטיים.

טלב אלסאנע: יש כאלה שאומרים שזה לא חוק חר"ם, זה חוק "חראמי", אתם יודעים מה זה "חראמי".

רחל זכאי-נוימן: קטונתי מלהגן על השם שנתנה הכנסת בשנת 1953.

רחל זכאי-נוימן: זה היה חוק שהסדיר ואפשר הפקעת מקרקעין בכל הארץ לפעולות של ביטחון, התיישבות וכולי.

רחל זכאי-נוימן: השאלה אם זה חוק נכון או לא נכון היא שאלה לא רלוונטית.

רחל זכאי-נוימן: כל עוד הוא חוק, הוא קיים.

רחל זכאי-נוימן: 95% מהקרקעות האלה הופקעו מאז, עדיין לא נרשמו על שם המדינה, אבל לרישום אין משמעות.

רחל זכאי-נוימן: פעולת ההפקעה היא אקט שעם עשייתו הוא מתממש ומתבצע.

רחל זכאי-נוימן: כלומר, הקרקע הזאת היא קרקע מדינה.

רחל זכאי-נוימן: זה נכון שעל יד יש בית קברות של א-טורי.

רחל זכאי-נוימן: על השטחים האלה היה לפני כשנתיים או שלוש הליך משפטי, שהסתים בכך שמעבר לגישה לבית הקברות הורה בית המשפט לא-טורי לפנות את השטחים.

רחל זכאי-נוימן: החלקה הנוספת, שנהפכה ב-1 בפברואר רשומה על שם המדינה.

רחל זכאי-נוימן: זה לגבי הנושא הפרטני.

רחל זכאי-נוימן: אבל אני מודה שהבעיה היא יותר רחבה, וישנם מקרקעין שאינם רשומים על שם המדינה.

רחל זכאי-נוימן: חבר הכנסת אלסאנע, לפחות ככל שנוגע למינהל כפי שאני מכירה אותו, מזמן הפנמנו שהבדואים הם חלק ממדינת ישראל, חלק חשוב, כך שזאת ממש לא הבעיה.

רחל זכאי-נוימן: אבל נכון מה שאמר חבר הכנסת זחאלקה, שכשמגיעים לקרקע מאבדים את העשתונות.

רחל זכאי-נוימן: זה לאו דווקא נכון לגבי המינהל.

ג'מאל זחאלקה: זה הפקידות.

רחל זכאי-נוימן: ממש לא.

רחל זכאי-נוימן: הפקידות מגיבה, הפקידות לא פולשת.

רחל זכאי-נוימן: המקרקעין בנגב, 135,000 דונם מהם מוחכרים בהשכרות עונתיות.

רחל זכאי-נוימן: לא חוזה חכירה, לא איבוד של זכויות, וכבר ראינו יותר ממקרה אחד גם במשפט אזרחי, אתה טוען שיש לך זכות, עד שבית המשפט לא מחליט שזה נכון, אתה עדיין יכול לשכור או לעשות דברים מבלי שזה ייחשב לוויתור על זכויות.

רחל זכאי-נוימן: יותר מזה, אם הקרקע שתושכר בשני שקלים לדונם - - -

באנה שוגרי בדארנה: למה לא בשקל לדונם כמו ליהודים?

רחל זכאי-נוימן: כי זה המחיר.

רחל זכאי-נוימן: אם קרקע, שתהיה מושכרת היום בשכירות עונתית לבדואי, ובבוא היום יכיר בית המשפט בתביעת הבעלות שלו לגביה – אם יכיר – אני לא רואה מניעה להחזיר לו את הכסף עם הצמדה וריבית, זאת לא הבעיה.

רחל זכאי-נוימן: הבעיה היא אי רצון עקרוני ועשיית דין עצמי.

רחל זכאי-נוימן: נגד עשיית דין עצמי אין לנו פתרון, אין לנו כלים אחרים חוץ מאשר להתמודד בכלים של סעיף 18ב לחוק המקרקעין, ואני מסכימה שזה פשוט לא צריך להיות.

רחל זכאי-נוימן: גם ההיקף של הפלישה הוא קטן יחסית.

רחל זכאי-נוימן: אנחנו מדברים על מקרקעין שחלק משמעותי מהן מושכרים לצרכים שונים לבדואים.

ג'מאל זחאלקה: 16,000 דונם זה קטן?

רחל זכאי-נוימן: נכון לשנה זו זה 11,000 דונם פלישה.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על מה שאתם מתכוונים להפוך.

רחל זכאי-נוימן: הכל יחסי.

רחל זכאי-נוימן: אם אנחנו מדברים על כמויות - - -

חיים אורון: יש תביעה על מיליון דונם.

חיים אורון: בשנת 69' 71' הבדואים התבקשו להניח תביעות, והגישו תביעות למשרד המשפטים, ומאז לא מטפלים בזה.

ישראל סקופ: יש תביעות על 800,000 דונם סך הכל, מתוכם 150,000 כבר הוסדרו.

ישראל סקופ: זאת אומרת, שיש 650,000 דונם.

חיים אורון: 130,000 זה תל מלחתה, פעם ראשונה שהתכוונו ברצינות לפתור, וכל השאר לא.

רחל זכאי-נוימן: חבר הכנסת אורון, נכון שבשלהי שנות ה-60' הגישו תביעות בהסדר ביחס לכ-800,000 דונם, וזה המון.

רחל זכאי-נוימן: זה גם נכון שמכוח החלטת מדיניות של הממשלה, באמצע שנות ה-70' לא לנהל אותן אלא לנסות להגיע לפשרות.

רחל זכאי-נוימן: ההחלטה הזאת הייתה תקפה שנים ארוכות מאוד, כשנעשו באמת ניסיונות פשרה, שלמרבה הצער לא הביאו לתוצאות טובות מספיק.

רחל זכאי-נוימן: כלומר, כמות הקרקע שהוסדרה בפשרות הייתה יחסית מעטה.

חיים אורון: 2,000 דונם בממוצע בשנה.

חיים אורון: זה פרוייקט לפקידי המינהל עד סוף הימים.

רחל זכאי-נוימן: במהלך הזמן היה תיק אחד שכן התנהל עד בית המשפט העליון, ושם הוחלט שהקרקע צריכה להירשם על שם מדינת ישראל.

רחל זכאי-נוימן: לכאורה, ניתן היה באותם ימים להכניס את כל התביעות להליך ולהגיע פחות או יותר לאותן תוצאות.

רחל זכאי-נוימן: איש לא רצה להגיע למצב כזה עם הבדואים.

רחל זכאי-נוימן: הפתרון שחשבה אז הממשלה כנכון הוא הקפאה של דיון של תביעות בהסדר ופשרות.

רחל זכאי-נוימן: למרבה הצער, משזה לא עלה יפה, בשנתיים האחרונות המדיניות השתנתה.

רחל זכאי-נוימן: הוגשו כבר עכשיו 150 תביעות לפקיד ההסדר, שאמורות להגיע בקרוב לדיון משפטי.

רחל זכאי-נוימן: איש לא בונה עליהן, איש לא רוצה להגיע לתוצאה הזאת.

טלב אלסאנע: זאת שיטת המקל והגזר.

טלב אלסאנע: אם אתם לא מוכנים לבוא לקראתנו, נלך נגדכם בבית המשפט.

רחל זכאי-נוימן: אי אפשר להגיד עד קץ הימים "זה שלי".

טלב אלסאנע: צריך לדבר ולפתור את הבעיה הזאת.

טלב אלסאנע: אני רוצה לראות איך באים לקראת גוש קטיף.

רחל זכאי-נוימן: מישהו במדינה הזאת צריך להחליט.

רחל זכאי-נוימן: יש שתי דרכים: אחת, להגיע להסדר פשרה והשני, להתדיין בבתי משפט.

רחל זכאי-נוימן: מישהו אמר שלא משקיעים כסף, ואת הכסף שמשקיעים בהפיכות – וזה הרבה כסף – עדיף להשקיע בדברים אחרים.

רחל זכאי-נוימן: זה אפס קצהו מול הסכומים שהמדינה משקיעה בבדואים, ואני אגיד רק על מיליארד וחצי שקלים - - -

גאלב מג'אדלה: זה לא הנושא.

מוחמד ברכה: המינהל לא קובע מדיניות, איפה להשקיע.

טלב אלסאנע: על הבדואים את לא יודעת כלום.

מוחמד ברכה: כמה כסף הושקע בכבישי גישה לבתי הספר בכפרים בלתי מוכרים?

ג'מאל זחאלקה: השקיעו במשטרה להריסת בתים, מעבר לזה שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: זאת סיירת ירוקה?

ג'מאל זחאלקה: כל הכסף הולך לאכיפה.

גאלב מג'אדלה: אני מבקש ממך לדבר רק על הקרקע.

גאלב מג'אדלה: אל תרחיבי את הדיון על החינוך, התרבות, ההשקעה של המדינה.

מוחמד ברכה: הייתה הצעה של כמה חברי כנסת להקפיא את כל ההליכים עד לביקור ועדת הפנים, ופתיחת אופק של התדיינות מסודרת.

מוחמד ברכה: איך את מתייחסת להצעה הזאת?

מוחמד ברכה: מדובר על שבועות.

רחל זכאי-נוימן: תמיד הצעה של הידברות היא טובה, אבל לא ניתן להקפיא הליכים של הפיכת קרקע אם לא מקפיאים פלישות.

רחל זכאי-נוימן: לא נכון לדבר על אי ביצוע של סעד נגד פלישה, כשהפלישה נגמרת.

רחל זכאי-נוימן: לפחות בשביל האיזון - - -

מוחמד ברכה: למה שאת קוראת הפיכת קרקע אני קורא ונדליזם, ולמה שאת קוראת פלישה אני קורא הוכחת בעלות.

חיים אורון: זורעים בדצמבר.

חיים אורון: מה שכבר זרוע - זרוע, תנו לחורף הזה לעבור.

חיים אורון: אל תהפכו השנה יותר, זה כבר זרוע, אף אחד לא יזרע עכשיו בפברואר.

עמרי שרון: זה לא קשור.

טלב אלסאנע: מה, זה נותן זכויות בעלות על הקרקע?

עמרי שרון: זה לא קשור.

עמרי שרון: מישהו ירוויח מעשיית משהו בלתי חוקי, הוא יקצור - - - זאת היתממות.

רחל זכאי-נוימן: זה נכון שמבחינת החקלאות וסדרי הזמנים לכאורה הסבירות שימשיכו לזרוע כרגע היא נמוכה.

רחל זכאי-נוימן: בעיניי בלתי סביר שאנשים שידעו שיש לפחות מחלוקת על הקרקע, ויש טענה קשה מאוד, שידועה להם היטב משנים קודמות, שהקרקע איננה שלהם, יוכלו לאסוף את היבול כאילו כלום.

רחל זכאי-נוימן: אני מציעה שאת כ-6,000 הדונם הנותרים, שעדיין נשארו פלושים בשנה זו - יסדירו אותם, ישכירו אותם בהשכרה עונתית.

רחל זכאי-נוימן: שום ויתור על תביעת בעלות לא תצא מזה.

רחל זכאי-נוימן: איש לא יפרש את זה כנגדם, איש לא יטען שמי שמשכיר קרקע מהמינהל בזה ויתר על זכותו בתביעת בעלות.

רחל זכאי-נוימן: מעולם לא אמרנו כך.

רחל זכאי-נוימן: חבר הכנסת אלסאנע, מה שבאמת מפריע לי, בשנים הקודמות, כשריססנו, ירדה מאוד כמות הפלישות.

רחל זכאי-נוימן: השנה יש צו ביניים, הנושא עדיין לא נסגר.

ג'מאל זחאלקה: לא ציפו שתשתמשו בכוחות קרקע.

רחל זכאי-נוימן: למה?

רחל זכאי-נוימן: קודם השתמשנו בכוחות קרקע, וריססנו כדי לא להשתמש בכוחות קרקע.

רחל זכאי-נוימן: העובדה היא שהשנה, כשאיננו מרססים, וידעו שלא נרסס כי צו הביניים ניתן באוקטובר, הוכפלה כמות הפלישה בנגב.

רחל זכאי-נוימן: זה תהליך שאנחנו לא יכולים להסכים לו.

טלב אלסאנע: אם את אומרת שהעובדה שיחכירו את השטח זה לא יגרע מהטענות שלהם, השאלה שלי היא כזאת: אם זה לא יפגע בזכויות שלהם, מדוע לא נלך באופן הפוך ותהיה התחייבות של האנשים, שעצם העובדה שהם מעבדים את השטח לא תפגע בטענות של המינהל, ולא תקנה להם שום יתרון כלפי המינהל.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, בלי תשלום, הרי שני שקלים זה סכום סמלי, בשביל העיקרון, גם להם העיקרון חשוב.

טלב אלסאנע: העיבוד של השטח לא יגרע משום טענה או תביעה שיש למינהל.

טלב אלסאנע: זה לא ייתן להם יתרון, ובזה נפתור את הבעיה.

טלב אלסאנע: החשד שלהם הוא שעצם התשלום מהווה ראיה שהשטח לא שלהם.

טלב אלסאנע: למה לא תקבלו את זה?

טלב אלסאנע: אתם יותר חזקים, אתם המינהל, יש לכם משפטנים.

רחל זכאי-נוימן: זה לא עניין שאנחנו חזקים, אנחנו פועלים על פי הדין.

רחל זכאי-נוימן: הדין במדינת ישראל שכל מה שאינו של מישהו הוא של מדינת ישראל.

רחל זכאי-נוימן: לכן, הנחת היסוד לפי סעיף 3 לחוק נכסי המדינה, שהמקרקעין האלה הם שלנו עד שבית המשפט יקבע אחרת.

רחל זכאי-נוימן: אנחנו, כגוף שפועל על פי דין ומחויב לפעול על פי דין, לא יכולים לקבל את זה.

רחל זכאי-נוימן: אבל אני לא מבינה את החשש, ראיתי אותו בפעם הראשונה רק בשבוע שעבר.

רחל זכאי-נוימן: נדהמתי שהוא קיים.

טלב אלסאנע: אבל מה החשש שלכם?

רחל זכאי-נוימן: זה לא חשש, אנחנו עובדים לפי דין.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה גברת זכאי-נוימן.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, מר דוד.

שמואל דוד: אני רוצה לשאול את עורכת הדין זכאי-נוימן, האם את ההצהרה הזאת שלא יהיה שימוש בטענה של השכרה אפשר לקבל בכתב?

שמואל דוד: שאלה שניה, האם אפשר להכליל את האמירה הזאת בחוזה החכירה, בסעיף מיוחד שיתייחס לנושא של שמירת זכויות?

גאלב מג'אדלה: תודה.

גאלב מג'אדלה: נציגת זכויות האזרח, בבקשה.

באנה שוגרי בדארנה: נאמרו כאן הרבה מאוד דברים חשובים, ומלבד חבר הכנסת עמרי שרון הייתה קריאה מאוד ברורה של חברי הכנסת - - -

גאלב מג'אדלה: גם הוא מגלה רגישות לבעיה.

באנה שוגרי בדארנה: אני לא נותנת ציונים לאף אחד.

באנה שוגרי בדארנה: הייתה כאן הצעה שתהיה הקפאה של מהלכים אלימים כלפי אדמות שהאוכלוסייה מעבדת, ולו בשל הצדק, ולו בשל העובדה שמדובר באוכלוסייה הכי עניה במדינה, שזכאית להעדפה מתקנת.

באנה שוגרי בדארנה: כל זה בלי להמעיט בערכן של תביעות הבעלות שדיברו עליהן חברי הכנסת רבות.

באנה שוגרי בדארנה: בנוסף לשאלה של מר דוד, גם כאשר המינהל בא להציע משהו מאוד זול על מנת להסדיר את ההשכרה, אתם מבקשים מאנשים, בעצם המגע עם המינהל, לוותר רגשית ואידיאולוגית על אדמות שהן שלהם.

באנה שוגרי בדארנה: אתם עושים את זה תוך אפלייתם לרעה לעומת האוכלוסייה היהודית.

באנה שוגרי בדארנה: המחירים האלה לא כתובים בשום חוק, הם נקבעים על ידי מועצת מינהל מקרקעי ישראל.

באנה שוגרי בדארנה: רק לפני מספר חודשים הייתה החלטה מאוד דרמטית של המועצה, שמדברת על חוזי שמירת קרקע – להחכיר קרקעות בנגב למועצות אזוריות, לחקלאים במועצות חקלאיות, בשקל אחד לדונם.

באנה שוגרי בדארנה: אז למה כשבאים לאוכלוסייה הבדואית מבקשים מחיר שהוא פי שניים?

באנה שוגרי בדארנה: דבר שני, בני אדם עושים את החוק.

באנה שוגרי בדארנה: אתם, רבותיי חברי הכנסת, מחוקקים את החוקים.

באנה שוגרי בדארנה: יש הרבה מאוד חוקים, לא רק במדינה הזאת אלא בכל העולם, שהם חוקים רעים, חוקים שפוגעים מאוד קשה בזכויות יסוד של אנשים הכי חלשים, ואני לא מדברת רק על זכות הקניין.

באנה שוגרי בדארנה: חוקים ישנים כאלה, כמו החוק שעורכת הדין נוימן הזכירה, אילו היו מחוקקים אותו היום, לאור המצב המשפטי הקיים היום בישראל, שמכבד יותר את זכויות האדם, היו נפסלים על ידי בית המשפט.

באנה שוגרי בדארנה: האמירה שרק בגלל שהחוק הזה קיים את חייבת להשתמש בו, היא לא נכונה.

באנה שוגרי בדארנה: רשויות אכיפה יכולות להחליט לא להשתמש בחוק רע, ורק לאחרונה הייתה דוגמה מצוינת, כאשר היועץ המשפטי מזוז הורה לא להשתמש בחוק נכסי נפקדים לגבי אדמות בירושלים המזרחית.

באנה שוגרי בדארנה: אז אי אפשר לומר שחייבים ליישם חוק.

באנה שוגרי בדארנה: לא חייבים ליישם חוק רע, לא חייבים ליישם חוק שפוגע קשות בזכויות יסוד, במיוחד אם אלה זכויות יסוד של האוכלוסייה הכי חלשה במדינה.

באנה שוגרי בדארנה: יש בעניין הזה שיקול דעת של רשויות האכיפה.

באנה שוגרי בדארנה: לכן, אני פונה, אדוני היושב ראש, למוסדות האכיפה השונים במדינה, החל מממשלת ישראל ועד השוטר הכי זוטר במערכת, לשקול לפני שמיישמים את החוקים.

באנה שוגרי בדארנה: לשקול האם החוקים האלה פוגעים בזכויות אדם, או שמא מקדמים את דמותה של המדינה הזאת כמדינה דמוקרטית.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חוסין אל רפיעה, בבקשה.

חוסין אל רפיעה: אני רוצה לברך את יושב הראש החדש, ולאחל לך בהצלחה.

חוסין אל רפיעה: לצערי הרב, בשעה זאת, שאנחנו יושבים בחדר נעים עם חימום, יש יותר עשר משפחות שמפנים עכשיו.

חוסין אל רפיעה: זה מצב חדש שקורה בנגב.

חוסין אל רפיעה: הילדים שלהם נזרקו מתחת לכיפת השמיים, בגשם.

חוסין אל רפיעה: מינהל מקרקעי ישראל טוענים שאנחנו יושבים באופן לא חוקי על האדמה.

חוסין אל רפיעה: אני רוצה לשאול את הגברת, משפחת אל עטמין, שהקרקע שלה נחרשה, האנשים האלה חורשים את הקרקע שלהם, ואני השכן שלהם.

חוסין אל רפיעה: אנחנו גרים ביישוב לא מוכר, שנקרא סוהיל.

חוסין אל רפיעה: מאז קום המדינה עד היום הם חורשים את הקרקע שלהם וזורעים אותה.

חוסין אל רפיעה: משפחת א-טורי ואבו סיאן, שהקרקע שלהם נחרשה לפני שבוע, היה להם הסכם מ-48' ו-52', המדינה עשתה אתם הסכם לעבור לחודש ימים למרחק של 40 מטרים מהקרקע שלהם.

חוסין אל רפיעה: היום, מינהל מקרקעי ישראל אומרים שהקרקע הזאת לא שלהם.

חוסין אל רפיעה: אמורים לחרוש עוד 2,000 דונם, המשפחות האלה, משפחת אל-גנאמי, יושבים על הקרקע הזאת גם מלפני קום המדינה.

חוסין אל רפיעה: האנשים האלה ירדו היום מהשמיים?

חוסין אל רפיעה: הם יושבים שם וזורעים את הקרקע שלהם מלפני קום המדינה ועד היום.

חוסין אל רפיעה: אנחנו ההנהגה של הכפרים הלא מוכרים, שמונים 81,000 תושבים נאמנים למדינת ישראל, ומדינת ישראל כל הזמן התעלמה מההנהגה של הבדואים בכפרים הלא מוכרים.

חוסין אל רפיעה: אנחנו מוכנים לשבת ולפתור את הבעיה.

חוסין אל רפיעה: אם הם חושבים לפתור את הבעיה בהפיכת קרקע, הריסת בתים, ודברים כאלה שהם מתכננים, ימשיכו עוד 100 שנים ולא נגיע לשום דבר.

חוסין אל רפיעה: אני קורא ומציע שמדינת ישראל תשב עם הנהגת הבדואים, ואני חושב שתוך שנה ואפילו פחות, אנחנו יכולים להגיע להסכמה ולפתור את הבעיה.

חוסין אל רפיעה: הבדואים תובעים היום 800,000 דונם, ואנחנו יושבים בפועל על 180,000 דונם, זאת המחלוקת.

חוסין אל רפיעה: אם נגיע להסדר בעניין הזה אני חושב שנפתור את כל הבעיות.

חוסין אל רפיעה: כל הכספים שהשקיעו מאז קום המדינה על סיירת שחורה או סיירת ירוקה – סיירת ירוקה לא צריכה לחרוש משהו ירוק, צריך לשמור עליו – אני חושב שבכסף הזה יכולנו לתכנן את 45 היישובים, להקים אזורי תעשייה, לפתח הרבה דברים, ואני חושב שהמצב היה הרבה יותר טוב אם היינו יושבים מההתחלה ומסדרים את העניין.

חוסין אל רפיעה: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

סלימן אבו עביד: מדברים פה על השכרת שטח, ואני רוצה להפנות שאלה לעורכת הדין זכאי-נוימן.

סלימן אבו עביד: יש מדיניות במינהל, שכל שלוש שנים מחליפים את מי שמשכיר את השטח.

סלימן אבו עביד: אם אני משכיר היום שטח מהמינהל, אז בעוד שלוש שנים מעבירים את זה למישהו אחר, והמדיניות ברורה, כדי שלא תהיה תביעת בעלות.

סלימן אבו עביד: ניקח למשל שטחים באזור רהט, משכירים אותם כבר 50 שנים לבדואים, ואני טוען לבעלות על השטח הזה, האם יש כזה דבר שאפשר לנסח חוזה של השכרה ל-49 שנים בשני שקלים לדונם, או שלהשכיר זה להפקיע ממני את הזכויות על האדמה?

סלימן אבו עביד: דבר שני, אני רואה את עניין פתרון האדמות גם בבית משפט, שכל בדואי שפונה היום לבית המשפט מפסיד.

סלימן אבו עביד: גם בבית המשפט לא הכל קדוש והולך לפי מה שהבדואים רואים.

סלימן אבו עביד: אני רואה שפתרון סוגיית הקרקעות צריך להיות מחוץ לבית המשפט, הוא צריך להיות פתרון ציבורי ופוליטי לגבי 81,000 התושבים הבדואים שמחוץ לכפרים המוכרים.

סלימן אבו עביד: ועדת הפנים אולי צריכה להקים ועדת פנים שתטפל בנושא הזה, ותנסה לגשר ולפתור את הבעיה הזאת.

גאלב מג'אדלה: תודה.

יוסף אבו זיאד: אני מברך אותך, אדוני היושב ראש.

יוסף אבו זיאד: אני חושב שמה שעושה המינהל פוגע בתדמית החיובית של מדינת ישראל.

יוסף אבו זיאד: אני חושב שמדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית, ומה שעושים היום זה נגד המוסר ונגד חלק מאזרחי המדינה.

יוסף אבו זיאד: אני לא רואה שזה נעשה במקומות אחרים.

יוסף אבו זיאד: כאן דיברו על 800,000 דונם, זה לא מיליון דונם ולא שני מיליון, מדוע לאוכלוסייה היהודית מותר לגור בכפר, מושב, קיבוץ, חוות יחיד – לקבוע לעצמו אורח חיים מסוים?

יוסף אבו זיאד: אקח את זה קצת לרהט - - -

גאלב מג'אדלה: סלח לי, אנחנו לא דנים עכשיו בנגב על כל שלוחותיו.

גאלב מג'אדלה: אנחנו דנים בהצעה של שלושה חברי כנסת בנושא קונקרטי.

יוסף אבו זיאד: אם מדברים על משפחת א-טורי, זה כמעט רהט.

יוסף אבו זיאד: אני מדבר על הבדואים בכלל ועל א-טורי בפרט.

יוסף אבו זיאד: אם המינהל טוען שהקרקע רשומה על שמו, מדוע הוא מציע היום לבדואים 20% מהקרקע?

יוסף אבו זיאד: נושא שני, אני חושב שלא יעלה על הדעת לפגוע באוכלוסייה שלמה.

יוסף אבו זיאד: כל מה שנעשה היום, כל מה שעושה המינהל מעיק וגורם לעימות עם האוכלוסייה הבדואית בנגב.

יוסף אבו זיאד: אנחנו רוצים להיות שותפים לעשייה, רוצים להיות חלק מהמדינה הזאת, אבל אי אפשר שתכפו עלי הסכם שלא מקובל עלי.

יוסף אבו זיאד: אני חושב שבית המשפט, עם כל הכבוד לבית המשפט, מתייחס לחוקים שנחקקו בכנסת, ולכן אני רואה את הפתרון יוצא מהכנסת.

יוסף אבו זיאד: הפתרון הוא אצל ממשלת ישראל.

יוסף אבו זיאד: חבר הכנסת שרון, אני חושב שאבא שלך מוביל תהליך מאוד חיובי, תהליך השלום.

יוסף אבו זיאד: כדי להגיע לתהליך השלום, קודם כל אמרו אתמול: קודם כל בואו נעצור כל פעולה צבאית כדי להתקדם.

יוסף אבו זיאד: אני חושב שכדי לנהל משא ומתן עם הבדואים צריך להקפיא את הכל.

יוסף אבו זיאד: הבדואים הם אנשים טובים, רוצים להגיע להסדר.

יוסף אבו זיאד: השאלה היא האם אתם, כמדינה, מוכנים להגיע להסדר עם הבדואים או כל הזמן לפגוע באוכלוסייה הזאת?

יוסף אבו זיאד: כל אחד מעורר את שאלת נאמנות הבדואים למדינה.

יוסף אבו זיאד: אנחנו כבר הוכחנו את זה, אנחנו לא מחכים למישהו שייתן לנו תעודת הוקרה.

יוסף אבו זיאד: אני חושב שהגיע הזמן, אחרי כל כך הרבה שנים, שהמדינה תדע שיש אוכלוסייה שגרה בנגב.

יוסף אבו זיאד: אתן דוגמה, היה סיור ראשי רשויות יהודיות בשבוע שעבר ברהט.

יוסף אבו זיאד: ראש עירייה מאזור המרכז הסתכל על צריף ברהט ושאל: גרים פה אנשים?

יוסף אבו זיאד: הוא לא האמין, הוא ירד בעצמו והסתכל.

יוסף אבו זיאד: אדוני היושב ראש, אני אומר לך שכדאי לראות בשטח את המצוקה שאנשים חיים בה.

יוסף אבו זיאד: כל אחד מאתנו, אם הוא לרגע חושב מה המצוקה של האוכלוסייה הבדואית, יבין שהגיע הזמן לתת עדיפות לעניין הזה ולפתור את הבעיה אחת ולתמיד.

יוסף אבו זיאד: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה.

גאלב מג'אדלה: שיח אבו מדירם, בבקשה.

סיאח אבו מדירם: נושא ברכות ליושב ראש בשפה הערבית.

סיאח אבו מדירם: לפי מה שטוענים, שפלשנו לשטחים של המדינה, לפי דעתי ולפי הניירת שנמצאת פה, זה לא נכון.

סיאח אבו מדירם: יש לנו ניירות מזמן העותומנים, יש לנו מזמן הבריטים, יש לנו מס על המחזור של הקרקע מהשנים 21', 24' ועוד.

סיאח אבו מדירם: יש לנו את כל המסמכים שהקרקע הזאת שלנו, כל המסים פה.

סיאח אבו מדירם: רוב המסים האלה הם מזמן הבריטים וחלק עוד מזמן הטורקים.

סיאח אבו מדירם: עדיין הקרקע מופיעה בשם שבט א-טורי בפקיד ההסדר.

סיאח אבו מדירם: הם טוענים שאנחנו פולשים, בואו נסתכל ונחשוב טוב.

סיאח אבו מדירם: בושה למדינה ולאנשים של הסיירת הירוקה להגיד שאנחנו פלשנו.

סיאח אבו מדירם: מי אנחנו בכלל שנפלוש?

סיאח אבו מדירם: בביקור האחרון של מר שרון ברהט הוא אמר":

סיאח אבו מדירם: כל אחד מהאזרחים של המדינה שיש לו בעיה, אני אומר לו שיפנה לבית המשפט, אני חושב שבמדינה יש חוק.

סיאח אבו מדירם: אם הבעיה של הקרקע שלנו, שריססו אותה שש פעמים, והשנה הפכו אותה שבמקום שתהיה ירוקה תהיה בשחור ואדום, והבעיה נמצאת בבית המשפט - ודווקא היום יש דיון – למה לא ימתינו לבית המשפט?

סיאח אבו מדירם: כל הניירת שיש לנו, והשטחים שזרענו הם בבעלות שלנו אצל פקידי ההסדר.

סיאח אבו מדירם: המדינה אומרת: יש לנו זכות על זה, אבל יש להם גם חובה כלפי, כי אני תושב המדינה.

סיאח אבו מדירם: לכל דבר יש גבול.

סיאח אבו מדירם: יש פתגם בערבית שאומר: אם אביו של הנאשם הוא השופט, אז מה נגיד לו בכלל?

סיאח אבו מדירם: אמרתי בהרבה ראיונות, וקראתי למר שרון: ככה לא פותרים בעיות.

סיאח אבו מדירם: אם שרון לא יפתור את הבעיה, אין לנו פתרון לבעיה.

סיאח אבו מדירם: אם נמשיך בצורה כזאת, זה לא טוב לשם המדינה.

סיאח אבו מדירם: היום, ב-1 לחודש, הכרזת המדינה על מלחמה על אל-ערקיב – זה לא נכנס לדעת.

סיאח אבו מדירם: כל מה שאומרים בעיתונים, הם רק מרמים את העם היהודי, שלא יודע מה בדיוק הבעיה.

סיאח אבו מדירם: הם מבקשים להחכיר לנו כל דונם בשני שקלים.

סיאח אבו מדירם: תאמינו לי, זה לא עניין של כסף, אבל אם אנחנו לוקחים את זה בהחכרה אין לנו זכויות על הקרקע הזאת, לא נשאר כלום.

סיאח אבו מדירם: אם הם רימו אחד, שניים או שלושה, הם לא ירמו את השאר.

סיאח אבו מדירם: אפשר לצאת ולבדוק בשטח, אם אתם בודקים בשטח אתם פותרים את הבעיה.

סיאח אבו מדירם: ואם הם רוצים אעשה הסדר על בית הקברות של א-טורי, שמזמן העותומנים – איך אעשה הסדר?

סיאח אבו מדירם: אני רוצה שם חווה חקלאית לחיות בה ולשמור על בית הקברות.

סיאח אבו מדירם: אני לא מוכן לעשות הסדר על בית הקברות, לא על אבי ולא על הסבא שלי.

סיאח אבו מדירם: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: עורכת הדין זכאי-נוימן, האם ידוע לך שהנושא הזה נמצא בדיון בבית המשפט?

גאלב מג'אדלה: האם המסמכים שהוא מציג מוכרים לכם?

גאלב מג'אדלה: מה באמת המעמד המשפטי של הקרקע הזאת?

גאלב מג'אדלה: כמה שטח מוכר על ידי המינהל כקרקעות הבדואים?

רחל זכאי-נוימן: אינני יכולה להשיב על השאלה האחרונה, אין לי מספרים.

ג'מאל זחאלקה: גם אני מבקש תשובה על השאלה הזאת, כמה מהקרקעות מוכָרות.

טלב אלסאנע: כמעט כל הקרקעות בנגב, הם אומרים שלכל היותר ניתן להגיש תביעה לפקיד ההסדר ולקיים דיון.

אחמד טיבי: אולי עורכת הדין זכאי-נוימן תערוך בדיקה ותגיש לוועדת תשובה מוסמכת בכתב.

גאלב מג'אדלה: אם כרגע את לא יכולה להשיב על השאלה, אודה לך אם תעבירי את התשובה בכתב.

רחל זכאי-נוימן: אתחיל בתשובה לשיח אבו מדירם.

רחל זכאי-נוימן: אני מניח שמדובר בשטחים של א-טורי.

רחל זכאי-נוימן: אני לא יודעת על דיון שנערך היום, ידוע לי על תביעה שהייתה והוכרעה לא לטובת חמולת א-טורי.

רחל זכאי-נוימן: ראיתי את המסמכים האלה.

רחל זכאי-נוימן: ביחס לשטח הזה, ציינתי 95% הופקעו זה מכבר, לפני שנים רבות, לטובת המדינה, כך שגם אם הם יזכו בתביעת ההסדר זה יהיה על סכום הפיצויים שמגיע להם בגין ההפקעה שהייתה בזמנו, ממש כשם שמישהו אחר שהפקיעו לו קרקע יהיה זכאי לתמורה כספית.

רחל זכאי-נוימן: עורכת הדין מדראנה דברה בקשר לתעריפים שונים לכאורה בין שמירת קרקע לבין שני השקלים שגובים מהבדואים.

רחל זכאי-נוימן: זה פשוט של שני דברים שאינם שייכים זה לזה.

רחל זכאי-נוימן: קרקע בהחכרה עונתית לעיבוד מוחכרת ליהודים, לערבים, לכל תושב המדינה הזאת בשני שקלים לדונם, נכון לעכשיו.

רחל זכאי-נוימן: שמירת קרקע זה דבר אחר לחלוטין.

רחל זכאי-נוימן: שמירת קרקע זה סכום שניתן לא עבור זריעה ועיבוד, אלא עבור זה שאתה תשמור במקומנו על הקרקעות האלה, ותצטרך לשם כך לסייר בהן וכולי.

רחל זכאי-נוימן: זה מין מתן שמירה על קרקעות המדינה.

סלימן אבו עביד: לא נכון, למה לא משכירים לבדואים לתקופה ארוכה, ל-49 שנים?

סלימן אבו עביד: יש היום הסכמים ליהודים ל-49 שנים, למה אנחנו לא חותמים על זה?

סלימן אבו עביד: למה נותנים כל שלוש שנים למישהו אחר?

רחל זכאי-נוימן: בכל הנוגע השכרת אדמות לעיבוד חקלאי, כשם שמבקשים הבדואים במקרה הזה, ניתנות הרשאות עונתיות – מידי עונה – ליהודים ולבדואים בשני שקלים לדונם.

רחל זכאי-נוימן: לגבי השאלה של מר דוד, מעולם לא ראינו בכך שבדואי השכיר את הקרקע בהשכרה עונתית ויתור על תביעת הבעלות שלו.

רחל זכאי-נוימן: אני מוכנה לומר בלשון ברורה ביותר שאיננו רואים ולא נראה במי ששוכר קרקע מאת המינהל כמי שוויתר על זכותו.

רחל זכאי-נוימן: לשאלתך הנוספת, האם אנחנו מוכנים שייכנס סעיף כזה, או מה שקרוי תנאי מיוחד להסכם להחכרה עונתית – אינני רואה שום בעיה עם זה.

רחל זכאי-נוימן: אינני רואה שום בעיה בזה שייכנס תנאי מיוחד שיגיד ברחל בתך הקטנה, כדי להסיר כל ספק או חשש, אם יש למישהו חשש כזה.

רחל זכאי-נוימן: זה חשש שלטעמי אין בו כל ממש.

רחל זכאי-נוימן: נדמה לי שדבר זה יכול להביא את הסוגיה לפתרונה הזמני, עד פתרון סופי שיינתן או בבית המשפט או בהליך פישור, שבעיניי הוא ראוי יותר.

רחל זכאי-נוימן: מתוך 6,000 הדונמים שנפלשו השנה וטרם נהפכו, 2,500 מתוכם נמצאים בשטחי אש.

רחל זכאי-נוימן: בשטחי אש לא נוכל לתת החכרה עונתית כי זאת פשוט סכנת נפשות.

רחל זכאי-נוימן: אבל בכפוף לנושא הזה, אין בעיה מבחינתנו להסדיר, אבל מוטב אתמול.

אחמד טיבי: נכונה הטענה שמשכירים לבדואים לשלוש שנים בלבד?

רחל זכאי-נוימן: ככלל, בהרשאות עונתיות מניידים.

אחמד טיבי: גם אצל יהודים, חוות יחיד?

רחל זכאי-נוימן: לא, חוות יחיד זה משהו אחר.

רחל זכאי-נוימן: גם בזה אנחנו נאבקים בדרכים אחרות, אבל זה לא הנושא.

טלב אלסאנע: מה זה נאבקים?

טלב אלסאנע: אתם עושים את זה.

רחל זכאי-נוימן: לא, לא כל כך פשוט.

שמואל דוד: אני מציע שיושב ראש הוועדה יכנס כבר היום את עורכת הדין זכאי-נוימן ואת הנציגים המשפטיים של הציבור הבדואי לדיון כדי לנסח את הסעיף שמדובר בו, ובכך אולי תביא הוועדה הזאת את הבעיה לפתרונה, ולא יהיו יותר הפיכות.

טלב אלסאנע: לדעתי ניסוח הסעיף יכול להוות כיוון חיובי.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, שהשכרת השטח לא פוגעת בזכויות ובטענות – צריך למצוא את הניסוח המשפטי הנכון.

טלב אלסאנע: נשארת הבעיה של שטחי אש.

טלב אלסאנע: לדעתי, על מנת למנוע בלבול או השמדה של אותו שטח, צריך באופן חריג השנה לאפשר להם לעבד, בכפוף לניסוח שיוסכם עליו, ועל ידי זה למנוע עימות מיותר.

טלב אלסאנע: העיקרון צריך לחול על כולם.

טלב אלסאנע: שטחי אש זה לא עניין של המינהל אלא של הצבא, אפשר לדבר עם הצבא שיאפשרו להם לעבד.

טלב אלסאנע: גם בעונת המרעה מרשים לרעות למרות שמדובר בשטחי אש.

טלב אלסאנע: לכן, לא כל שטח המוכרז כשטח אש הוא שטח אש פעיל.

נאיף סלים: בקשר לכך שהסכם חכירה לא פוגע בזכויות הבדואים, צריך גם להזכיר שזה שהמינהל משכיר לא נותן זכויות למינהל.

רחל זכאי-נוימן: בקשר לשטחי אש, ידוע לי שיש התנגדות של אג"ת, אבל את זה צריך לגמור עם הצבא.

טלב אלסאנע: אם הצבא יסכים, לכם לא תהיה בעיה.

רחל זכאי-נוימן: אם הצבא יסכים באופן חריג אז לשנה הזאת נסדיר גם את זה, אבל לוח הזמנים מאוד קצר.

רחל זכאי-נוימן: אינני רואה שום סיבה להכניס את הסעיף הזה שזה לא מקנה זכויות למינהל.

רחל זכאי-נוימן: המינהל לא חושש לגבי הזכויות שלו, ואני גם לא הבנתי את החשש שלכם לגבי הזכויות.

ג'מאל זחאלקה: יש לנו כבר ניסיון מר עם המינהל.

רחל זכאי-נוימן: אם תאמרו לי מיהו עורך הדין שמייצג את הבדואים, נשב אתו וננסח את הסעיף.

גאלב מג'אדלה: מציע שנקבל את הצעת מר דוד, שהיועצת המשפטית של המינהל יחד עם היועצת המשפטית מהאגודה לזכויות האזרח ינסחו סעיף.

באנה שוגרי בדארנה: צריך לערב גם את ארגון עדאללה, שמטפלים בעתירה.

גאלב מג'אדלה: מצדי, יכול להיכנס לזה כל גורם שרוצה, ובלבד שיתרום את חלקו.

גאלב מג'אדלה: אני חש שיש כאן רצון של כל הצדדים להגיע להסכמות והבנות כדי לפתור את הבעיה.

גאלב מג'אדלה: זה מאוד חשוב, אני לא זוכר שזה היה לפני כן, וחבל.

גאלב מג'אדלה: יועצת הדין של המינהל יחד עם היועצת המשפטית של האגודה לזכויות האזרח וכל גורם נוסף שהיועץ המשפטי שלו ירצה להשתתף ישבו.

רחל זכאי-נוימן: אדוני היושב ראש, מניסיון עדיף שיהיה רק נציג אחד.

רחל זכאי-נוימן: שיחליטו מי מייצג ונשב אתו.

באנה שוגרי מדארנה: מכיוון שכולם מכוונים אליי, אומר את דעתי.

באנה שוגרי מדארנה: אם האוכלוסייה הבדואית מבקשת שאסייע לה בניסוח סעיף כזה אשמח לסייע.

באנה שוגרי מדארנה: אבל בשום פנים ואופן אני לא רוצה להחליף את היועצים המשפטיים שלהם.

טלב אלסאנע: הכל נעשה בחסות המועצה האזורית, יש להם יועץ משפטי והוא יכול לייצג אותם.

מוחמד ברכה: אני מציע שיושב ראש הוועדה יתאם עם האזרחים הבדואים מי ייצג אותם.

טלב אלסאנע: יש גוף מייצג.

גאלב מג'אדלה: זה הדבר הראשון.

גאלב מג'אדלה: דבר שני, ראיתי שהתחלתם לדבר אפילו משפטית, שהזכויות של המינהל ושל האזרחים לא נפגעות, מנסחים מסמך – שמחנו לשמוע את האמירה הזאת.

גאלב מג'אדלה: אני מציע שהוועדה תצא בעוד שבועיים לשטח, ועד אז לא ייעשה דבר.

גאלב מג'אדלה: בינתיים הסיכום הזה יתקדם, נראה איך זה מתקדם עם האנשים בשטח כדי שנבוא, כמערכת מינהל, באווירה יותר מתאימה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורון, אחד המציעים, אמר שמה שנזרע נזרע, ואין לנו עניין להוסיף שמן למדורה.

גאלב מג'אדלה: יש לנו עניין להתקדם וליצור אווירה טובה.

עמרי שרון: אדוני היושב ראש, הדבר שהכי מזרז הגעה להסכמה זו הפיכה, והזמן שאתה יכול להפוך מאוד מוגבל.

עמרי שרון: לכן, אם לא יגיעו להבנה יצטרכו להפוך.

עמרי שרון: אין מקל בלי גזר.

עמרי שרון: יש גזר של ההסכם, אבל ההפיכה היא המקל.

עמרי שרון: השבועיים האלה הם קריטיים, יש מועד מסוים שבו אפשר להפוך, אחרי זה אי אפשר להפוך, זה בעיה כי הקמה גדלה.

עמרי שרון: גם לנו כואב העניין.

רחל זכאי-נוימן: יש עוד בעיה, מבחינת היכולת שלנו אחר כך לסלק בסעד עצמי, לכן, צריך לנצל את השבועיים האלה כדי לעשות חוזים של השכרה.

גאלב מג'אדלה: אם היית מתאזרת בסבלנות לסיכום, היית מקבלת את התשובה.

גאלב מג'אדלה: בעוד שבועיים הוועדה תצא לשטח, ותפעל גם בדרכים משלה לקדם את ההבנות וההסכמות בין הצדדים.

גאלב מג'אדלה: בשבועיים האלה נגיע גם לסיכום המשפטי לגבי הסעיף.

רחל זכאי-נוימן: נגיע לזה עוד הרבה קודם.

ג'מאל זחאלקה: יושב הראש בעצמו יהיה מעורב.

גאלב מג'אדלה: אני אהיה מעורב כדי לקדם את העניין, כמו שרוצים שני הצדדים.

גאלב מג'אדלה: אני באמת חש את זה.

גאלב מג'אדלה: בשבועיים האלה על הצדדים לפעול בכל היכולת שיש להם על מנת להגיע להסכמות.

גאלב מג'אדלה: יחד עם זה, ננסח את הסעיף יחד עם היועצת המשפטית שלנו, אתך ועם יועץ משפטי נוסף, שיהיה מקובל על עדאללה, זכויות האזרח ועל התושבים.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה להודות לכל אלה שלקחו חלק בדיון.

גאלב מג'אדלה: אני מאוד מעריך את רצון הצדדים להגיע להבנות, ומקווה שהרצון הזה יימשך לקראת הסדר הקבע המיוחל, למען המדינה, למען האזרחים, למען כולם.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה, הישיבה נעולה.