ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 308, 2004-12-14 13:00

שאול יהלום: רבותיי, אנחנו פותחים פה ישיבה משותפת של הועדה שלנו, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, יחד עם שדולת הבריאות בכנסת.

שאול יהלום: לצידי חבר הכנסת חיים אורון יושב ראש השדולה, ואנחנו הקדשנו את הישיבה המשותפת הזאת לסקר שערכה ההסתדרות הרפואית בישראל.

שאול יהלום: הסקר הזה כפי שכולכם קיבלתם, עסק בעמדות הציבור כלפי מערכת הבריאות הציבורית בישראל.

שאול יהלום: הוא נערך על ידי פרופסור אבי דגני ודוקטור רינה דגני.

שאול יהלום: הוא נערך עבור ההסתדרות הרפואית שיצא לאור רק עכשיו בשעה זו, וההסתדרות הרפואית ברגעים הקרובים תציג וכל מה שאני יכול להגיד, הם נתנו לי לעיין כמה שעות קודם בעיקר הממצאים שאנחנו רואים כאן.

שאול יהלום: ממצאים חמורים מאוד שחייבים להסב את תשומת הלב של כל מקבלי ההחלטות במדינה, למין משרד הבריאות, הכנסת, הממשלה, וודאי לאוצר, לתופעה שהולכת וחונקת ומדרדרת את מערכת הבריאות הציבורית, וזה למעשה, הפרטים, אתם תראו בסקר.

שאול יהלום: אני אתן משפט אחד ליושב ראש השדולה לומר, ואז נעביר את שרביט ההצגה.

שאול יהלום: בבקשה, ד"ר יורם בלשר.

יורם בלשר: ראשית אני רוצה להודות על המפגש המשותף הזה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ושדולת הבריאות, ולחברי הכנסת שטרחו והגיעו לישיבה החשובה הזאת שבה אנחנו רוצים להציג את תוצאות של סקר שערכנו ונראה את תוצאותיו.

יורם בלשר: הסקר הזה נעשה לבקשתינו, בעקבות סקר קודם שנעשה שנה לפני כן, שבדק את אותם נושאים פחות או יותר שנבדקו בסקר הזה.

יורם בלשר: אם כן, הממצאים העיקריים שניתן לראות, שנמשכת מגמת ההחמרה בנגישות של שרותי הבריאות, הרפואה הציבורית לאזרחי המדינה.

יורם בלשר: חוק ביטוח בריאות ממלכתי, וצריך להדגיש – לאחר השינויים והתיקונים שהכניסו בו, שגרמו למידה לא קטנה לעקר את העקרונות ואת תוכנו של החוק, גרם לכך שרוב הציבור סבור שהחוק לא שיפר נכון להיום את מצב מערכת הבריאות, למרות שהמגמה הזאת לא הייתה נכונה בתקופה הראשונה, וחבר הכנסת חיים אורון יש בידיו את האינפורמציה, בוודאי ידבר על כך לאחר מכן.

יורם בלשר: המטרה של החוק היא להעניק סל שירותים שיוויוני ונגיש לכולם.

יורם בלשר: שליש מהציבור ומחצית מהשכבה הסוציו-אקונומית הנמוכה, לא יכולים להרשות לעצמם שירותים בסיסיים עבורם או עבור ילדיהם, ואני מדבר כאן על תופעה חמורה ביותר, כאשר עשרה אחוז מההורים נאלצו לצמצם או לוותר על שירותי רפואה עבור הילדים שלהם בשנה האחרונה, ועשרים אחוז מהציבור בכללותו נאלצו לוותר או לצמצם בשירותים רפואיים בשנה האחרונה בגלל העלות שלהם.

יורם בלשר: כך שהמגמה הזאת של הקושי לרכוש תרופות שנמצאה אצל תשע-עשרה אחוז מהציבור שנאלצו לוותר על רכישת תרופות מרשם שהרופא שלהם רשם להם, מהווה עלייה של ארבעה אחוז לעומת אותה תופעה בשנה קודמת.

יורם בלשר: ההשלכות של האוכלוסיה שלא מקבלת טיפול הן חמורות ביותר.

יורם בלשר: גורמות לעלייה בהוצאה הלאומית לבריאות בגלל הסיבוכים וההוצאה המיותרת על אישפוזים מיותרים וטיפול בסיבוכים שהחולים לא מקבלים.

יורם בלשר: דבר, תופעה או מגמה נוספת, זה שהחוק שהיה אמור להיות שיוויוני לחלוטין, כלומר שכל אחד מקבל את מה שהוא צריך מבחינת הבריאות ומשלם כמה שהוא יכול, החוק הזה לאט-לאט מאבד מהשיוויוניות שלו, כאשר נמצא שארבעים ואחד אחוזים מהאוכלוסיה צורכת רפואה פרטית, וכך אנו מתקרבים במהירות למערכת בריאות שקיימת לדוגמא בארצות הברית, שם יש רפואה לעשירים ורפואה לעניים.

יורם בלשר: תשעים ואחד אחוז מהציבור טוען שהנטל כבד עליו, והציבור מאמין למרות הכל, כמו שאנחנו מאמינים בהסתדרות הרפואית והרופאים במערכת בריאות ציבורית, כאשר הרוב דורש שהכנסת תתערב כדי שהממשלה תקצה יותר משאבים.

יורם בלשר: אם כן – אני, אפשר לגשת ליותר נתונים מבחינת האחוזים, אז כמו שאתם רואים – שמונה עשרה אחוז מהציבור חשים שהחוק מיטיב עימם, אבל שבעים ושתיים אחוזים חשים שלא חל כל שינוי ברמת השירותים.

יורם בלשר: אני לא אחזור על כל מה שציינתי, אבל חשוב להדגיש שוב שיש חלק מהחולים שמקבלים מרשמים מהרופאים שלהם, ולא מסוגלים לעמוד בעלות התרופות שנמצאות בסל.

יורם בלשר: צריך להבין – אנחנו לא מדברים על תרופות מחוץ לסל.

יורם בלשר: אנחנו מדברים על תרופות שנמצאות בסל, הרופא רושם את המרשם, והחולה לא פודה את המרשם בבית המרקחת, כי הוא לא יכול לעמוד בעלויות.

יורם בלשר: סך הכל כשליש מהציבור נאלץ לוותר על שירותים רפואיים כלשהם, כמו קניית תרופות או וויתור על ביקור אצל רופא בגלל העלות שלו, וזה בולט כאשר מפלחים את הנשאלים שמהווים מדגם מייצג, למעלה מחמש מאות נשאלים במשאל טלפוני, ארבעים ושבעה אחוז מהשכבות הסוציו אקונומיות, כמעט מחצית מהאנשים שהם מיעוטי יכולת, נאלצו לוותר על שירותים רפואיים.

יורם בלשר: יש תחושה בציבור שהיום משלמים יותר על שירותים, שבעבר קיבלו בפחות כסף, וזה נחלתם של שישים וארבעה אחוז מהציבור, ותשעים ואחת אחוז מהציבור, רוב מכריע של הציבור, חש כי הנטל הכספי עבור התשלום על שירותי רפואה גבוה מדי.

יורם בלשר: אז בעצם המסר הוא מסר ברור, שהציבור חש שמצד אחד חוק ביטוח בריאות ממלכתי שהיה אמור לשפר את המצב של מערכת הבריאות שיפר אולי בתחילת הדרך, אבל מהר מאוד בגלל מדיניות של שרי האוצר והאוצר מאז 1997, אחרי שנתיים, מאז החוק איבד בהדרגה ממשמעותו כאחד החוקים החברתיים החשובים בהיסטוריה של מדינת ישראל.

יורם בלשר: הסקר בידכם.

יורם בלשר: אני לא רוצה להרחיב יותר, כדי לתת לעוד אנשים, אולי ד"ר בירקנפלד רוצה להתייחס לרפואת משפחה שמיוצגת על ידו.

שלמה בירקנפלד: אני רוצה להגיד לכם שאם נרד רגע מרמת המקרו, אל רמת הרופא והמטופל הבודד, אנחנו הגענו למצב של חולה כרוני אשר יוצא מאיזון, הדבר הראשון שעל רופא המשפחה שלו לבדוק, זה האם הוא נטל ומימש את המשמים שהוא קיבל.

שלמה בירקנפלד: לעיתים אתה מוצא שחולה סכרתי או חולה כרוני אחר יוצא מאיזון אך ורק משום שהוא וויתר על התרופות כי לא היה לו כסף.

שלמה בירקנפלד: דבר שני צריך להבים איך זה משפיע מבחינת מערכת יחסי רופא-חולה.

שלמה בירקנפלד: הרופא היום מחוייב לומר לחולה כל דבר שקיים בארץ ובעולם מבחינת יכולת טיפול במחלתו.

שלמה בירקנפלד: זאת אומרת שרופא נמצא מול חולה אשר הוא יודע את מצבו הכלכלי, והוא יודע שאין לו סיכוי לממש את התרופה הזאת, והוא צריך בעצם לנקר את עיניו וליבו ולומר לו – בעצם יש תרופות, אבל זה יעלה לך עוד כסף ועוד כסף, והוא יודע שהחולה לא מסוגל לממש את זה.

שלמה בירקנפלד: לכן – תהיה לזה השפעה קשה מאוד על כל מערכת היחסים של רופא וחולה, ותהיה לזה גם השפעה תקציבית לאחר מכן.

שלמה בירקנפלד: איבוד האמון של החולה ברופא יגרום לחיפוש של second opinion, לדיעה שלישית, זה יגרום לביזבוז במערכת, וגם למערכת הבריאות, אחד הדברים הבסיסיים והאלמנטרים למערכת בריאות בריאה, זה יחסי אמון בין חולה ורופא, יחסים פתוחים של מידע.

שלמה בירקנפלד: כל הדבר הזה שקורה לגבי התרופות ונכון אותו דבר לגבי טכנולוגיות, פוגע באושיות יחסי רופא-חולה.

שלמה בירקנפלד: תודה.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: חיים אורון, יושב ראש השדולה, בבקשה.

חיים אורון: ראשית אני רוצה לברך את ארי על הסקר הזה ועל המהלך שהם עושים אותו.

חיים אורון: אני רוצה לברך אותו פעמיים – פעם על העובדה שהם העמידו בפני החברה הישראלית מראה.

חיים אורון: פעם שניה – שמזה זמן רב בחרו שהמראה תהיה פנורמית.

חיים אורון: הם לא מציגים את הבעיה מנקודת המבט המקצועית של הנושא, אלא מציגה אותו מנקודת המבט הישראלית והרפואה הציבורית, והלוואי שיהיו לנו הרבה גופים, שמצד אחד באופן לגיטימי הם גופים שמייצגים מקצוע, אבל רואים את התמונה באופן רחב יותר, ומציגים את התמונה הזאת בהיקף רחב יותר.

חיים אורון: אמרתי קודם לד"ר יורם בלשר, שיש לי רק הערה אחת, אני הספקתי לעבור על הדו"ח הזה קודם, יש לי הערה אחת לגבי הסקר הזה, והיא העמדת חוק הבריאות כנקודת המפנה.

חיים אורון: חוק הבריאות הוא לא נקודת המפנה, ואם אני אתן נקודת מפנה, אני אתן נקודת מפנה חיובית.

חיים אורון: אני לא אומר את זה רק על בסיס תפיסתי את חוק הבריאות.

חיים אורון: אני מחזיק בידי סקר של מכון ברוקדיל שמתקיים מדי שנה על נושא דומה, והוא באופן בולט אומר, שרמת שביעות הרצון – זאת הכותרת:

חיים אורון: רמת שביעות הרצון שהיתה בשנת 1995 לפני החוק, בערך במדד של שמונים, זה היה הנמוך ביותר ב"כללית", שמונים וחמישה ב"לאומית", תשעים ותשעים ואחת ב"מכבי" וב"מאוחדת", עלה ב-1997 אחרי החוק לתשעים, תשעים ואחת, תשעים וארבע ותשעים וחמש בהתאמה בקופות השונות, במדרגה המאוד ברורה של עליית שביעות רצון, וב-2001 הוא כבר ירד לשיעורים שדומים כבר למה שהיה לפני החוק, במקרה מסויים אפילו מתחת לו.

חיים אורון: אני אומר את זה ואני שמח שיורם הדגיש את זה גם בדבריו.

חיים אורון: הבעיה שלנו זה לא החוק.

חיים אורון: הבעיה שלנו זה יישומו של החוק, כי החוק נותן כלי שבאמצעותו נאי מאמין ניתן לקיים במדינת ישראל רפואה ציבורית ברמה גבוהה.

חיים אורון: אני רוצה להגיד דבר נוסף.

חיים אורון: אני לא אומר את זה פעם ראשונה.

חיים אורון: התהליך שמסתמן כאן הוא לא מקרי.

חיים אורון: יושבים פה חברים במשרד הבריאות.

חיים אורון: אני בטוח שלא ייפגעו בעמדתם כפקידי ממשלה.

חיים אורון: הם חושבים כמונו שמדובר בתהליך מכוון.

חיים אורון: קוראים לזה – "האוצר".

חיים אורון: עזבו אותי מהאוצר.

חיים אורון: על ידי ממשלות ישראל מתקופה מסויימת, כשמתכוון לעשות מהפכה במערכת הבריאות, אותה מהפכה שלא הצליחו לעשות אותה לפני חוק הבריאות.

חיים אורון: כי בזמן חוק הבריאות עמדו על הפרק שתי מהפכות.

חיים אורון: והתבצעה מהפיכה אחת בכיוון מסויים, שיורם הדגיש אותה פה – רפואה שיוויונית לכל, כל אחד כפי יכולתו וכל אחד כפי צרכיו.

חיים אורון: אמרתי כבר בהרבה מקומות, שזה המקום היחידי שבספר החוקים מופיע משפט מתוך המינפיסט הקומוניסטי.

חיים אורון: זה המקום, וזה מה שמופיע.

חיים אורון: בפתיחה של החוק מופיע המשפט הזה.

חיים אורון: מאז ישנה מגמה מתמשכת וקבועה, שנכון שהכלי המרכזי שבה הוא תקציב המדינה, אבל לא רק הוא.

חיים אורון: ולצערי הרב, המגמה הזאת היא מאוד חזקה, והיא גם די מצליחה.

חיים אורון: והתוצאה שאנחנו מקבלים בסקרים הללו, מאששת את ההנחה הזאת.

חיים אורון: כי מה יהיה פה?

חיים אורון: ציבורים הולכים וגדלים יביעו אי רצון ואי שביעות רצון ממערכת הבריאות.

חיים אורון: הם ינטשו אותה, מערכת הבריאות תישאר למילוי צורכיהם של אותם חלקי ציבור שאין להם ברירה והם נשארים שם, כי הם שבויים בתוך המערכת הזאת, כי אין להם אלטרנטיבה אחרת.

חיים אורון: וכבר מקובל על כולנו בכל השירותים החברתיים – שרות לעניים הוא שרות עני.

חיים אורון: השירות יכול להיות ברמה גבוהה, אם כלל האוכלוסייה נושא בו ונאבק אליו.

חיים אורון: ואם כלל האוכלוסייה לא נושא בו ולא נאבק עליו, הוא נעשה עני משנה לשנה.

חיים אורון: נכון לגבי הבריאות, נכון לגבי החינוך, נכון לגבי חד-הוריות ולכל הדברים האחרים, אבל אני לא רוצה להרחיב את העניין.

חיים אורון: ואם התהליך יימשך, ואגב – יש לו תמונה מרה, ויש פה, יושב ידידי גבי בן-נון.

חיים אורון: הוא מתאר את הנתונים כל הזמן ממשרד הבריאות.

חיים אורון: שיעור הביטוחים המשלימים הולך וגדל, שיעור הביטוחים המשלימים והיקפם הולך וגדל.

חיים אורון: אני זוכר שאחרי שחוקק החוק, יצא לי להיות שנתיים במקום שבו העבירו את קופת חולים למדינה, כי אני הייתי בהסתדרות גזבר ההסתדרות, ואז אמרו לי אנשים מאוד מרכזיים במערכת הבריאות – אנחנו מוכרים ביטוח משלים, ובעצם אין מה לבטח.

חיים אורון: כי הסל כל כך מקיף שאנחנו מוכרים דברים שהם מאוד רחוקים.

חיים אורון: היום זו אמירה לא נכונה.

חיים אורון: היום הביטוח המשלים הוא מרכיב מרכזי בהבטחת הבריאות של חלקים מאוד גדולים של הציבור שיכולים להרשות לעצמם.

חיים אורון: ומי שלא יכול להרשות לעצמו, הוא נשאר ניזוק מזה.

חיים אורון: אלה המספריים שהולכות ומתרחבות.

חיים אורון: יש עוד כמה דברים, אני לא רוצה להאריך יותר – אני רוצה להגיד מה שגם נרמז בדו"ח כאן.

חיים אורון: התהלך הזה הוא לא נכון.

חיים אורון: הוא מאוד מאוד לא צודק, כי ברור מי משלם את המחירים.

חיים אורון: כי סך ההוצאה הלאומית לבריאות לא יורד, הוא גדל משנה לשנה.

חיים אורון: כי אחת התופעות של התהליך הזה, אגב – זה לא פטנט ישראלי, הוא לא הוגן, אבל הוא גם לא יעיל, ונאמר פה כבר על ידי יורם קודם.

חיים אורון: מדינות בהן הפערים בבריאות הלכו וגדלו, סך ההוצאה הציבורית הלאומית הלכה וגדלה.

חיים אורון: זאת אומרת שמי שרוצה את השיקול הכלכלי, ואני מודה, אני לא מסתכל על העולם רק משיקולים כלכליים, אבל גם בשיקול הזה, ובטח כשהפגיעה בנושא הזה הוא ברפואה מונעת או בבריאות התלמיד או בטיפות החלב או בכל אותם שירותים שעלותם לאזרח היא נמוכה והתרומה שלהם למערכת מאוד גדולה, והם הראשונים שנפגעים, כי הם נמצאים בסוף התור.

חיים אורון: ובקצה השני של הסיפור נמצא הסיפור של הסיעודיים, עם כל המשמעויות שלו ועם כל ההוצאות שהולכות וגדלות על מערכת הבריאות לציבור, שכל אחד יודע, במשרד הבריאות ראשון יודעים, שאם הסיעוד היה בתוך הסל, מבחינה לאומית הוא היה יותר זול ממה שמוציאים עליו עכשיו.

חיים אורון: אני רוצה להגיד ועם זה לסיים – אנחנו לפי הערכתי, נמצאים ממש ברגע האחרון להציל את הרפואה הציבורית.

חיים אורון: כי בסופו של דבר, יש לנו תשתית של רפואה ציבורית טובה על פי כל אמת מידה, שלפחות אני שומע מאנשי המקצוע – יש רפואה ציבורית שהיא פזורה על כל הארץ עם כל הבעיות של הפריפריה.

חיים אורון: יש רמה מאוד גבוהה של אנשי המקצוע ברפואה הציבורית, בכל הדרגות שלהם.

חיים אורון: של רופאים, של אחיות, של עובדי עזר וכולי.

חיים אורון: כל המערכת הזאת שניתן עדיין לשקם אותה ובעלויות נמוכות.

חיים אורון: מי שלא רוצה לייסד את ועדת דוברת של מערכת הבריאות בעוד – לא בעוד עשרים שנה כמו שקרה במערכת החינוך, כי במערכת הבריאות זה לא ייקח הרבה זמן, כי זה תופס בצוואר.

חיים אורון: אי אפשר לברוח מזה.

חיים אורון: מי שלא רוצה להקים ועדת דוברת שתבדוק את מערכת החינוך בעוד שלוש-ארבע-חמש שנים, ויתברר אז שעלויות השיקום הן פי כמה וכמה יותר גדולות מאשר כל סכום תוספת שמדברים עליו עכשיו, או בדרך של עידכון הסל או בדרך של עידכון התרופות.

חיים אורון: אז אני אומר – לא צריך ועדה.

חיים אורון: אני חושב שפחות או יותר לכל מי שמצוי בתחום בתוך משרד הבריאות, בין חברי הכנסת שעובדים בזה, פחות או יותר ידוע מה המסלול שאנשים צריכים ללכת בהם.

חיים אורון: צריך לעדכן את סל הבריאות ואת שירותי הבריאות על פי מדדים קבועים ובאופן מסודר, פחות או יותר במתכונת שאני מקווה שהכנסת העבירה בקריאה טרומית, ואני מאוד מקווה שבמאמצים גדולים, גם הצעת החוק של שאול שחתומים עליה חמישים וארבע חברי כנסת, גם הצעת החוק הדומה מאוד של אפרים סנה ושלי שעברו באותו שבוע, הם בעצם הבסיס למהלך הזה, ועוד שורה של תיקונים מתחייבים, גם בסל התרופות וגם בסיעוד וגם בבריאות הנפש, אבל הם לא בסדרי גודל של מיליארדים.

חיים אורון: הם בסדרי גודל של חברה שתחליט לבצע אותם, יכולה בתהליך מתואם שיימשך לא הרבה שנים – שלוש או ארבע שנים, להשלים את הבור נוצר, כי נוצר בור מאוד מאוד עמוק, ואז איכשהו להעמיד מחדש את מערכת הבריאות על בסיס יציב.

חיים אורון: היא עמדה שם כבר.

חיים אורון: בשנת 1997-1998 היא עמדה פחות או יותר על בסיס יציב.

חיים אורון: לא שלא היו בעיות.

חיים אורון: וזה האתגר הגדול של כולנו פה.

שאול יהלום: תודה רבה לחבר הכנסת חיים אורון שביטא בוודאי את דעת חברי הועדה.

שאול יהלום: אם יש כאן אנשים מהאורחים שלנו שרוצים לדבר, בבקשה – נציג, מר מידד.

מידד גיסין: למעשה, את כל מה שיש להגיד, אמרו כבר כל הדוברים גם בישיבה הקודמת וגם בישיבה הזאת.

מידד גיסין: אבל אני רוצה להתייחס לנקודה אחת.

מידד גיסין: סיפרו לנו שבשנתיים האחרונות המצב הכלכלי של מדינת ישראל היה קשה ולא היה כסף, ועשו כל מיני צעדים וקיצוצים כדי לעודד – ושר האוצר הצהיר על זה – כדי לעודד את האנשים לצאת לעבודה.

מידד גיסין: אני בכלל לא נכנס לבעיה של "לצאת לעבודה".

מידד גיסין: אני רק שואל – האם היתה כוונה גם שהציבור שאנחנו מדברים עליו, אני לא יודע לדבר בדיוק על מספר, אבל זה מספר של עשרות או מאות אלפי קשישים וחולים קשים.

מידד גיסין: האם היתה גם כוונה שגם הם ייצאו לעבודה?

מידד גיסין: אי אפשר להתייחס למגזר הזה של החולים כאל עסק כלכלי.

מידד גיסין: חייבים להוציא אותם ממשחק של כלכלה, של הפרטה, של כל התוכניות הקיימות.

מידד גיסין: עכשיו – בנוגע לסל, הוצגו בישיבה הקודמת עשר או חמש עשרה תרופות.

מידד גיסין: בלי שום בעיה היה אפשר להציג שלוש מאות תרופות.

מידד גיסין: המאבק העיקרי חייב להתבסס על הנושא של הגדלת התקציב וקביעת מנגנון עידכון אוטומטי.

מידד גיסין: כל זמן שזה לא יהיה, אנחנו נשב פה כל שנה – לא פעם ולא פעמיים, ונשמיע את הקלטות משנה לפני זה, והמצב יישאר אותו דבר.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: מישהו רוצה לומר עוד משפט?

שאול יהלום: בבקשה גברת.

עדינה מרקס: אני שואלת בשם כל אותם אנשים שמגיעים אלינו לאתר הביצוע של האגודה ואנחנו מסתכלים להם בפנים.

עדינה מרקס: מה קורה לכל האנשים האלה שלא מקבלים את התרופות האלה?

עדינה מרקס: שהתרופות לא נמצאות בסל תרופות?

עדינה מרקס: מקודם ישבה איתי פה חולה שמשלמת שלוש עשרה אלף שקל בחודש על תרופה מצילת חיים.

עדינה מרקס: שלוש עשרה אלף שקל לחודש!!! התרופה לא בסל.

עדינה מרקס: מי לא הציע את התרופה הזאת?

עדינה מרקס: רופא הציע לה לטפל את התרופה הזאת.

עדינה מרקס: חולה אחרת משלמת תשעת-אלפים ומאתיים שקל לחודש לתרופה מצילת חיים.

עדינה מרקס: איך מסתכלים במשרד הבריאות לאנשים האלה בפנים?

עדינה מרקס: והאנשים האלה הם חולים, והאנשים האלה הם נזקקים, ומשפחות נהרסות.

עדינה מרקס: אני לא מדברת על כסף.

עדינה מרקס: אני מדברת על חיים של בני אדם.

עדינה מרקס: איך הם חיים!! וזה לא אחד, וזה לא שניים וזה לא שלושה.

עדינה מרקס: כל שבוע אנחנו מקבלים עשרות פניות של תרופות שלא נמצאות בסל והקשות מביניהן – או שההתוויות הן לא נכונות או לא מתאימות, או שהן בכלל לא בסל, ואלו תרופות מצילות חיים.

עדינה מרקס: אני לא מדברת על אקמול.

עדינה מרקס: באמת שאני לא מדברת על אקמול.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: אנחנו נגלה לאלה שהצטרפו אלינו עכשיו, אני רוצה לומר שקיימנו הבוקר ישיבה בנושא סל התרופות.

שאול יהלום: ישיבה ארוכה ואני מקווה שגם יעילה, והבהרנו להם את הצרכים.

שאול יהלום: בבקשה פרופסור ברנהיים.

ג'ק ברנהיים: אני כיושב ראש המועצה המדעית, רציתי להצביע על איזה אספקט אחר של השינויים שקיימים אצל איכות הרפואה בעוד חמש –עשרה או חמש-עשרה שנים.

ג'ק ברנהיים: כאשר הסטודנטים לרפואה והמתמחים הצעירים יהיו בעתיד הרופאים הבכירים וכשמקבלים חינוך באיזה מסגרת שונה מאשר בשנים הקודמות, אני חושב שגם כן נקודת המבט שלהם על הרפואה ועל החולים יכולה להיות שונה ולו בכך מוטב מאשר קודם.

ג'ק ברנהיים: ואני רוצה לציין שכאן צריך לחשוב גם כן על המשמעות של ההחלטות של היום ומה שיהיה בעוד עשור או חמש-עשרה שנה.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: נציג הדורות הבאים היה צריך להגיד את זה.

שאול יהלום: הוא דיבר על הדורות הבאים.

שאול יהלום: בבקשה.

אליעזר רובינזון: אני רוצה לחזק את מה שאמר פרופסור ג'ק ברנהיים.

אליעזר רובינזון: לא יודע למי יצא להסתכל באתר "וואלה" בעקבות ההכאה של הרופא.

אליעזר רובינזון: היתה שמחה לאיד.

אליעזר רובינזון: היתה שם שנאה לרופאים.

אליעזר רובינזון: היו דברים שהדעת לא סובלת, וזו הצורה שהציבור מסתכל עלינו.

אליעזר רובינזון: הרבה מאוד אנשים מאשימים אותנו שאנחנו מגינים על מערכת הקופות.

אליעזר רובינזון: לא מערכת הבריאות.

אליעזר רובינזון: אנשים לא מבינים שכשרופא לא נותן תרופה הוא לא יכול.

אליעזר רובינזון: מבחינתם הוא אשם, והוא יהיה אשם עד יומו האחרון.

אליעזר רובינזון: את זה צריך לעצור עכשיו, שבעוד עשר שנים, לא יהיה אף רופא שיפחד לשבת ברפואה הציבורית ולתת שירות.

אליעזר רובינזון: כולם יישבו מאחורי שחפ"ץ או כמו שיושבים השופטים – כל אחד והשוטר שלו.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: רבותיי, אנחנו ראינו את הסקר.

שאול יהלום: הסקר מדכא.

שאול יהלום: הסקר אומר שאנחנו במצב קשה ושהסקר בסופו של דבר הוא מסוג המצבים ההפיכים, בגלל שמדובר פה על שכבות חלשות מצד אחד, שאנחנו יודעים שבמדיניות נכונה אפשר לשפר את מצבם, ומדובר על שביעות רצון של האנשים בשרות הציבורי, ולכן הם פונים לשירותים הפרטיים.

שאול יהלום: ואם הישרות הציבורי יהיה טוב, ובוודאי שזה עניין הפיך.

שאול יהלום: אנחנו עוסקים בזה כל יום.

שאול יהלום: מה שצריך זה כמה זריקות עידוד לתת לשירות הציבורי, כדי שיתפקד כמו שירות מודרני ויהודי ונתון למשתמש בכל המודרניזציה שיש.

שאול יהלום: לצערי הרב אנחנו קופאים על שמרינו וכל הזמן לכן נסוגים באופן יחסי מהמצב שהיה, ואין לי אלא לשוב ולפנות לממשלה, להעמיד את תקציב הבריאות בראש סדר העדיפות שלה.

שאול יהלום: אנחנו בהחלט רואים שניתנים כספים למטרות חשובות מאוד, אבל לא חשובות כמו חיים ומוות, ובוודאי ובודאי שאפשר להגביר את התקציב ולמצוא את המבנה הנכון של שירותי הבריאות, וזו הקריאה שלנו ביום הבריאות של הכנסת לממשלה.

שאול יהלום: אני מודה מאוד להסתדרות הרפואית שערכה את הסקר, ואני מודה לכל שדולת הבריאות בראשות חבר הכנסת ג'ומס (חיים) אורון, ואני מודה לכם רבותיי שהגעתם.

שאול יהלום: אני מודה לכל מי שבאו – הרופאים, משרד הבריאות, החולים, ושתהיה שנת רפואה שלמה.