ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 77, 2004-01-20 10:15

אילן שלגי: החינוך והתרבות.

אילן שלגי: הנושא של החינוך היהודי הציוני בתפוצות.

אילן שלגי: בפעם הקודמת עסקנו במדינות בריה"מ לשעבר.

אילן שלגי: היום אנחנו נעסוק במדינות אמריקה הלטינית.

קולט אביטל: הסיפור של הרעלות בצרפת.

קולט אביטל: יש משבר מאוד גדול והפגנות אלימות בצרפת, בגלל ההחלטה של הממשלה לא לאפשר לנשים מוסלמיות להגיע לבתי-ספר עם רעלות.

קולט אביטל: בעקבות זאת התקבלה גם החלטה שילדים יהודים לא ילכו לבתי"ס ציבוריים עם כיפה.

קולט אביטל: כמובן שהם יכולים ללכת לבתי"ס יהודיים עם כיפה.

קולט אביטל: וסביב כל הנושא הזה התפתח דיון מאוד מעניין באונסקו בכל הנושא של זהות.

קולט אביטל: זה היה בבנין אונסקו עצמו בפריז.

קולט אביטל: אני השתתפתי מסיבות לגמרי אחרות, כי התקיים שם גם דיון בנושא ישראלי-פלסטיני והזמינו אותי.

קולט אביטל: אבל כל הדיון וכל ההתלבטויות של מדינה גדולה, ותיקה כמו צרפת, נסוב היום סביב הנושא של מהי זהות.

קולט אביטל: מהי הזהות האמיתית, האם אנחנו צריכים לעשות הכל כדי לגונן על הזהות.

קולט אביטל: וחשבתי גם מה אנחנו בעצם עושים כדי לשמר את הזהות שלנו.

קולט אביטל: בעבר היה מקובל לחשוב שבאמריקה הלטינית רמת החינוך היהודי ולא רק החינוך היהודי, רמת החינוך היהודי הציוני ורמת הלימודים של השפה העברית עולה מעל ומעבר למה שקרה במדינות אחרות.

קולט אביטל: ודאי לעומת צפון אמריקה.

קולט אביטל: ואני יודעת שכמה מאיתנו התקנאו בסוג החינוך.

קולט אביטל: בביקור בארגנטינה ראיתי שמתחילה להיות פעילות מאוד מאוד מרתקת של חידוש מסגרות חדשות לחינוך יהודי.

קולט אביטל: עם קונספציות חדשות ומעניינות.

קולט אביטל: וחשבתי לנכון שאנחנו נשמע מהאנשים שהגיעו כאן היום, מה המצב, מהי המפה מבחינת היהודי.

קולט אביטל: אגב, החינוך היהודי שאני ראיתי בהצלחה מאוד רבה, כי הוא גם מאגד בתוכו גם עברית, גם חינוך יהודי וגם את התחום המקצועי.

קולט אביטל: זה בשלוחות של אורט בארגנטינה.

קולט אביטל: אני חושבת שאורט נחשב לביה"ס הכי טוב בארגנטינה, בקנה מידה ארצי.

קולט אביטל: והם דואגים גם למסורת היהודית אבל גם לחינוך מקצועי מאוד מאוד חדשני.

קולט אביטל: אנחנו מאוד רוצים לשמוע וכמובן שהאוריינטציה שלנו היא אחת ומאוד ברורה.

קולט אביטל: לפחות אני סבורה ואני מניחה שכולנו כאן, שהמפתח לשמור על הזהות היהודית היא גם השפה העברית.

קולט אביטל: והמפתח לעליה ולעליה מוצלחת היא מה שילדים לומדים בבתי-ספר, מהי רמת החינוך הציוני.

קולט אביטל: נראה בהשוואה למדינות אחרות, עדיין המצב באמריקה הלטינית הוא יותר טוב.

אילן שלגי: אמריקה מתקופת שהות שם לפני הרבה שנים והזדמן לי לאחרונה לעשות סיור בזק בארגנטינה ובאורוגואי ומאוד להתרגש מהפעילות היהודית ציונית שם.

אילן שלגי: זאת לא היתה לי הפתעה כי כבר הייתי שם בעבר הרחוק, אבל הפעם בביקור אינטנסיבי ביחס עם הסוכנות היהודית, ממש התרגשתי לראות עד כמה הקהילות שם הן ציוניות, בעיקר הקהילה הקטנה יותר באורוגואי.

אילן שלגי: אבל גם בארגנטינה אלה שמעורבים בפעילות היהודית עושים את זה באמת עם כל הלב.

אילן שלגי: וגם ידיעת העברית והשירים הישראליים וריקודי עם, והפעילויות של תנועות הנוער ושל הלל.

אילן שלגי: זו פעילות באמת מבורכת.

אילן שלגי: ומעבר לאספקט שמאוד חשוב לנו, שלהביא כמה שיותר מאחינו ארצה, עצם זה שאנחנו שם מסייעים להם לשמור על הזהות היהודית.

אילן שלגי: גם זה לכשעצמו חשוב מאוד מאוד.

עמוס חרמון: איזשהו קשר ישיר בין רמת החינוך הציוני בקהילות היהודיות לבין ממדי העלייה.

עמוס חרמון: זה כביכול טריוויאלי להבין שאם קהילה מסוימת מקבלת חינוך יהודי-ציוני.

עמוס חרמון: ומי שיסתובב בדרום אמריקה בעיקר בשתי המדינות, ארגנטינה ואורוגואי היה מרגיש עד לפני ארבע-חמש שנים שהוא היה יכול לדבר בעברית שוטפת, עברית יומיומית, לא עברית של ביאליק ולא עברית של החדר, עם ילדי ביה"ס העממי והתיכון בארגנטינה.

עמוס חרמון: אנחנו חיים באיזו שהיא תחושה שעם פרוץ המשבר הגדול בארגנטינה, נפילת הבנקים היהודיים, המשבר הכלכלי הגדול בשנת 2001, שתהיה תוצאה ישירה.

עמוס חרמון: כתוצאה ממשבר כלכלי עמוק, ירידה מסיבית ברמת חייהם של מרבית מחברי הקהילה היהודית.

עמוס חרמון: למעשה לא קיים יותר מעמד בינוני בארגנטינה שתהיה עליה מסיבית לאותה מדינה שהם חונכו עליה כל-כך הרבים.

עמוס חרמון: תנועות הנוער הציוניות פעילות בצורה בלתי רגילה.

עמוס חרמון: אתה לא תראה הבדל אם תיקח פעילות של בני-עקיבא בישראל ביום שישי או במוצ"ש בארץ או בארגנטינה.

עמוס חרמון: כנ"ל תנועות הנוער הציוניות האחרות.

עמוס חרמון: ולהפתעתנו הגדולה, אמנם לאחר שממשלת ישראל בשנת 2002 החליטה על סל קליטה שופרא דה שופרא, והמשבר הלך והחריף.

עמוס חרמון: היתה עליה בשנת 2002 בסדרי גודל של 6500 עולים.

עמוס חרמון: לאחר הבחירות בארגנטינה ועלייתו של קירשניב לשלטון וכתוצאה מאיזה שהיא אשליה, ואנחנו יודעים בכל מדד שניתן לכמת אותו, שזו אשליה אופטית בלבד.

עמוס חרמון: חזרנו לממדי העלייה של סדר גודל של בין 1200 ל1500- עולים מארגנטינה, בסיכום שנת 2003.

עמוס חרמון: מה שכולנו יודעים, העם קשה עורף.

עמוס חרמון: אנחנו בכל הניסיונות שלנו, שלחנו לשם כוחות מילואים, גם ממשלת ישראל בעידוד הועדה הזאת ובעידוד השרים השונים, חשבו שישנה הזדמנות בלתי רגילה.

עמוס חרמון: בשלושת השנים האחרונות מ2000- עד 2003, לצערנו הרב כל הפעילות החינוכית שלנו, שאנחנו כל הזמן מנסים לשכנע.

עמוס חרמון: הרי הגורם הראשון לעלייה מבחינת הכוחות הדוחפים בכל מה שקשור לעלייה מתוך בחירה, זה החינוך היהודי-ציוני.

עמוס חרמון: קיבלנו פה סטירה לא חלשה על פנינו ואנחנו עושים איזשהו עדכון מחדש.

קולט אביטל: ותעסוקה.

עמוס חרמון: בארץ, לא הרתיע את עולי ארגנטינה.

עמוס חרמון: אנחנו כבר דיברנו על הירידה של עולי בריה"מ לשעבר.

עמוס חרמון: הגורם היחידי לעולי ארגנטינה לעצור את הרצון לעלייה, הוא גורם התעסוקה.

עמוס חרמון: אנחנו צריכים להבין מיהו העולה הפוטנציאל.

עמוס חרמון: נציגי תנועות הנוער הציוניות ששם אין בכלל מחלוקת, הם מקטע אחד.

עמוס חרמון: המקטע השני והמקטע הגדול זה העלייה של המעמד הבינוני.

עמוס חרמון: ומי שמכיר קצת את ארגנטינה, אלו אנשים בעלי מסחר, חנויות קטנות, חנויות דיסקית כאלה ואחרות.

עמוס חרמון: אשר כתוצאה מהמצב הכלכלי בארגנטינה לא הצליחו למכור את הנכסים האלה בשום שווי.

עמוס חרמון: ז"א, הם מכרו את הנכסים האלה לכל דיכפין.

עמוס חרמון: היו כאלה שגם שהשאירו את החנויות, כי לא היה להם שום ערך כלכלי.

עמוס חרמון: ושמגיעים לארץ, למרות שהם קיבלו תנאים מאוד מאוד משופרים, שהו במרכזי קליטה מעל ומעבר.

עמוס חרמון: קורסים להסבה מקצועית, אולפני עברית שנמשכו בלי סוף, עזרה בשנה הראשונה.

עמוס חרמון: ברגע שהם לא הצליחו למצוא תעסוקה, ואת חזרת ואמרת את זה בישיבות הקודמות שלנו, חלקם ירד.

עמוס חרמון: דרך אגב, לא כמו שהתפרסם בעיתונות, לא מעל 1000, רק כ600- ירדו.

עמוס חרמון: אבל גם שיורדים 600 מעלייה של 6000, זה גורם משמעותי.

עמוס חרמון: ואנחנו יודעים מה המשמעות ההרסנית לעלייה ברושם שנוצר ע"י אלה שחזרו בחזרה.

עמוס חרמון: וזאת תופעה שאנחנו נצטרך להתמודד איתה.

עמוס חרמון: שלחנו לכם חומרים לגבי כל הנתונים הסטטיסטיים שלנו בממדי עליה וכל נושא של החינוך בכל דרום אמריקה.

עמוס חרמון: בעיקר בארבע המדינות שאנחנו פועלים, בהן יש מסה קריטית של יהודים.

עמוס חרמון: ארגנטינה סדר גודל של 200 אלף יהודים; ברזיל סדר גודל של בין 100 אלף למאה ו20- אלף; אורוגואי סדר גודל של 20 אלף; וצי'לה סדר גודל של 18 אלף.

עמוס חרמון: אנחנו גם פעילים בארצות האחרות: פראגואי, פרו, בוליביה.

עמוס חרמון: אבל שם המספר, מאות בודדים של יהודים.

עמוס חרמון: ואני חושב שנתרכז במדינות הגדולות.

עמוס חרמון: מה שאני יכול להוסיף מעבר לנתונים היבשים ועל הפעילות שלנו - בניגוד לארה"ב וצפון אמריקה, המשמעות היום של מדינת ישראל באמצעות הסוכנות היהודית ופרוייקטים של משרד החינוך, שגם מתבצעים באמצעות פרויקט חי"ל (חינוך יהודי לתפוצות) אנחנו היום מהווים את חוט השדרה בחינוך היהודי בארגנטינה.

עמוס חרמון: וגם במדינות אחרות.

עמוס חרמון: כתוצאה מהמשבר הכלכלי הגדול, שני הבנקים היהודיים הגדולים שהתמוטטו בתחילת שנת 1998, שכל המערכת היהודית גם הפרטנית, גם המשפחתית.

עמוס חרמון: אבל בעיקר כל מוסדות החינוך שהיו תלויים ומושקעים באותם בנקים יהודיים, התמוטטו יחד עם ההתמוטטות הכלכלית של הקהילה היהודית.

עמוס חרמון: נוסיף לכך ונכניס איפה שהוא לראש את הטראומה של שני הפיצוצים בארמיה ובשגרירות.

עמוס חרמון: קהילות שמחכות רק לפיצוץ הבא בכל המובנים.

עמוס חרמון: אנחנו הבנו שאם אנחנו לא נזרים, אנחנו זה העולם היהודי, קהילות אמריקאיות שהסכימו להתגייס אד הוק למשימה הזאת.

עמוס חרמון: אנחנו השקענו בשנתיים האחרונות מעבר לתקציבים הרגילים, לשליחים, לפעולות החוויה הישראלית, למימון עברית בבתיה"ס.

עמוס חרמון: אנחנו התגייסנו בסדר גודל של חמישה מיליון דולר נוספים בכל שנה לתחזק את מערכת החינוך היהודית, בעיקר בארגנטינה.

עמוס חרמון: אבל גם בברזיל וגם בצ'ילה.

עמוס חרמון: כאשר הכסף הזה נועד בעיקר לעצור את הנשירה.

עמוס חרמון: ברגע שגורם המלגות שהיה כתוצאה מאותם גופים כלכליים ניתן לחלק גדול מהמשפחות, היתה לנו נשירה שהגיעה בין % 10 ל- 20% מבתיה"ס היהודיים.

עמוס חרמון: מדובר בין 1000 ל1500- תלמידים.

עמוס חרמון: אני שמח לומר שבאמצעות המימון הנוסף הזה, הצלחנו להחזיר את 95% מהילדים, מה שאנחנו קוראים לזה, dropout of kids , הילדים שנשרו מבתיה"ס כתוצאה מהפסקת המלגות.

עמוס חרמון: בנוסף לכך, אנחנו הבנו שגם אם נסייע ולא נוכל להמשיך לסייע עד בלי די, עם סדרי הגדול האלה, אנחנו חייבים לפתח את נושא של הלימוד המשלים.

עמוס חרמון: הקמנו במועדוני הנוער את מה שנקרא "לומדים".

עמוס חרמון: לקחנו את הילדים שלא היו בבתיה"ס היהודיים ואלה שלא חזרו, ומועדוני הנוער היהודיים, מועדוני הנוער של תנועות הנוער הציונות הפכו להיות בתי"ס משלימים.

עמוס חרמון: באמצעות השליחים שלנו ובאמצעות מורים שפוטרו מהמערכת הפורמלית.

עמוס חרמון: ב-public school ברובם.

עמוס חרמון: חלקם מגיעים מהפבלות, כי כתוצאה מהמשבר הכלכלי משפחות יהודיות שהיו גרות במרכז העיר ובשכונות שפחות או יותר שכונות ממוצעות, נאלצו לעבור לפבלות.

עמוס חרמון: היינו מאפשרים להם את הכמה הפזוס ביום להגיע לאותם מועדוני נוער ולקבל שנה את השירות החינוך המשלים.

עמוס חרמון: דבר נוסף שנאלצנו לבצע זה הקמת במ"ה (בית המחנך היהודי).

עמוס חרמון: לקחנו בי"ס יהודי וכתוצאה מהתמוטטות כל המוסדות להכשרת מורים, אין היום בדרום אמריקה מוסד אחד שנשאר להכשיר את המורים.

עמוס חרמון: אז אם אנחנו סובלים בכל העולם היהודי מהתמוטטות שדרת המחנכים, בדרום אמריקה זה בלט.

עמוס חרמון: התמוטטות בית האוניברסיטה בר-אילן, שז"ר, רבין.

עמוס חרמון: כל המערכות שחינכו מורים בארגנטינה, שהיו שולחים מורים מתוך ארגנטינה לכל מדינות דרום אמריקה, המערכת הזאת התמוטטה.

עמוס חרמון: ובהשקעה מאוד גדולה הקמנו את בית המחנך היהודי, שלמעשה מרכז בבנין שהיה בית-כנסת והצלחנו לשפץ אותו, הפכנו אותו למרכז לחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי של מה שהיה פעם, ועד החינוך היהודי בארגנטינה שהיה מופת לכל מערכות הלימוד של לימודי היהדות בכל הקהילות היהודיות בעולם.

עמוס חרמון: ושם אנחנו מעבירים הכשרות, גם למדריכי תנועות הנוער, גם למורים, גם למנהלי בתיה"ס.

עמוס חרמון: אנחנו נאלצנו להתערב, דבר שלא מקובל ואנחנו לא עושים אותו, באיחוד של גורמים כלכליים שהפעילו את בתיה"ס.

עמוס חרמון: אלה דברים שהסוכנות מעולם לא התערבה בהם וגם לא ממשלת ישראל.

עמוס חרמון: אנחנו בד"כ לא מעורבים בפעילות הפנים-קהילתית, בפוליטיקה הפנים-קהילתית.

עמוס חרמון: ואם יוצאי חלב' רוצים להקים בית-כנסת, ואם היידיש שרוצה להקים בית-כנסת, ואם תרבוט רוצה להקים בית-כנסת, אין לנו בהחלט שום עניין להתערב.

עמוס חרמון: אבל ברגע שראינו שהמערכת העצמאית הזאת של כל זרם, להמשיך ולכלכל את המערכת העצמאית שלו, שזה דבר שילך ויגרום לקריסה, נאלצנו בחלק מן המקומות לדרוש מהם ולומר להם, שאנחנו נמשיך ונסייע בתנאי שיהיה איזשהו הגיון כלכלי בהפעלת מערכת החינוך הפורמלית.

עמוס חרמון: היתה היענות רבה, גם מהעמי"ה וגם מהדי"ה, שני ארגוני הקהילה הגדולים, הם הבינו מה המצב.

עמוס חרמון: ובסה"כ המערכת היום חזרה לתפקוד מלא.

עמוס חרמון: בלי קשר לאירוע וזה דבר שאולי נשמע מאנשי החינוך שהגיעו לא מעבר מארגנטינה, מערכת החינוך היהודית, מערך השיעורים בעברית, הבגרות בעברית.

עמוס חרמון: זה לא הדבר שאנחנו זוכרים אותו לא לפני עשרים שנה, גם לא לפני שבע ושמונה שנים.

עמוס חרמון: אם בחלק מבתיה"ס, העברית היא לא חלק ממקצועות הבגרות הרגילים, אין ספק שילדים יתאמצו בעידוד הוריהם אגב, לעשות תגבור בגרות במחשבים או באנגלית או כל מקצוע אחר שיתן להם איזה שהיא תחושה שזה הולך לעזור להם מיד לאחר הלימודים לקראת האוניברסיטה.

עמוס חרמון: אנחנו בויכוח לא פשוט.

עמוס חרמון: אנחנו בפרוייקט של משרד החינוך, פרוייקט חי"ל, שגם כן כתוצאה מקיצוצים במשרד החינוך ירד מסדרי גודל של 17 ל15- והשנה ל- 11 מיליון ש"ח.

עמוס חרמון: שניתן היום ל12- בתי"ס בארגנטינה.

עמוס חרמון: הפרוייקט הזה מתנה שעות לימודים, השתלמויות.

אילן שלגי: מיליון בשנה לבחורי ישיבה שילמדו אזרחים בבתיה"ס של החינוך המורכב שהם רושמים.

עמוס חרמון: כספי מי שזוכר בזמנו, אותו יהודי חרדי וולפסון שדאג להרבה מאוד כספים.

עמוס חרמון: הפרוייקט הזה הוא פרוייקט ממלכתי היום שניתן לכל בתיה"ס.

עמוס חרמון: ועדת היגוי משותפת של הנהלת משרד החינוך והמח' לחינוך בסוכנות היהודית.

עמוס חרמון: מכוונת את הדברים האלה לאותם מקצועות ולאותם יעדים שכולנו מבקשים אותם.

עמוס חרמון: השתלמויות של המורים בישראל, הבאת תלמידי י', יא', לביקור החוויה הישראלית מאותם בתי"ס שנהנים מהפרוייקט הזה.

עמוס חרמון: ושעות שמפקחים של הסוכנות היהודית בודקים שעות הוראה בעברית מוגדרות.

עמוס חרמון: ובי"ס שלא עומד בקריטריונים האלה, פשוט לא נהנה מההטבות האלה.

עמוס חרמון: אבל זה עדיין חלק קטן מסך ההשקעות שלנו בדרום אמריקה.

עמוס חרמון: פורמלי.

עמוס חרמון: זה כולל עזרה לתגלית לסטודנטים שמגיעים ארצה; זה כולל אחזקת מחנות הנוער של תנועות הנוער הציוניות.

עמוס חרמון: הפרוייקט שנותן תגבור בעקבות ההתמוטטות הכלכלית, ניתן ע"י שלוש או ארבע קהילות אמריקאיות שעשו איתנו nation , אנחנו השקענו כ2.5- מיליון דולר ו2.5- מיליון דולר נוספות הגיעו ע"י הקהילות.

עמוס חרמון: הדבר האחרון זה כל שיתוף הפעולה שלנו עם הלל ארה"ב, הפעילות בקרב הסטודנטים.

עמוס חרמון: נושא נוסף שעלה כבר בועדת החינוך.

עמוס חרמון: כיוון שבדרום אמריקה אנחנו לא מכירים קמפוס במובן הקלאסי שלו, שהסטודנטים באים וגרים בקמפוס, במעונות ויש דשא ויושבים.

עמוס חרמון: הקמפוס הדרום אמריקאי מאופיין בבניינים שמפוזרים בעיר.

עמוס חרמון: הסטודנטים מגיעים מהבית שלהם עם ההורים עד גילאים די מבוגרים יחסית.

עמוס חרמון: הולכים לקמפוס לומדים, הולכים לספרייה וחוזרים הביתה.

עמוס חרמון: כיוון שאנחנו החלטנו אסטרטגית להתמקד מאוד בסטודנטים היהודיים, אתם גם מכירים את הכנס הגדול שעשינו.

עמוס חרמון: יש ארבעה בתי הלל שפתחנו, במונטווידאו, בבואנוס-איירס, בריו דה ז'נרו, ובסן-דייגו דה-צ'ילה.

עמוס חרמון: וזה מקום שהוא מועדון נוער, יש שם בית ציוני לסטודנט היהודי שבא, מעבר לפעילות החברתית שלו, זה שותפות של שלושה גורמים: אדוארד ברומפן שהוא מייסד ונשיא הלל, הסוכנות היהודית והקהילה המקומית.

עמוס חרמון: כאשר שליחים של הסוכנות היהודית מנהלים את החלק התכני של בתי הלל.

עמוס חרמון: אם זה ביקורים לארץ ותוכניות והשתלמויות, וגם קצת שידוכים וקצת הווי חברתי וקצת חגיגות של חגי ישראל.

עמוס חרמון: אנחנו החלטנו לתת דגש רב מטבע הדברים בסטודנטים היהודיים ואני מקווה שכתוצאה מכך הדברים האלה גם יישאו פרי בהחלטה שלהם בתוך האונ' או לאחר האונ', להחליט לגבי עתידם.

עמוס חרמון: מעבר לנתונים המספריים שמונחים לפניכם, פחות או יותר לגבי הפעילות שלנו לקראת השנה הקרובה.

קולט אביטל: שהמשרד לקשרי חוץ גם הוא בקשרים של משרד החינוך ומשרד החוץ, החינוך הצרפתי, או משרד החינוך הקנדי.

יפה גב: בינלאומיים, גם היה במקרה אגף בתוך אגף כאילו, האגף של קשרי חינוך לתפוצות.

יפה גב: ודב אייזן ישב באגף הזה.

יפה גב: מבחינת התכנים הפדגוגיים והפעילות הפדגוגית זה עבר למזכירות הפדגוגית.

יפה גב: והקשרים הפורמליים היותר עניינים של קשרים, זה נשאר בקשרי חוץ.

יפה גב: חי"ל שזה בעצם הפעילות האינטנסיבית והרחבה.

יפה גב: אבל יש עוד פעילויות כמו נעל"ה.

יפה גב: בחי"ל המשרד בשנה שעברה העביר בערך 12.5 מיליון ש"ח.

יפה גב: הבתי"ס, בהן ניתנים שעות יהדות ושעות ציונות במשך היום, וגם הפעילות הבלתי פורמלית שגם הוזכרה כאן, אחה"צ, לפעילויות חווייתיות.

יפה גב: בנוסף ישנן פעילויות של השתלמויות גם בארץ וגם בחו"ל.

יפה גב: וביניהם יש גם הבאת תלמידים וסטודנטים לארץ לשהייה של מספר חודשים.

יפה גב: שזה נעשה באמצעות הסוכנות.

אילן שלגי: מה עשו עם הכסף שלכם?

יוחנן בן-יעקב: עמותה, סיפור ארוך, ב1999- קיבלה הממשלה החלטה לפצל את הפרוייקט הזה לשני חלקים: חלק אחד, זה חי"ל שמדינת ישראל ומשרד החינוך יפעיל באמצעות הסוכנות היהודית.

יוחנן בן-יעקב: חלק שני, זה בריה"מ שעל זה דיברנו פה בישיבה הקודמת.

יוחנן בן-יעקב: החלק של המערב שביוזמה של משרד החינוך בשיתוף עם הסוכנות, הוכנס גם ארגנטינה, הוכנסו בתי"ס נוספים שלא היו בו.

יוחנן בן-יעקב: מופעלים עפ"י חוזה בין ממשלת ישראל משרד החינוך לבין הסוכנות עם ועדת היגוי משותפת שדנה בתכנים, שמקבלת החלטות לגבי איזה בתי"ס ייכנסו, מי ייצא, מה הדרישות שלנו, מה הכללים לתקצוב בתי"ס.

יוחנן בן-יעקב: כל אלו עובדים בועדת היגוי משותפת של משרד החינוך עם הסוכנות.

יוחנן בן-יעקב: ובפועל, משרד החינוך מפעיל את זה באמצעות, לצורך העניין, קבלן שנקרא הסוכנות היהודית.

יוחנן בן-יעקב: אבל זה כמו שמשרד החינוך מפעיל בארץ פרוייקטים באמצעות קבלנים.

יוחנן בן-יעקב: שפה הקבלן הוא גם שותף כמובן כי הוא גם פעיל.

יוחנן בן-יעקב: התקציב של משרד החינוך.

יוחנן בן-יעקב: ההחלטות מתקבלות בועדת היגוי משותפת.

יוחנן בן-יעקב: גם בתכניות הלימודים גם באיזה בתי"ס ייתמכו, גם באיזה בתי"ס יוצאו מהתוכנית, גם באילו יעדים בתוך בתיה"ס.

יפה גב: ולשכוח מזה.

יפה גב: צריך מישהו שיבדוק ויפקח מה קורה עם הכסף.

יפה גב: שאנחנו מדברים פה על המח', זה נכון למה שהיה עד עכשיו, היו שני אנשים.

יפה גב: אז גם בשביל פיקוח, וזה לא הנושאים היחידים, יש גם מדינות אחרות ולא רק דרום אמריקה.

יפה גב: אנחנו פה מטפלים רק בדרום אמריקה ברגע זה.

יפה גב: נקודה אחרת בה אותה יחידה עסקה, היא בחינוך בארץ לילדי ישראל לגבי התפוצות.

יפה גב: הפעילות בחו"ל - הפעילות של משרד החינוך נעשית באמצעות הסוכנות היהודית.

יפה גב: כשהמשרד מעביר את הכספים ומשמש בתוך ועדת היגוי ומפקח ובודק תכניות ונותן את דעתו לגבי התוכניות.

יפה גב: ישנם גם פעילויות שנעשות בארץ ויש כמה שיתופים, אולי לא כל-כך פורמליים, אבל אם באים תלמידים ללמוד בתוך מסגרות חינוכיות בארץ, אז יש גם מעורבות של משרד החינוך לגבי אותם מסגרות חינוכיות שהתלמידים מחו"ל לארץ.

יפה גב: יש פרוייקטים במקומות, אנחנו עכשיו מפתחים פרוייקט מקסיקו.

יפה גב: אבל אני לא יודעת אם מקסיקו היא עכשיו על השולחן.

יפה גב: מתפתח פרוייקט של פעילות בתי"ס יהודיים במקסיקו של בתי"ס ישראליים בארץ.

יפה גב: שהם פועלים מול הבתי"ס יהודיים שם.

יפה גב: ופרוייקט נוסף לפרוייקט שנעשה ולא באמצעות הסוכנות, אלא בתוך משרד החינוך, בתוך המזכירות הפדגוגית.

קולט אביטל: מעורבים, איך את מרחיבים את המעגלים האלה, את הקשר בין הילדים?

יפה גב: שמדבר הרבה יותר לתחום תוכן מסוים, כמו יהדות והיסטוריה ודברים מהסוג הזה.

יפה גב: יש גם הקמה של אתרים, מה שנקראportal שמחבר כל מיני אתרי מידע וזה שוב נעשה באמצעות הסוכנות היהודית.

קולט אביטל: תערוכות ופסלים.

אניטה מזור: אנשי הסוכנות, הם בקשר הדוק עם אנשי הקהילה.

אניטה מזור: ונושא החינוך הוא נושא חשוב מפני שזה באמת הנושא.

אניטה מזור: ממנו אנחנו שואבים את הכוחות בקהילות.

אניטה מזור: זה מה שחשוב לנו.

אניטה מזור: אנחנו עכשיו במיוחד מנסים להשקיע, משתדלים מאוד להשקיע עם הסוכנות, בקמפוסים ובסטודנטים.

אניטה מזור: היו הרבה שנים שחשבנו שבאמת עד סיום תיכון הם מסודרים, הם במערכת מסודרת, ציונית חינוכית.

אניטה מזור: לאחר ההתמוטטות שקיים במערכת, אנחנו כן משקיעים הרבה יותר.

אניטה מזור: האנשים שלנו בקשר עם כל מערכות החינוך השונות.

אניטה מזור: גם בתיה"ס, גם תנועות הנוער והם משתפים פעולה בכל האירועים, מגיעים לכל מקום.

אניטה מזור: אנחנו מסייעים ככל שאנחנו רק יכולים.

אניטה מזור: לצערנו הסיוע הוא יותר מורלי מאשר חומרי.

אניטה מזור: אני יכולה לתת דוגמא, דובר פה על בימה.

אניטה מזור: יש לנו פרוייקט קטן אמנם ומאוד מצומצם, של סמינר מנהיגות ויהדות למנהיגים צעירים.

אניטה מזור: ואחת המשתתפות מארגנטינה בסמינר האחרון, היתה מבימה.

אניטה מזור: יש לנו תמיד נציגות, אנחנו דורשים שתהיה נציגות של האנשים האלה מדרום אמריקה מכל המדינות.

קולט אביטל: עושים נניח, יום עצמאות משותף לתלמידים.

אניטה מזור: אנחנו עורכים ביחד.

אניטה מזור: בכל מה שקשור לחללי צה"ל, ומהשואה וכמובן יום העצמאות, כל החגים.

אניטה מזור: השגריר בצ'ילה הוא מאוד מאוד פעיל.

אניטה מזור: בנושא של תגלית עכשיו לאחרונה הוא פשוט ישב והתעקש שיתנו לו מכסה יותר גדולה להביא יותר ילדים ארצה והצליח.

עמוס חרמון: שהקהילות מאוד ציוניות, מאוד חמות, החבר'ה האלה, השגרירים וכל סגל השגרירות, הוא חלק מהוויה של הקהילה.

עמוס חרמון: ולקהילה זה מאוד מאוד חשוב.

עמוס חרמון: בצ'ילה הוא פשוט הפך את השגרירות למרכז תגלית.

עמוס חרמון: ז"א, צריך להגיע לשם וזה נותן פוש מאוד מאוד גדול לכל התכניות.

אניטה מזור: זמן לנושא החברתי.

מרינה סולודקין: אמריקה.

מרינה סולודקין: ואני לא מופתעת שהעלייה הפסיקה בכלל.

מרינה סולודקין: וזה לא תלוי בידע של עברית ולא תלוי בציונות, זה תלוי במצב כאן ובאקלים כאן.

מרינה סולודקין: שהגיעו 6000 אנשים ומה קרה - היינו צריכים לעשות יחד עם קולט ויחד עם אילן שלגי שמיניות באוויר שלא יבטלו את כל ההטבות שהחליטו ב2002-.

מרינה סולודקין: אנשים מרגישים את זה.

מרינה סולודקין: גם אני צריכה לומר שסיבה למה הם עזבו מאוד מאוד מכובדת, הם לא מצאו תעסוקה כאן.

מרינה סולודקין: ואני אומרת לכם, אני לא הצבעתי בעד תקציב לשנת 2004, למה - בגלל שקיצצו בתקציב של משרד הקליטה יותר מ100- מיליון ש"ח.

מרינה סולודקין: כשאני ראיתי שזה דווקא סעיפים תמיכה בעסקים קטנים, תמיכה בתעסוקה מקצועית.

מרינה סולודקין: דיברנו שיש פוסט-ציונות משמאל ולחמנו נגד זה.

מרינה סולודקין: עכשיו זה פוסט-ציונית של ימין.

מרינה סולודקין: וזה מאוד חזק בגלל שזה פוסט-ציונות מסיבות כלכליות.

מרינה סולודקין: שטוב לנו בלי העניין, לא להתאמץ, לא להשקיע.

מרינה סולודקין: ואני אומרת לך, שאתה אומר שדרום אמריקה חשבנו, היה לנו ציפיות, לי לא היו.

מרינה סולודקין: בגלל שראינו מה קרה עם דרום אפריקה.

מרינה סולודקין: הם גם היו עם ידע בעברית ואפילו כסף היה להם קצת יותר מאלה של ארגנטינה.

מרינה סולודקין: מה קרה - הם ביקשו רק דבר אחד, שהם רוצים שטח לעשות יישובים.

מרינה סולודקין: היינו יחד עם נעמי בלומנטל בתת-ועדה בנושא של קרקע ליוצאי דרום אפריקה, אז מה עשו הפקידות הבכירה בכל המשרדים - חסמו את דרך של יוצאי דרום אפריקה לקרקע בישראל.

מרינה סולודקין: וזו היתה הסיבה שהם הלכו, הזרם הלך לאוסטרליה ולניו-זילנד.

מרינה סולודקין: למה - בגלל השפה האנגלית, היה נוח להם.

מרינה סולודקין: כאילו אנחנו כל הזמן בלחימה, זה לא נורמלי.

אילן שלגי: ובמאזן ההגירה עם בריה"מ בשנים האחרונות, אולי שלילי.

אילן שלגי: כי ה50- אלף ירדו בשלוש-ארבע השנים האחרונות שבהם העלייה היא מאוד נמוכה.

מרינה סולודקין: רוצים לעזור ליהודי דרום אמריקה להגיע לכאן, אנחנו צריכים לשנות מצב כאן.

יגאל יאסינוב: במסגרת משרד הקליטה, יהיה תקציב.

יגאל יאסינוב: נוספו כ300- מיליון ש"ח לעידוד העלייה.

יגאל יאסינוב: השנה זה 85 מיליון ש"ח והשאר בשנתיים הבאות.

יגאל יאסינוב: זה כסף שהוספו אך ורק לעידוד העלייה.

יגאל יאסינוב: ובעיני אין דבר קדוש יותר לעידוד העלייה להשתמש בכסף הזה לחינוך היהודי ולפרוייקטים יהודיים במדינות מהתפוצות.

יגאל יאסינוב: למה אותם יהודים מארגנטינה, אני לא יכול לדבר על כל אמריקה הלטינית, כי אני לא מכיר את זה, אני מכיר רק את ארגנטינה שבה הייתה שמה הנפילה הכי קשה בכלכלה.

יגאל יאסינוב: וככה קורה שאני מספר שנים עובד יחד עם תנועת נוער ציונית מאמריקה הלטינית, ואני חלק מעשייה משותפת של שינוי הנוער הציוני בקונגרס הציוני העולמי.

יגאל יאסינוב: ובגלל זה אני טיפ טיפה מעורב בזה.

יגאל יאסינוב: אבל הייתי בקשר רק עם קהילה אחת ארגנטינאית.

יגאל יאסינוב: כל ילד, כל נער או נער שלישי שאלו אותי רק שאלה אחת - איך תהיה לנו אפשרות להינשא ומה יגידו לנו ואם יקבלו אותנו בישראל בקהילה.

יגאל יאסינוב: כי גם שם שומעים על היחס לא הגיוני כלפי אלה ששם הם חלק בלתי נפרד מהקהילה היהודית, משפחות מעורבות ופה לא.

יגאל יאסינוב: ואלה שהם חילוניים ומה לעשות - רוב יהדות ארגנטינה הם חילוניים.

יגאל יאסינוב: אני מברך על כך, אבל הם פחדו להגיע לפה.

יגאל יאסינוב: כמעט כל נער או נערה שלישית שאלו את השאלה הזאת ולא ידעתי מה להגיד.

יגאל יאסינוב: וזה פוגע ובמיוחד אחרי מעשים של הרב הרצל מנצרת עילית שהוא הודיע ש70%- מהם גויים ואסור לקבל אותם לקהילות ואסור לגור לידם.

יגאל יאסינוב: אני בזמנו הגשתי נגדו תלונה במשטרה.

יגאל יאסינוב: הוא הודיע ש70%- מעולי ארגנטינה הם גויים והקהילה היהודית בנצרת עילית היא באבל כי הם פוחדים מכניסה של הקהילה הזאת לעיר.

יגאל יאסינוב: ושצריך לשמור על הילדים כי הם יכולים להתדרדר.

יגאל יאסינוב: זה היה אחד מהמעשים והמעשה נעשה בדיוק כשהיתה העלייה הגדולה האחרונה מארגנטינה.

יגאל יאסינוב: והדברים האלה מיד התפרסמו גם שם.

יגאל יאסינוב: חלק מהדברים שאנחנו צריכים לעשות ולא רק כסף ולא רק חינוך, אלא לתת ליהודים האלה, לאנשים שיכולים להיות בפוטנציאל ישראלי וישראלים טובים.

יגאל יאסינוב: את אלה שייקחו נשק, יתגייסו לצה"ל, אלה שמוכנים לשמור על מדינה, ציוניים אמיתיים, לתת להם יחס ידידותי ואם אפשר משפחתי, אבל לתת להם יחס.

יגאל יאסינוב: לתת להם להבין שמדינת ישראל וישראלים רוצים אותם וכן קשה גם אצלנו, גם פה קשה.

יגאל יאסינוב: אבל לא צריך להוסיף לזה גם כן שנאה וגם כן עוינות.

יגאל יאסינוב: זה מה שקרה.

יגאל יאסינוב: ואני חושב שאנחנו כועדות עלייה וחינוך, חייבים לתת לזה פוש.

יגאל יאסינוב: אם אנחנו לא נצא נגדו לא תהיה עלייה בכלל.

יגאל יאסינוב: אנשים ירדו, כי אותם 50 אלף אחוז מסוים מהם ירדו בגלל שהם נסעו לשם להתחתן ונשארו.

קולט אביטל: עצבנות ואנשים לא מתקשרים אחד בשני.

קולט אביטל: אנחנו הרי חיים בתוך עמנו, וזה עניין של חינוך עמוק לכולם, זה לא רק יחס כלפיהם.

מרסלו דורפסמן: להבין את הסיבות שבגללם הוא יורד.

מרסלו דורפסמן: היורד ראשית בד"כ הוא יהודי שהיה בארגנטינה במצוקה.

מרסלו דורפסמן: ועכשיו הוא הגיע לארץ הוא גם במצוקה.

מרסלו דורפסמן: הוא פשוט היה צריך לבחור בין שתי מצוקות.

מרסלו דורפסמן: הוא אמר, אני בוחר את המצוקה הארגנטינאית כי לפחות אני שם מכיר את השפה.

מרסלו דורפסמן: יש הרבה דברים שצריך להכיר, אני אינני יודע אם נעשה איזשהו מחקר קטן לדעת מהן הסיבות לירידה.

מרסלו דורפסמן: אבל סיבה אחת מובהקת היא השפה, חוסר השפה.

מרסלו דורפסמן: מה שאנשים מקבלים פה לא מספיק, שישה חודשים של אולפן.

מרסלו דורפסמן: למי שבא בלי עברית לא מספיקים לשום דבר.

מרסלו דורפסמן: וזה לא שהאולפנים לא עובדים טוב, אלא שזה מעט מאוד זמן.

מרסלו דורפסמן: דבר שני, אין להם הכשרה מקצועית.

מרסלו דורפסמן: הפרדוקס הוא כדי להתקבל לרוב הקורסים להכשרה מקצועית שנותנים פה מטעם הסוכנות או מטעם משרד העבודה, צריך לדעת עברית.

מרסלו דורפסמן: ברוב המקרים אין לאנשים האלה רקע יהודי ורקע ציוני.

מרסלו דורפסמן: זאת לא עלייה ציונית.

מרסלו דורפסמן: כלומר, העלייה שהגיעה ב2002-2003-, שברובה אינה ציונית, אלה שברחו מארגנטינה שהיו במצוקה או לא, ושמבין האפשרויות שלהם הם לא יכלו להגיע לארה"ב, הם לא יכלו להגיע לקנדה, הם לא יכלו להגיע לאירופה, כי שם אין סל קליטה ושם לא מקבלים אותם.

מרסלו דורפסמן: ואז הרבה מהם הגיעו ארצה.

אילן שלגי: שלהם.

מרסלו דורפסמן: קשה ומסובך.

מרסלו דורפסמן: הוא הגיע למצב בארץ בגלל המצב של עולה שעוקר את עצמו מארץ מולדתו, עוקר את עצמו מהמשפחה שלו, עוקר את עצמו מהחברים שלו, מכל מה שהיה החיים שלו, והוא בא למקום חדש.

מרסלו דורפסמן: כי א"י זה הבית של היהודים, כן.

מרסלו דורפסמן: אבל עד שאתה קולט שזה הבית שלך, אז אתה צריך לעבור תהליך קשה שהרקע היהודי והציוני יכול לעזור לך.

מרסלו דורפסמן: יחד עם כלים אחרים כמו שפה והכשרות מקצועיות.

מרסלו דורפסמן: זה שאומר יריב שעכשיו מכשירים זה נכון, אבל יש לי בעיה עם זה.

מרסלו דורפסמן: זו לא חובה, זו בחירה.

מרסלו דורפסמן: ואני חושב שמי שבא לארץ, מי שבוחר לעלות לארץ, צריך לחייב אותו בהכנה עצמית לעלייה.

מרסלו דורפסמן: ולא ייתכן שאנשים לא מתכוננים לעלייה.

מרסלו דורפסמן: אנשים מתכוננים לכל מיני דברים, לא לעלייה.

מרסלו דורפסמן: הם באים ככה כמו שהם לוקחים אוטובוס.

מרסלו דורפסמן: אנשים ללמוד עברית שיבואו לארץ עם עברית ועם איזה שהיא הכשרה שתיתן להם את האפשרות להיקלט פה.

מרסלו דורפסמן: דבר שני, החינוך - הקהילה היהודית בארגנטינה זאת קהילה והיתה קהילה שהצטיינה ברמת החינוך היהודי הציוני.

מרסלו דורפסמן: אני שמעתי ממורים שלי ישראליים כשהם הגיעו עד להכשרה מקצועית במכללה בארגנטינה, שכאשר למצוא מחוץ לא"י קהילה דוברת עברית ואנשים דוברים עברית עם ארגנטינה.

מרסלו דורפסמן: וזה הולך ומתדרדר כל הזמן.

מרסלו דורפסמן: זה קיבל ביטוי בשנים האחרונות, אבל זה תהליך שלא התחיל רק ב2002-, זה תהליך שהתחיל כבר מזמן.

מרסלו דורפסמן: אידיאולוגיות.

מרסלו דורפסמן: פה החבר של הסוכנות דיבר על המלגות ואני אומר בסדר, זה משהו חשוב מאוד בתוכנית קיץ זו תוכנית יוצאת מן הכלל.

מרסלו דורפסמן: אבל מלגה זה תרופה לטווח קצר, זאת לא התרופה.

מרסלו דורפסמן: כי מה שקורה בארגנטינה זה לא העניים עוזבים בת"ס, העשירים עוזבים העשירים עוזבים בתי"ס.

מרסלו דורפסמן: אנשים שיכולים לשלם בי"ס יהודי הם הולכים ומשלמים בתי"ס פרטיים אנגליים או נוצרים אפילו.

מרסלו דורפסמן: זאת אחת הבעיות, זה לא תלוי במלגות, זה תלוי בדברים אחרים.

עמוס חרמון: זה קרה?

מרסלו דורפסמן: מילאנו את כל הציפיות מאוד.

מרסלו דורפסמן: מה שקורה שיש בחברה היהודית הארגנטינאית לחץ ללימודים אחרים, כמו אנגלית ומחשבים.

אילן שלגי: סיפור יונה.

אילן שלגי: דיברה המורה עברית, ילדים הבינו אותה, השיבו לה בעברית.

אילן שלגי: אך כך פגשנו קבוצת תלמידות מכיתה יב', לא יכלו לדבר איתנו בעברית.

אילן שלגי: והסבירו לנו את זה שבכיתות הנמוכות יש יותר עברית, אח"כ גם בגלל תקציב וגם בגלל התגבור של מקצועות הבגרות, הם מקבלים הרבה פחות עברית ולכן בי"ב הם כבר לא יודעים לדבר כפי שהם דיברנו ארבע-חמש שנים קודם.

מרסלו דורפסמן: התקבלה לאולפן קיץ ברמה ד'.

מרסלו דורפסמן: ועכשיו היא לומדת רמה ה' באוניברסיטת ירושלים במכינה.

מרסלו דורפסמן: אז זה בי"ס גזנט, אולי הגעת לכיתה, יש להם רמות של עברית.

מרסלו דורפסמן: למשל אתה התייחסת לאורט, זה בי"ס למופת, אבל שם לימודי יהדות זה משהו קטן.

מרסלו דורפסמן: המחשבה שלי יכולה להיות מחשבה של מישהו מנוסה במקצוע 20 שנה בפעילי יהודים בארגנטינה, אבל זאת לא המחשבה.

מרסלו דורפסמן: אני רציתי רק לעלות רק שתי נקודות למחשבה של הועדה הזאת.

מרסלו דורפסמן: דבר אחד, זה שאנחנו שלא יודעים בדיוק מה קורה בארגנטינה, מה קורה בקהילה הזאת.

מרסלו דורפסמן: אין בארגנטינה מחקר כבר 20 שנה, מחקר בסיסי.

מרסלו דורפסמן: לא יודעים בדיוק כמה יהודים יש, לא יודעים איפה הם גרים, לא יודעים איפה הם נמצאים.

מרסלו דורפסמן: בארגנטינה שנעשה אז מטעם עמיה בניהול פרופ' יעקב רובינזון.

מרסלו דורפסמן: אין מפקד, אנחנו לא יודעים איפה נמצאים.

נעמי סבלסקי: ליהדות והגיעו ל4- מיליון.

מרסלו דורפסמן: היהודים הארגנטינאים שהם מחוץ לקהילה.

מרסלו דורפסמן: יש מלגות לאלה שהם בקשיים אבל אנחנו לא יודעים איפה ולמה היהודים שיכולים לשלם בתי"ס לא מגיעים לבתי"ס.

מרסלו דורפסמן: וצריך על סמך מחקר כזה ועל סמך הידע הזה, להקים איזו ועדה של אנשים שבאמת, למשל בבמה שזה מוסד מעולה, ועדה שתחשוב מהם הקווים לפיתוח הקהילה.

מרסלו דורפסמן: דבר שני, פה אמרו שהיו כל מיני מרכזים, מרכז רבין מכללה, שהיו מרכזים להכשרה של מורים, עכשיו אין לנו הכשרה של מורים.

מרסלו דורפסמן: הכל נעשה ע"י הדור שהוכשר לפני 20 שנה או 10 שנים.

מרסלו דורפסמן: יש קבוצה של אנשים שיש להם חינוך יהודי, עברי ציוני למופת.

מרסלו דורפסמן: אבל בעוד 20 שנה לא יהיה אף אחד שם.

מרסלו דורפסמן: כלומר, לא יהיה אף אחד בהכשרה הזאת.

מרסלו דורפסמן: במה זה לא נכון שנותן הכשרה למורים, הוא נותן השלמות, השתלמויות.

מרסלו דורפסמן: אבל איני מתכוון להשתלמות אלא להכשרה מקצועית לאלה שהולכים להיות מורים ואלה שרוצים להיות מנהיגים חינוכיים.

מרסלו דורפסמן: ולא רק בארגנטינה, אני חושב שבארגנטינה יש פוטנציאל כדי להיות מרכז ולהזרים את הידע יחד עם מדינת ישראל לקהילות בדרום אמריקה.

מרסלו דורפסמן: כמו שפעם היתה מכללה.

מרסלו דורפסמן: אבל עכשיו אין לנו כל-כך הרבה משאבים, אין לנו כל-כך הרבה מועמדים, אבל כן יש למשל אמצעים טכנולוגיים שיכולים להשלים מה שהמועמדים לא יכולים.

מרסלו דורפסמן: גם בבואנוס איירס וגם בפרובינציה של ארגנטינה יש בתי"ס חשובים, ושפה לא הוזכרו, ושגם בקהילות קטינות כמו אורוגואי וצ'ילה ופרו, וקולומביה, אפשר לעשות משהו כדי להכשיר דור חדש של מחנכים יהודים עברים-ציונים ומנהיגים יהודים ציונים.

מרסלו דורפסמן: זה בסיס כדי לחזק, לא רק את העלייה, אלא גם את הקהילה היהודית והחיים היהודים בדרום אמריקה.

נעמי סבלסקי: עברית, לא היה כבר רמה, לא למדנו באולפן, כל הגרעין שלנו למד באולפן ואנחנו עבדנו בקיבוץ.

נעמי סבלסקי: אני תוצרת גם של השומר הצעיר של גרעין הגשר מהשומר הצעיר.

נעמי סבלסקי: אני עליתי בשנת 1976 לקיבוץ נחשונים.

נעמי סבלסקי: ההיסטוריה הזאת של ההתמוטטות האחרונה זה זיק בהתמוטטות האמיתית של החינוך ושל הקהילה היהודית בארגנטינה.

נעמי סבלסקי: הכל התחיל כבר לפני הרבה שנים בגלל בעיות פוליטיות בין היהודים, בעיות של שחיתות ושל גניבת כספים.

נעמי סבלסקי: זאת האמת.

נעמי סבלסקי: וכשאני שומעת מיליונים, אני רועדת.

נעמי סבלסקי: מי מנהל את הכספים האלה שם.

נעמי סבלסקי: הסוכנות עושה באמת עבודה יוצאת דופן.

נעמי סבלסקי: היא למעשה עברה להיות ועד הקהילה, ועד החינוך, היא עברה להיות הכל.

נעמי סבלסקי: כשאני מגיעה לשם ואני מגיעה לעיתים קרובות, אני בדילמה.

נעמי סבלסקי: והדילמה היהודית.

נעמי סבלסקי: אנחנו עוזרים שם כדי לקבל עוד פעם יהודים עם חינוך יהודי.

נעמי סבלסקי: אבל אנחנו צריכים שהיהודים האלה יבואו לארץ.

נעמי סבלסקי: אז זאת הדילמה הזאת.

נעמי סבלסקי: אנחנו מזרימים כספים, אבל הם לא באים לפה.

נעמי סבלסקי: לצערי מהנתונים של הסוכנות, אחד מכל שלושה יהודים שיצאו בשנתיים האחרונות, הגיע לארץ.

נעמי סבלסקי: וכמו שאתה אמרת, לרוב הגיעו אנשים במצוקה.

נעמי סבלסקי: אחי אמר משהו מעניין, הוא אומר, למה אתם נותנים, שישלמו כדי לבוא כמו שצריכים לשלם כדי לבוא לקנדה או למקומות אחרים.

נעמי סבלסקי: והם לא מתלוננים ולא אומרים מגיע לי והם נשארים ולא יורדים.

נעמי סבלסקי: אני חושבת שאחת הבעיות של העלייה של הארגנטינאים פה זה העניין של חוסר מקצוע, לרוב זה סוחרים.

נעמי סבלסקי: זה בא עוד מהסבא שבא מפולין, מרוסיה.

נעמי סבלסקי: ואין ספק שהאנשים האלה צריכים ליווי בקליטה, חודשיים במרכז קליטה זה כלום.

נעמי סבלסקי: אנשים שבאים ממדינה במשבר בנוסף למשבר האישי שלהם בעלייה שלהם, ולא יודעים מה זה לחפש עבודה, לא יודעים מה זה לכתוב קורות חיים.

נעמי סבלסקי: עוזרים להם בסוכנות, נוסעים יועצים ממשרד העבודה, מלמדים אותם איך לעשות.

נעמי סבלסקי: אבל לא כולם יודעים, לא יודעים מה זה לחפש עבודה.

נעמי סבלסקי: הם במשבר כפול.

נעמי סבלסקי: קיבלנו 28 תלמידים מארגנטינה, צ'ילה ואורוגואי.

נעמי סבלסקי: הבעיה שלנו של גיוס ילדים שם, בנוסף לכך שירדנו לכ-חצי בארגנטינה.

נעמי סבלסקי: כי בארצות האחרות דווקא עלינו.

נעמי סבלסקי: בארגנטינה אל תשכחו שהעלייה גם הביאה לנו הרבה ילדים, כי המשפחות הגיעו לשליח עלייה ושליח העלייה, אמר, יש לך ילד בגיל הזה, לך לבמה, לך לצוות של נעל"ה שם ונרשמו.

נעמי סבלסקי: וכך היה שקיבלנו יותר ילדים.

נעמי סבלסקי: הבעיה של הגיוס שלנו היא שאנחנו לרוב ניגשים לילדים הממוסדים שאנחנו קוראים להם.

נעמי סבלסקי: אלה ילדים שהם בחינוך היהודי, שהם במועדונים האלה וכל התכניות האלה שנוצרו בשנים האחרונות.

נעמי סבלסקי: הבעיה שלנו היא למצוא את הילדים בפבלות, בערים הנידחות.

נעמי סבלסקי: לפעמים אין להם טלפון, היה לנו מועמד בחוחוי שזה הפרובינציה הכי רחוקה בצפון ע"י בוליביה, לא הצלחנו לאתר אותו.

נעמי סבלסקי: בסופו של דבר הוא היה מעוניין מפני שהוא טלפן פעמיים, לא פקס ולא אי-מייל ולא טלפון.

נעמי סבלסקי: ולא רק שם, גם בקונקריה שזה בטריאוס.

נעמי סבלסקי: גם שם יש לנו ילדה שאין לה טלפון.

נעמי סבלסקי: אבל שם יותר קרוב להגיע.

נעמי סבלסקי: יש לנו בעיה גם של גודל.

נעמי סבלסקי: אני חושבת שיש לנו את הבעיה הזאת שאנחנו עוד פעם ועוד פעם חוזרים לאנשים הממוסדים, אנשים שהולכים לקנטרי-קלאב, הולכים למועדונים יהודיים למיניהם, שהם מעורבים ופעילים.

נעמי סבלסקי: הרוב לא מגיע למקומות האלה.

נעמי סבלסקי: כי להיות יהודי בארגנטינה זה מאוד יקר.

נעמי סבלסקי: אני רוצה לשים דגש - יש לנו עלייה משמעותית בצ'ילה.

נעמי סבלסקי: מתלמיד אחד שהולך לסיים השנה בוגר ראשון מצ'ילה בנעל"ה.

נעמי סבלסקי: הכפלנו את זה ל7-, 7 ילדים הגיעו מצ'ילה.

נעמי סבלסקי: וזאת קהילה הרבה יותר קטנה של כ20- אלף יהודים.

נעמי סבלסקי: אבל הם מאוד מעונינים, זו קהילה על רמה.

נעמי סבלסקי: יש להם בי"ס אחד גדול שזה כמעט קמפוס למעט שהם לא גרים שם.

נעמי סבלסקי: אבל יש מה לעשות באמת בצ'ילה.

נעמי סבלסקי: הם מעונינים, הם רציניים, מחויבים.

נעמי סבלסקי: באורוגואי כמו שאמרת, יש שם ציונות מושרשרת.

נעמי סבלסקי: ואני יודעת שזה מארצות אמריקה הלטינית שיש הכי הרבה עלייה.

נעמי סבלסקי: יש לנו מספר קבוע מאורוגואי של תלמידים כל שנה.

נעמי סבלסקי: בברזיל יש לנו עלייה יחסית.

נעמי סבלסקי: שנה שעברה התקבלו 24, השנה התקבלו 31.

נעמי סבלסקי: אבל זאת מדינה אדירה, שזאת יבשת בפני עצמה שאין לה אנשים.

נעמי סבלסקי: ואני פונה לסוכנות, הם צריכים צוות.

נעמי סבלסקי: כי בן אדם אחד שעושה את העבודה, למשל של נעל"ה, לא יכול לכסות אפילו רבע מהמדינה הזאת.

נעמי סבלסקי: אז חבל, כי יש לנו שם פוטנציאל גדול ונעל"ה.

נעמי סבלסקי: אני יודעת שהעלייה היא בכמויות קטנות, אבל יחסית נעל"ה היא מאוד גדולה.

נעמי סבלסקי: 27 ילדים מתוך 250 עולים, זה המון.

נעמי סבלסקי: אני מבקשת לשים דגש על זה, כי אני יודעת שקיבלו את התקציב של השנה הקרובה והוא קטן יותר וגם לא הוסיפו להם כח-אדם.

נעמי סבלסקי: בתור ארגנטינאית לא נעים לי שאנחנו תמיד מתרכזים בארגנטינה.

נעמי סבלסקי: יש לנו הרבה יהודים באמריקה הלטינית מחוץ לארגנטינה.

נעמי סבלסקי: יש לנו, במקסיקו, בקולומביה ובונצואלה ואפילו בפראוגוי.

נעמי סבלסקי: מקסיקו לצערי לא באים לנעל"ה.

עמוס חרמון: אבל תכניות ארוכות קצרות .

עמוס חרמון: בכלל כל המערכת היהודית הפורמלית במקסיקו מנוהלת ע"י מנהלים ישראלים.

עמוס חרמון: יש לנו משלחת של קרוב ל40- מורים ישראליים.

עמוס חרמון: מהבחינה הזאת של החינוך היהודי ציוני אין לנו מה לדאוג.

עמוס חרמון: יש לנו הרבה יותר לדאוג לגבי ממדי העלייה ממקסיקו.

עמוס חרמון: החיים שם עדיין חיים בהחלט סבירים.

1: אני חושב מחוץ לתמיכה הציבורית שאתם נותנים לנושא הזה, צריך להקים קבוצה ואנחנו חושבים על זה, לאט ובחוזקה, יחד עם הטיפול בעמיתים הסוציאליים, צריך אנשים כמו דב או מאיר שבתאי, ועוה"ד וכו'.

1: השכבה שלא שומעים כי היא נלקטת יפה, לגייס אותם לקליטה עצמית, לקליטה לבירור הנושא של עלייה, אינטגרציה בחברה הישראלית, בלי לוותר על הזיקה ועל האחריות איפה שהם גרים.

1: וקבוצה כזאת יכולה לתרום גם לזיקה הציבורית ולשיפור האווירה בחו"ל.

1: באופן מעשי אני חושב שאחד מהבעיות של הקליטה זה גם משליך קשה מאוד על החינוך שם, זה עניין הקלות בגיור.

1: ואני פה בסביבה אני חושב, אוהדת.

1: הקלות שהכניסה לישראל תהיה גם כניסה לעם היהודי.

1: לא הידרדרות עוינת מנכרת שבסוף יגידו כמו כמה רוסים ילכו עם צלב ויגידו, דוחים אותי - אני נוצרי עם כבוד.

1: צריך לקבל את העולים ולהקל ולשנות את סדרי המדינה כדי שהיא תהיה מדינת ציונית ולא לדרוש את כל הכל מהחינוך או מאחרים.

1: מילה אחרונה, דווקא כיוזמי אונ' ת"א המחקר הראשון על יהודי אמריקה הלטינית היום, עסקו בהיסטוריה, אנחנו עסקנו בסוציולוגיה ובחינוך.

1: וראובן עבד מטעמנו שם.

1: אני מסייג קצת את הזיקה למחקר רחב מדי או מופשט מדי, או אמביציוזי מדי.

1: כי אנחנו פה נשקיע כמה שנים במחקר כזה, בינתיים ימותו לנו הפציינטים.

1: אני מציע שילוב של מחקר יישומי לאסוף את הדברים כמו שעושים, ולדעת דיאגנוזה שאפשר לשאת בעלות שלה, אבל גוף חשיבה של הועדה עם הסוכנות, עם עולים איכותיים מאמריקה הלטינית, צריך להדריך את הפעילות הזאת כדי לתוך בה.

1: אסור להשאיר אותה בידי כמה פוליטיקאים ובידי אנשים נאמנים שעובדים, אבל בגלל המינהל התקין לעבודה, הם צריכים לעסוק במינהל ולא בחשיבה ובתמיכה הציבורית הזקוקה לה.

קולט אביטל: איך שהוא התחדד.

קולט אביטל: ואני חושבת שאחת הבעיות המרכזיות של כולנו היא שאנחנו יודעים מה הפך את מדינת ישראל למדינה אטרקטיבית ליהודים בשנות ה50-.

קולט אביטל: אנחנו יודעים מה הפך את מדינת ישראל למדינה אטרקטיבית אחרי מלחמת ששת הימים.

קולט אביטל: אני לא מדברת היום, לא על המשבר הכלכלי אלא נניח לרגע שאין משבר כלכלי ואין אינתיפאדה, נניח לרגע, אבל כל הסמלים של העבר בעצם כבר לא כל-כך קיימים.

קולט אביטל: אני לא יודעת כמה היום נער או נערה בגיל 17,18 או 19, מת לבוא להיות מתנדב בקיבוץ, כפי שהיה בשנות ה60- בדנמרק או במקומות אחרים.

קולט אביטל: ולכן חלק מהעניין הזה שילדים פחות לומדים יהדות ופחות לומדים עברית, ויותר מתעניינים בעולם הגדול ויותר רוצים ללמוד אנגלית ויותר רוצים ללמוד קומפיוטרים, זה גם חלק מהעולם הגדול, אבל זה גם חלק מהעולם שבו אנחנו צריכים להיאבק, כדי להשיג שימת לב.

קולט אביטל: ולכן מה שאני חושבת ואני מנסה לתרגם את זה לשפה אולי יותר פרגמטית.

קולט אביטל: מה שאני חושבת שחייבים איכשהו לחשוב, ואני זורקת לכם את האתגר הזה להקמת איזה שהיא ועדה של כמה אנשים מעניינים, חלקם אולי סופרים, חלקם עיתונאים, צוות שינסה לחשוב.

קולט אביטל: יכול להיות שתוך כדי בדיקה אצל ילדים שכן נמשכים.

קולט אביטל: מהם הדברים שיכולים להיראות כמושכים.

קולט אביטל: במקביל אני גם הייתי מנסה לבקש מצוות כזה לעשות קצת מחשבה איך מושכים ילדים, אנשים צעירים לתוך מסגרות של פעילות יהודית מעבר למה שנעשה היום בכלים שקיימים והם כלים שלפעמים מיושנים.

קולט אביטל: תאמינו לי לעשות קומזיץ עם קרטוז'קס ביום שישי בערב בניו-ג'רסי זה לא מעניין את אף אחד, אף אחד לא יבוא.

אילן שלגי: שדווקא זה יהיה מיוחד.

קולט אביטל: הקהילה.

קולט אביטל: באיזה כלים אנחנו יכולים להשתמש.

קולט אביטל: החל ממקומות שבהם יש אינטרנט וכלה בכל מיני דברים או ויזואליים שיכולים להיות מאוד אטרקטיביים בכל מיני מסגרות כלליות או אפילו בבתי"ס תיכוניים כלליים, מה אנחנו עושים.

קולט אביטל: וזה אני חושבת הוא הדבר העיקרי.

קולט אביטל: מעבר לכך ברמה הבירוקרטית יש לנו שלוש החלטות.

אילן שלגי: מקום דרך האינטרנט הוא גם להגיע יחסית בקלות היום ממקום למקום, זה משנה.

אילן שלגי: אבל דווקא אני חושב שהערך הציוני, ואני פה מדבר גם על הנוער שלנו, כדי שהוא לא יברח לנו או לא יברח פיזית או לא יברח מנטלית ולא יהיה איכפת לו מהמדינה.

אילן שלגי: ואנחנו כמעט כולנו כבר מזמן היינו בני-נוער.

אילן שלגי: אני עדיין חושב שבני נוער כן רואים את הדברים מצד אחד בשחור ולבן, הם קיצוניים לפעמים על הצדדים הלא-טובים.

אילן שלגי: אבל אם אנחנו יודעים לרתום אותם לערכים ולהתלהבות גם בקומזיץ ראוי וגם באתגרים, אז אנחנו רואים את זה לפעמים בתנועות הנוער.

אילן שלגי: גם בקהילות היהודיות בחו"ל איפה שזה קיים וגם בארץ.

אילן שלגי: אבל זה צריכה לעשות מערכת חינוך ומערכת ציונית.

אילן שלגי: ולצפות שהנוער הוא זה שידחף כלפי מעלה.

אילן שלגי: זה דרך אגב תמיד נכון, בכל המקומות ובכל הדורות, הנוער היה זה שהוביל את המהפכות, או לפחות היה זה שהיו הפועלים העיקריים.

אילן שלגי: אבל אם יש אנשים נכונים, המנהיגים הנכונים שזה הגילאים מבוגרים יותר יכולים לסחוף בני-נוער אם עובדים נכון.

אילן שלגי: כשישבתי עם חבר'ה מתנועות נוער במונטיווידאו ושאלתי אותם, היו שם כ30- בני נוער עם חולצות כחולות, שאלתי אותם מי מתכוון לעלות לישראל בשנה הקרובה - היו שלושה, ושאלתי ומי בשלוש השנים הקרובות - כמעט כולם הרימו את היד.

אילן שלגי: אז אולי לא כולם גם יגשימו, אבל הם מדברים על זה, הם מתכוונים לזה.

אילן שלגי: ברור לי שבמקומות שבהם יש פעילות נכונה, עם שליחים נכונים שלנו, אז אפשר לעשות דברים.

אילן שלגי: גם אם בסופו של דבר לא 50% מהם יעלו ארצה.

אילן שלגי: אבל הם אח"כ ימשיכו להיות פעילים בקהילה.

אילן שלגי: הם ימשיכו להוביל את האחרים.

אילן שלגי: אני חושב שיש מה לעשות ואני יודע שעושים.

אילן שלגי: ואנחנו יכולים לדרוש מעצמנו גם פה בארץ יותר.

קולט אביטל: להגביר באופן משמעותי את המסגרות להכשרת מורים ומחנכים בשיטות חדשות יותר.

קולט אביטל: הועדות קוראות לסוכנות או למשרד הקליטה להאריך את תקופת השהייה במרכזי קליטה.

קולט אביטל: תקופת השהיה של עולים חדשים במרכזי קליטה והתקופה של לימודי העברית באולפנים.

קולט אביטל: מה שקורה למעשה זה שלפעמים יושבים במרכז קליטה חודשיים, נזרקים החוצה, צריכים ללמוד עברית תוך כדי חיפוש עבודה, תוך כדי חיפוש אחר מקום מגורים וזה גורם לכך שהם גם מוותרים על לימוד העברית.

קולט אביטל: הועדות קוראות למשרד החינוך והתרבות ולממשלת ישראל להגדיל המעורבות בחינוך היהודי בתפוצות בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית.