ועדת המשנה לבדיקת משך ההליך המשפטי, כנסת 16, פרוטוקול מספר 5, 2004-12-15 14:00

אופיר פינס-פז: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת המשנה לנושא ההליך המשפטי או הימשכות ההליך המשפטי.

אופיר פינס-פז: אנחנו היום דנים בעומס בבתי הדין הרבניים.

אופיר פינס-פז: לצערי, המליאה לא הסתיימה מבחינת החוקים, דורית, אז יש לנו קצת בעיה עם זה.

אופיר פינס-פז: כנראה שהיתה תקלה בפתיחה, והתחילו עם ההצעות לסדר.

אופיר פינס-פז: לכן חסרים פה גם גדעון סער, שהוא ראש הקואליציה, שחייב להיות במליאה, וגם חבר הכנסת רשף חן.

אופיר פינס-פז: אני לא אחדש לכם אם אני אומר שהתחושה היא שבערכאה הזו של בתי הדין הרבניים המצב הוא הכי גרוע מבחינת הימשכות ההליך המשפטי.

אופיר פינס-פז: אני מקווה שאחרי המצגת ואחרי ההסברים אולי נצא ברשמים ובעובדות אחרות, כי אנחנו בדקנו כבר את בית המשפט העליון, את המחוזי, את השלום, את בית הדין לעבודה.

אופיר פינס-פז: עכשיו הגענו לבתי הדין הרבניים.

אופיר פינס-פז: גם המציאות במקומות אחרים היא לא מספקת, אבל היא בכל זאת בחלק מהמקומות, לפחות היא בדינמיקה חיובית.

אופיר פינס-פז: מה שאני מבקש, זה שתציגו את תמונת המצב, גם אתה מנהל בית הדין וגם אתה אדוני כבוד הדיין מבית הדין הרבני בתל אביב.

אופיר פינס-פז: בקשה.

אלי בן דהאן: זו המצגת.

אלי בן דהאן: אני אעבור מהר.

אלי בן דהאן: הקדמה קצרה.

אלי בן דהאן: כפי שאתם רואים בתי הדין הם חלק ממערכת המשפט.

אלי בן דהאן: היום אני מניח שכולם יודעים, בתי הדין גם חלק ממשרד המשפטים, בתהליך שהתחיל אותו השר לפיד.

אלי בן דהאן: גם דובר על כך שמערכת המחשוב של בתי הדין הרבניים תהיה על אותה פלטפורמה של מערכת המחשוב של משרד המשפטים ושל בתי המשפט.

אופיר פינס-פז: והרבנות הראשית?

אלי בן דהאן: זה משרד ראש הממשלה.

אופיר פינס-פז: לא, כי הרב הראשי הוא - - -

אלי בן דהאן: הוא נשיא בית הדין, אתה צודק.

אלי בן דהאן: יש פה איזה אנומליה מסוימת.

אופיר פינס-פז: אז מה אתה אומר על זה?

אלי בן דהאן: אל תשאל אותי שאלות קשות.

אופיר פינס-פז: למה?

אלי בן דהאן: זה שאלות פוליטיות.

דורית ואג: ועדת החוקה חוקקה את זה למיטב זכרוני.

אלי בן דהאן: בדיוק.

אלי בן דהאן: זה לא אנחנו.

אופיר פינס-פז: אני יודע.

אופיר פינס-פז: אבל רציתם את זה.

אופיר פינס-פז: זה מה שהם רצו.

אלי בן דהאן: אני לא רציתי כלום.

אלי בן דהאן: רק לחזור הביתה בשלום.

אופיר פינס-פז: כמה בתי דין אזוריים יש?

אלי בן דהאן: שנים עשר אמרתי.

אלי בן דהאן: זה כוח האדם.

אלי בן דהאן: יש לנו מבחינת עובדים מנהליים מאתיים שבעים עובדים מנהליים.

אלי בן דהאן: המבנה הארגוני - מנהל בתי הדין, יועץ משפטי, מבקר פנים, סמנכ"ל, ואלה הן היחידות של בתי הדין.

אלי בן דהאן: כאשר אנחנו, ההנהלה, אחראים על כל החלק המנהלי של בית הדין, ובשקף הבא תראו את מבנה מערכת המשפט שעומד בראשה נשיא בית הדין הרבני הגדול, עם בתי הדין האזוריים.

דורית ואג: אתה אמרת כמה עובדים מנהליים אבל לא אמרת דיינים כמה.

אלי בן דהאן: דיינים יש לנו תשעים וחמישה.

דורית ואג: שזה כולל את האזוריים והגדול.

דורית ואג: הכל ביחד.

אלי בן דהאן: בדיוק.

אופיר פינס-פז: כמה יש בגדול?

אלי בן דהאן: יש שישה דיינים בגדול פלוס שני רבנים ראשיים.

אופיר פינס-פז: למה פלוס שניים?

אופיר פינס-פז: פלוס אחד.

אלי בן דהאן: שניים.

אלי בן דהאן: שניהם מכהנים כדיינים.

אופיר פינס-פז: אבל ברוטציה.

אלי בן דהאן: לא.

אלי בן דהאן: לא.

אלי בן דהאן: אחד הוא נשיא.

אלי בן דהאן: בתפקיד הנשיא עם רוטציה.

אלי בן דהאן: בתפקיד הדיין הם שניהם דיינים.

אופיר פינס-פז: כפול שמונה.

אופיר פינס-פז: זה שמונים ותשעה בשטח.

דורית ואג: שמונים ושבעה.

אלי בן דהאן: הוא צודק.

אלי בן דהאן: שמונים ותשעה.

אלי בן דהאן: כי שני הרבנים הראשיים הם לא בתקן.

אלי בן דהאן: הם לא בתקן הדיינים.

אופיר פינס-פז: כן.

אופיר פינס-פז: עכשיו מה אתה מראה לנו?

אלי בן דהאן: עכשיו אני מראה לכם מספרים.

אלי בן דהאן: קצת להפריך כל מיני עובדות שיודעים לדבר עליהן אבל אין להן בסיס בשטח.

אלי בן דהאן: תראו, משנת 2000 כמות התיקים היא פחות או יותר עומדת על בין שבעים ושתיים לשבעים ושבע.

אלי בן דהאן: כמות התיקים שנסגרו חוץ מ-2003 בכל השנים נסגרו יותר תיקים מאשר נפתחו.

אופיר פינס-פז: אם אני מבין מה שאתה אומר, שב-2003 בהשוואה כמובן לשנים קודמות, נפתחו הכי פחות תיקים.

אופיר פינס-פז: אני יכול להתייחס רק למה שאתה מביא.

אופיר פינס-פז: הכי פחות תיקים.

אופיר פינס-פז: וגם הכי פחות תיקים נסגרו.

אופיר פינס-פז: זאת אומרת, המערכת הפכה להיות פחות יעילה בעליל.

אופיר פינס-פז: היא גם פותחת פחות וגם סוגרת פחות.

אופיר פינס-פז: יש בעיה אתי.

אלי בן דהאן: פתיחת התיקים לא תלויה בנו.

אופיר פינס-פז: טוב.

אופיר פינס-פז: זה מראה שהולכים יותר לבית המשפט למשפחה.

אלי בן דהאן: זה נכון.

אלי בן דהאן: אין ספק בכך.

אלי בן דהאן: זה נכון.

אלי בן דהאן: עדיין אני רוצה לציין נתון - -

אופיר פינס-פז: ממתי יש בית משפט למשפחה?

קריאה: מ-1995, בירושלים מ-1997.

קריאה: זה תלוי - - -

אופיר פינס-פז: כמה היה בסביבות 95' – 97' תיקים שפתחו בשנה, אתם זוכרים ?

אלי בן דהאן: לא.

אלי בן דהאן: לא.

אלי בן דהאן: לא היו מאה אלף.

אלי בן דהאן: אף פעם לא עברנו את שמונים אלף תיקים שנפתחים בשנה.

אופיר פינס-פז: אז מה זה מתנהל בשתי ערכאות?

אלי בן דהאן: מה שחשוב לציין זה מבחינת כמות התיקים הנשארים פתוחים.

אלי בן דהאן: יש לנו - -

אופיר פינס-פז: תסביר לי רגע איך זה שאתם בכל זאת סוגרים פחות ופחות תיקים.

אלי בן דהאן: הנקודה היחידה לגבי 2003, ואני אסביר אותה.

אלי בן דהאן: במעבר בין 2002 ל-2003 אנחנו שינינו את שיטת התיקים בעיקר בבית הדין הרבני הגדול, אתם תראו את זה בהמשך, שיש ירידה דרסטית בכמות התיקים בבית הדין הרבני הגדול.

אלי בן דהאן: וזה נובע מזה ששיטת מספור התיקים השתנתה בבית הדין הרבני הגדול מכל מיני סיבות שלנו, מבחינת היעילות, ואיחדנו תיקים.

אופיר פינס-פז: מה קורה עם התיקים הפתוחים?

אלי בן דהאן: מה שרציתי לומר שבסך הכל בכל שנה, בשלושים ואחד בדצמבר אנחנו נשארים עם תיקים של בערך ארבעה וחצי חודשים.

אלי בן דהאן: זאת אומרת, אם בשנה שלמה שבעים ושניים אלף תיקים, זאת אומרת שחצי שנה זה שלושים ושישה אלף, ואם נשארים שלושים ושתיים אלף יש לנו תיקים לארבעה וחצי עד חמישה חודשים בלבד של עבודה.

אלי בן דהאן: זאת אומרת, הרי כל אחד מבין, זה נתון של שלושים ואחד בדצמבר, הרי תיק שנפתח בשלושים בדצמבר לא יכול להיסגר בשלושים ואחד, וגם לא תיק שנפתח בשלושים ואחד.

אלי בן דהאן: וכאן נמנים כל התיקים שנפתחים עד באותו יום.

אלי בן דהאן: גם תיקים שנפתחו בשלושים ואחד בדצמבר.

אופיר פינס-פז: אתה תדבר על הפיגורים.

אלי בן דהאן: עכשיו אני מראה לכם כל בית דין בנפרד את כמות התיקים הנפתחים באותה שנה, נסגרים ונשארים פתוחים.

אופיר פינס-פז: למה פה יש כל כך הרבה פחות תיקים?

אלי בן דהאן: זה מה שאמרתי כאן.

אלי בן דהאן: כל השינוי קרה במעבר בין 2002 ל-2003.

אלי בן דהאן: אנחנו שינינו את - - -

אופיר פינס-פז: מ-2000 היה לך שבעת אלפים תיקים, ובתוך שנתיים שלושת אלפים?

אלי בן דהאן: ודאי.

אלי בן דהאן: כי מפה, 2002 באמצע השנה, החלטנו לשנות את השיטה של מספור התיקים.

אלי בן דהאן: אני אתן לכם דוגמה למשל.

אלי בן דהאן: בית הדין הרבני הגדול, בקשה להארכת מועד היתה נחשבת לתיק נפרד.

אלי בן דהאן: בקשה להגשת מסמכים.

אלי בן דהאן: כל דבר היה שם נחשב לתיק נפרד.

אלי בן דהאן: אנחנו מטעמי יעילות שלנו זה נראה לנו מוגזם להעמיס על הציבור עוד פתיחת תיק.

אלי בן דהאן: אני כרגע מפריד את פתיחת התיק לנושא האגרה.

אלי בן דהאן: אפשר לשלם אגרה גם בתיק הראשי אבל לא צריך על כל בקשה או על כל נושא לפתוח תיק נפרד.

אלי בן דהאן: ולכן, האיחוד של כמות התיקים היא הגורם לפער הזה.

אופיר פינס-פז: טוב , זה פחות מעניין אותנו ברמה האזורית.

אופיר פינס-פז: יש איזה שהוא מקום שהוא שונה באופן מהותי מאחרים?

אופיר פינס-פז: בתל אביב?

אלי בן דהאן: שונה לא.

אלי בן דהאן: בתל אביב יש קצת עומס יותר גדול.

אלי בן דהאן: אבל לא.

אלי בן דהאן: אני לא יכול להגיד.

אלי בן דהאן: אלה הם המספרים.

אלי בן דהאן: מול אחד עשרה אלף, שלושת אלפים פתוחים.

אופיר פינס-פז: זה קטן ממש, רחובות.

אלי בן דהאן: אלפיים שש מאות תיקים.

אלי בן דהאן: זה פחות או יותר ממוצע, בין אלפיים חמש מאות לשלושת אלפים תיקים להרכב.

אלי בן דהאן: טבריה וצפת למעשה זה הרכב אחד שהם יומיים פה ושלושה ימים פה, אבל זה אותו הרכב.

אלי בן דהאן: זה בית דין אריאל, בית דין קטן.

אלי בן דהאן: זה נתונים שכוללים כמויות פתיחות התיקים בכל בתי הדין בכל הרכב.

אלי בן דהאן: נעבור למספר הגירושים.

אלי בן דהאן: זה מספר הגירושים בכל שנה.

אלי בן דהאן: כשאני אומר מספר הגירושים, כמות בתי הזוג שהתגרשו באותה שנה.

אופיר פינס-פז: כמה רוצים להתגרש כל שנה?

אלי בן דהאן: כמות פתיחת תיקים בשנה שבעים ושתיים אלף היתה ב-2003.

קריאה: לא כולם רוצים להתגרש.

קריאה: יש כאלה שהולכים להוציא צו ירושה.

קריאה: זה לא עולה כמו בבית משפט.

אופיר פינס-פז: אבל לא מסבירים לנו במה הוא דן.

קריאה: אני מדבר נאמר שלפחות מחצית הדיונים זה גם רכוש וגם משמורת, וגם ילדים, וגם הסדרי ראייה.

קריאה: מזונות, רכוש.

קריאה: מה זאת אומרת?

אופיר פינס-פז: אני ברוך השם לא יצא לי לדון בבית דין רבני.

אופיר פינס-פז: אז אני אומר ברוך השם.

אופיר פינס-פז: אתם יוצאים מהנחה שהכל ידוע.

אלי בן דהאן: תביעות גירושים יש בערך שמונת אלפים תביעות בשנה.

אופיר פינס-פז: מתגרשים יותר מאשר מתחתנים?

אלי בן דהאן: רגע, אתה לא נתתי לי לגמור את המשפט.

אלי בן דהאן: תביעות גירושים שמונת אלפים, והסכמי גירושים בערך שמונת אלפים חמש מאות.

אופיר פינס-פז: אז יחד שש עשרה אלף, אתה אומר?

אלי בן דהאן: שש עשרה אלף חמש מאות.

אלי בן דהאן: כן.

אלי בן דהאן: זה היה ב-2003.

אופיר פינס-פז: כמה זמן נמשך בממוצע- - -

אלי בן דהאן: תביעות גירושים ב-2003 היו שמונת אלפים.

דורית ואג: בסך הכל?

דורית ואג: בכל הארץ?

אלי בן דהאן: כן.

אלי בן דהאן: תביעות.

אלי בן דהאן: ודיונים בהסכמי גירושים שמונת אלפים חמש מאות.

נפתלי שילה: אולי אני אסביר ברשותכם את הדינמיקה ליושב ראש.

נפתלי שילה: צריך להבין, בהמון המון מקרים הייעוץ המשפטי שמקבלים אנשים, אל תפתחו בכלל תיק בבית הדין, אל תגישו תביעת גירושין.

נפתלי שילה: מדוע?

נפתלי שילה: מכיוון שעילות הגירושין והסיכוי שיהיה חיובי גט או שבסופו של דבר יהיו פסקי דין שיחייבו, ימליצו לגירושים, הם מאוד מאוד נמוכים.

נפתלי שילה: ולכן, הרבה פעמים מה שקורה, אנשים גומרים את כל העניינים בבתי משפט לענייני משפחה, ורק אחר כך באים לסידור הגט.

נפתלי שילה: זאת אומרת, מבחינה משפטית, בגלל המצב ההלכתי של נושא הגט והקושי לקבל את החיובי גט אז לא מגישים את התביעות האלה בכלל.

נפתלי שילה: אלא בסוף באים אחרי שיש הסכם, אחרי שיש פסקי דין מבית המשפט, ועושים את ההליך הפורמלי של הגירושים בבית הדין.

יוסף וסרמן: הרב וסרמן יוסף, יושב ראש לשכת הטוענים הרבניים.

יוסף וסרמן: אני חושב שזה לא נכון לעשות הפרדה בין תביעות לגט לתביעות של הסכם אישור גירושים.

יוסף וסרמן: מכיוון שהדיינים הם לא חותמת גומי.

יוסף וסרמן: וברגע שמגיע הסכם שקיבל תוקף של בית משפט לסידור גט בבית הדין, בית הדין אוטומטי עושה חיקור עדים ומתחיל בסידור גט.

יוסף וסרמן: אלא הוא חוזר לוודא.

יוסף וסרמן: ובמקרה אתמול בבית הדין בירושלים, סיפר לי אב בית דין שעשה סקר שלו במסגרת התיקים בהרכב שלו, ארבעים אחוז מאותן תביעות שהוגשו לבית המשפט לענייני משפחה וקיבלו תוקף ובאו לסידור גט היו צריכים לדון מחדש באותן התביעות.

דורית ואג: כמה מתחתנים בחודש?

אלי בן דהאן: שלושים אלף.

אלי בן דהאן: זאת אומרת שמתחתנים כחמישים אלף בשנה.

קריאה: יש חלק גדול שלא הולכים לרבנים.

אלי בן דהאן: אני לא יודע מה זה חלק גדול.

אופיר פינס-פז: מספר קבוע?

אלי בן דהאן: כבר כמה שנים.

אופיר פינס-פז: זה גם בהסכם וגם בפסיקה.

אלי בן דהאן: תשעת אלפים בחודש זה מעט?

דורית ואג: כן.

דורית ואג: יחסית.

אופיר פינס-פז: שלושים אלף מתחתנים?

דורית ואג: ברבנות.

דורית ואג: זה כן ברבנות.

אופיר פינס-פז: זה הנתון.

אופיר פינס-פז: מה עכשיו אתה רוצה להראות?

אלי בן דהאן: אני מראה לכם ממוצע ימי המתנה לדיון ראשון מיום פתיחת התיק.

אופיר פינס-פז: כמה זמן?

אלי בן דהאן: תסתכלו: מ-2000 הממוצע היה חמישים ושבעה יום, ב-2003 זה היה 40.8.

אלי בן דהאן: כשאני אומר ימים, זה ימים קלנדריים.

אלי בן דהאן: זאת אומרת, כולל שישי שלא עובדים, כולל שבת, כולל חגים.

אופיר פינס-פז: מחכים היום לדיון ראשון ארבעים יום.

אופיר פינס-פז: קצת פחות מחודש וחצי.

אופיר פינס-פז: מה שיפה זה המגמה.

דורית ואג: יחסית לבתי המשפט האחרים זה כלום.

אופיר פינס-פז: זה בסדר.

אופיר פינס-פז: זה נתון טוב.

אלי בן דהאן: גם בנושא ימי המתנה לדיונים, מהראשון לשני והשלישי ואילך, ב-2000 היינו מאה ושש.

אלי בן דהאן: אנחנו יורדים ב-2003 לשמונים ושישה ימים.

אלי בן דהאן: זה ממוצע לדיון נוסף.

אופיר פינס-פז: עדיין יש לנו בעיה קשה מאוד בתל אביב.

אופיר פינס-פז: סליחה.

אופיר פינס-פז: שזה המקום העיקרי.

אופיר פינס-פז: בתל אביב זה כמעט פי שתיים.

אופיר פינס-פז: תכף נדבר עם הדיין.

אופיר פינס-פז: אגב, בירושלים יותר מהר.

אופיר פינס-פז: תגיד לי, איך זה שבירושלים כל כך פשוט לגמור את העניינים צ'יק צק?

אלי בן דהאן: העומס הוא פחות.

יוסף וסרמן: יש שתי אופציות.

יוסף וסרמן: ייתכן מאוד שרוב התיקים מגיעים מתוך הסכמה וגם יש בעיה מאוד קשה בתל אביב, שיש הרכב קבוע חסר ושם התיקים יכולים לקחת - - -

אופיר פינס-פז: למה לא מעבירים דיינים?

יוסף וסרמן: זה חלק מההמלצות שנדון אחרי זה.

יוסף וסרמן: בינתיים אנחנו מקבלים נתונים רק.

אלי בן דהאן: קשה מאוד להעביר דיינים ממקום למקום.

יוסף וסרמן: היינו צריכים לעשות כמו בצבא.

יוסף וסרמן: כל תפקיד בהתחלה שדה, אחרי שאתה עושה כמה שנים שדה אתה יכול לעלות למעלה לעורף.

יוסף וסרמן: אז ירושלים זה העורף, אז תתחיל מבאר שבע- - -

אלי בן דהאן: אין בעיה.

דורית ואג: באר שבע מחכים יותר מתל אביב.

דורית ואג: אני טועה?

דורית ואג: למה?

אלי בן דהאן: תשעים ושמונה ימים.

אופיר פינס-פז: אבל אתה לא אומר לי עוד פעם.

אופיר פינס-פז: תמיד באים אלינו ומשחקים את המשחק.

אופיר פינס-פז: בעשר שנים, מעל עשר שנים אני רוצה לדעת מה הפירוט בין עשר לעשרים שנה.

אופיר פינס-פז: זה אני לא יודע.

אופיר פינס-פז: תאמין לי, אתה כמו כל המנהלים של בתי הדין.

אופיר פינס-פז: של בית המשפט העליון.

אופיר פינס-פז: נמסור לכם את זה בעתיד

אופיר פינס-פז: מה הכי רחוק?

אופיר פינס-פז: כמה מה התיק הכי ותיק?

אלי בן דהאן: שישים ושבע תיקי גירושים בלבד מעל עשר שנים.

אופיר פינס-פז: וזה העניין של הסרבנים, שיושבים בבית סוהר?

דורית ואג: בבית סוהר יושבים נדמה לי חמישה בסך הכל.

אלי בן דהאן: אני לא זוכר את המספר.

אלי בן דהאן: אבל נדמה לי שמונה.

אלי בן דהאן: אני לא זוכר כרגע.

דורית ואג: זה ירד.

דורית ואג: השמונה ירד כבר.

דורית ואג: תאמין לי.

אלי בן דהאן: משנת 2000 למעלה משמונים ושמונה אחוז תיקים שנסגרו בתוך שנתיים.

אלי בן דהאן: זה כלל התיקים וזה תיקי הגירושים.

דורית ואג: אני מציעה לשלוח את האוצר.

דורית ואג: הם שומעים שאצלך המצב הוא טוב, יש להם תוכניות.

אלי בן דהאן: מחמש מאות שבעים וחמש ירידה כאן למאתיים שלושים.

אופיר פינס-פז: זאת אומרת, טיפול בתיק גירושים ממוצע הוא מאתיים שלושים יום.

אופיר פינס-פז: מה זה מאתיים שלושים יום?

אופיר פינס-פז: שנה.

אלי בן דהאן: טוב.

אלי בן דהאן: זה בגלל שיש מספר תיקים שמוציא אותך מהממוצע.

אופיר פינס-פז: טיפול ממוצע בתיק הוא בדיוק שנה.

אופיר פינס-פז: בתיק גירושים.

אלי בן דהאן: תיק גירושים, שמונים ושמונה אחוז מהם נגמרו בתוך פחות משנתיים.

אופיר פינס-פז: מה שאומר לנו, המצב יותר טוב ממה שחשבנו.

אופיר פינס-פז: אני לא מדבר על גירושים.

אופיר פינס-פז: עשינו תחרות בין בית משפט למשפחה ובית דין רבני.

אופיר פינס-פז: בתחרות כמו כל תחרות היא משפרת את הייעול, היא משפרת את השירות, היא מקצינה לוחות זמנים, גומרים תיק אחרי שנה במקום אחרי שנתיים שלוש.

אופיר פינס-פז: יש תחרות.

דורית ואג: אם באים בהסכמה שני הצדדים מה המינימום הזמן לגט?

אלי בן דהאן: זה יכול להיות גם יום יומיים.

אלי בן דהאן: אני אומר יש מקרים- - -

דורית ואג: לא מנסים, שלום בית?

דורית ואג: וכולי?

דורית ואג: כלום?

נחום פרובר: מה שקודם דיברו פה שכשבאים עם הסכם לבית המשפט, אני לא יודע מדבר כזה.

נחום פרובר: מגיעים מבית המשפט יום יום בסביבות עשרה הסכמים.

נחום פרובר: כל יום.

נחום פרובר: להרכב שלי.

נחום פרובר: רק להרכב שלי לבד.

נחום פרובר: הסכם גמור.

נחום פרובר: מוקצב לזה לאותם תיקים שלושת רבעי שעה.

נחום פרובר: לא יותר.

דורית ואג: כולם ביחד.

נחום פרובר: כולם ביחד.

נחום פרובר: לא זוכר פעם אחת שבית הדין דן אי פעם באותו תיק או פתח את התיק.

נחום פרובר: מי שרוצה להתגרש, אני רק שואל שאלה אחת: החלטה סופית להתגרש?

נחום פרובר: החלטה סופית להתגרש?

נחום פרובר: סופית?

נחום פרובר: פסק דין, יוכלו להתגרש.

נחום פרובר: שלום על ישראל.

נחום פרובר: כך שמה שקודם סיפור פה אני לא יודע.

נחום פרובר: שום דבר לא.

נחום פרובר: שום דבר.

אלי בן דהאן: בשנת 2003 שמונה אחוז מכל תביעות לשלום בית התקבלו על ידי בית הדין.

אלי בן דהאן: תשעים ושתיים אחוז מהתביעות לשלום בית נדחו על ידי בית הדין.

אופיר פינס-פז: תביעות של צד אחד.

אלי בן דהאן: לא משנה.

אלי בן דהאן: מאחד הצדדים שתבע שלום בית.

אלי בן דהאן: אם שני הצדדים לא צריכים אותנו.

אלי בן דהאן: לא באים.

דורית ואג: כשצד אחד מבקש זה בשביל למשוך זמן.

אופיר פינס-פז: איך זה יכול להיות, אמרו לי שבבית דין רבני מותר להשתמש בראיות לא קבילות, כמו למשל צילומים של חוקרים פרטיים, האזנות סתר.

אופיר פינס-פז: בבית משפט אומרים לי שזה ראיה לא קבילה.

אופיר פינס-פז: הכיצד?

שמעון יעקובי: יש פסק דין האחרון שניתן בעניין זה, וגדיאל.

שמעון יעקובי: של בית המשפט העליון.

שמעון יעקובי: הוא מעלה שם סימני שאלה בנושא שאתה העלית.

שמעון יעקובי: הוא לא מביע שם עמדה סופית בנושא, זאת אומרת, האם ישנן ראיות שהן קבילות בבית משפט ולא קבילות בבית הדין – על פניו לכאורה נראה שלא.

שמעון יעקובי: אבל בית המשפט העליון לא פסק בעניין הזה באופן סופי.

שמעון יעקובי: כי עמדת בתי הדין בזה לא נשמעה.

שמעון יעקובי: אני כרגע לא מכיר תיק תלוי ועומד שהשאלה מתעוררת בו.

אופיר פינס-פז: למה לא?

אופיר פינס-פז: אף אחד לא בא עם צילומים.

אלי בן דהאן: אף פעם לא הצילומים הם הגורם המרכזי להכרעה.

אלי בן דהאן: זה אולי מה שאנחנו קוראים הדבר מה הנוסף.

אלי בן דהאן: בדרך כלל יש מספיק תשתית ראייתית לקבוע.

אלי בן דהאן: זה איזה שהוא דבר נוסף, קטן שהמשקל שלו…

אופיר פינס-פז: אדוני, כבוד הדיין, בבקשה.

נחום פרובר: בנקודה הזו דווקא זה שהמושג לא קביל זה מתחמק מהאמת.

נחום פרובר: זה האמת לאמיתה.

נחום פרובר: אני לא נכנס לזה.

נחום פרובר: חוק זה חוק.

נחום פרובר: אבל כשחוק אומר לא להשתמש עם כאלה ממצאים זה להתחמק מהאמת.

נחום פרובר: הרי ברגע שיש באמת צילומים, ודברים אמיתיים, וזוהי האמת, אז הרי לא מרשים לי כאילו להשתמש עם האמת.

נחום פרובר: בהלכה, בתורה אין מושג כזה.

נחום פרובר: האמת זה מעל לכל.

נחום פרובר: השאלה איך מסתדרים עם החוק.

נחום פרובר: אני אומר.

אופיר פינס-פז: נו, אז איך מסתדרים?

נחום פרובר: הנה יעקובי אומר את זה, הדברים האלה לא חד משמעיים.

נחום פרובר: ההלכה מחפשת את האמת.

שמעון יעקובי: הנושא הזה זה לא חד.

שמעון יעקובי: יש מאמרי מלומדים בעניין הזה האם זה חל או האם זה לא חל.

שמעון יעקובי: יש פסקי דין שונים.

שמעון יעקובי: אי אפשר להגיד שיש כרגע מצב משפטי חד בנושא הזה שאומר שלבתי הדין הרבניים אסור להשתמש בראיות מסוימות שבבית משפט הן לא קבילות.

נחום פרובר: אני מוכרח לחזור עוד פעם לעניין הזה.

נחום פרובר: בנושא המשפטי זה יותר עניין של עורך דין יעקובי.

נחום פרובר: אבל הנושא ההלכתי, ההלכה מחפשת רק את האמת.

נחום פרובר: אז כולם יודעים שזה שאותה ראיה הושגה בצורה לא קבילה או דבר כזה - - -

אופיר פינס-פז: אנחנו לא במדינת הלכה.

נחום פרובר: אני מסכים.

נחום פרובר: אף בית דין לא ישתמש בדבר כזה, לא יכתוב פסק דין בלי שישאל את היועץ המשפטי - -

אופיר פינס-פז: בעניין הזה.

אופיר פינס-פז: בודאי.

אופיר פינס-פז: אף בן דין לא ישתמש ולא יעשה דברים בלי לשאול יועץ משפטי בדברים.

אופיר פינס-פז: רק אני מדבר על ההלכה, מדוע ההלכה מתנגדת לדברים האלה.

אופיר פינס-פז: היא מחפשת את האמת.

אופיר פינס-פז: ואף אחד לא חולק שזוהי האמת.

אופיר פינס-פז: בוא נעבור כרגע מהנקודה הזאת.

אופיר פינס-פז: זה ממש לא מהות הדיון כרגע.

אופיר פינס-פז: מה אתה יכול לספר לנו משגרת יומך.

אופיר פינס-פז: כמה תיקים אתה רואה ביום?

אופיר פינס-פז: כמה מקרים?

אופיר פינס-פז: כמה ימים אתה עובד בשבוע בכלל?

נחום פרובר: חמישה ימים בשבוע.

אופיר פינס-פז: כמה שעות ביום?

נחום פרובר: אני מדבר לגביי: אני מתחיל בדיוק בשעה תשע.

נחום פרובר: אני מסיים יכול להיות בין אחת וחצי לשלוש.

אופיר פינס-פז: ואחרי זה?

נחום פרובר: שמיעת משפטים.

אופיר פינס-פז: אני שואל ואחרי זה?

קריאה: מה זאת אומרת אחרי זה, בבית?

אופיר פינס-פז: תראה, אתה בתור מה, עורך דין, סניגור, יועץ משפטי?

אופיר פינס-פז: עוזר במחשבים?

אופיר פינס-פז: אני יכול לחקור את העד בלי התערבות וזה?

אופיר פינס-פז: ואחר זה מה, אחרי זה בבית אתה כותב את הפסקי דין?

נחום פרובר: אני אתן דוגמה.

נחום פרובר: אני מדבר על עצמי.

אופיר פינס-פז: יש שיעורי בית, בקיצור?

נחום פרובר: אני אתן דוגמה.

נחום פרובר: היה כעת חופש חנוכה שמונה ימים?

נחום פרובר: לא היה יום אחד שלא עבדתי בו מתשע בבוקר עד סביבות שבע שמונה בלילה.

נחום פרובר: לא היה יום אחד.

נחום פרובר: הבאתי שנים עשרה תיקים לבית הדין כולם גמורים, כשאין אפילו תיק אחד שמחכה לפסק דין.

נחום פרובר: לא היה יום אחד.

נחום פרובר: מהבוקר עד הלילה.

נחום פרובר: אני מאמין שכמו שאני עושה, כך כל אבות בית הדין.

נחום פרובר: איך אפשר להוציא פסקי דין, איך אפשר לגמור תיקים?

אופיר פינס-פז: אתה אב בית הדין?

נחום פרובר: כן.

אופיר פינס-פז: כל הרכב הוא שלושה.

אופיר פינס-פז: או.

אופיר פינס-פז: קיי.

אופיר פינס-פז: אז יש תשעה.

אופיר פינס-פז: וחסר באמת הרכב אחד, או כמה חסרים?

אופיר פינס-פז: אני רואה שהעומס אצלכם הוא יותר מאשר במקומות אחרים.

אלי בן דהאן: היום יש שני הרכבים חסרים בתל אביב.

אופיר פינס-פז: אני רואה שאצלכם לוקח מאה שלושים ושבעה יום להגיע לישיבה השנייה.

אופיר פינס-פז: ובירושלים חמישים ושניים יום.

אופיר פינס-פז: זה דרמטי.

אופיר פינס-פז: זה יותר מפי שלוש.

נחום פרובר: לזה אין לי תשובה.

נחום פרובר: אני יודע שבית הדין עובד בתל אביב מאוד מאוד ביעילות.

נחום פרובר: מאוד מאוד.

נחום פרובר: כך שאין לי תשובה לנושא הזה.

אופיר פינס-פז: אולי חסר כוח אדם?

אלי בן דהאן: שני הרכבים חסרים.

אופיר פינס-פז: זאת אומרת, שישה דיינים.

אלי בן דהאן: זה לא שישה.

אלי בן דהאן: זה ארבעה.

דורית ואג: למה חסרים?

אלי בן דהאן: לא מינו.

אלי בן דהאן: היה הרי ויכוח בוועדת המינויים האחרונה, ולא מינו.

אלי בן דהאן: עכשיו עומד על הפרק מינוי של שישה דיינים.

דורית ואג: זה לא בעיה של כסף .

אופיר פינס-פז: יש תקנים או אין תקנים?

אלי בן דהאן: יש.

אופיר פינס-פז: אז זה לא בעיה של כסף.

אלי בן דהאן: לא.

אלי בן דהאן: אין בעיה.

אלי בן דהאן: יש תקנים.

אלי בן דהאן: אין בעיית כסף.

אלי בן דהאן: ועדת המינויים לא הגיעה מעצמה להסכמה.

אלי בן דהאן: אחרי שלוש וחצי שעות התפזרה בלי לבחור אף אחד.

נחום פרובר: אני יכול להוסיף כמה נקודות.

נחום פרובר: נקודה אחת חשובה מאוד, זה שיש פה באיזה שהוא מקום, אנחנו כדיינים, כאבות בתי דין, שבאמת לא יכולים הרי, יש לנו עומס עצום.

נחום פרובר: באמת, העומס הוא עצום.

נחום פרובר: קבועים כל יום עשרה תיקים, שתים עשרה תיקים מדי יום ביומו, וכל תיק בתיק.

נחום פרובר: בזמן המצומצם שיש לו אפשרות לטפל בכל תיק אי אפשר לעשות את כל הדברים בעולם.

נחום פרובר: אי אפשר לשבת עם הצדדים, אי אפשר להקדיש להם את השעתיים שלוש, ארבע, שצריכים באמת להקדיש לכל תיק.

נחום פרובר: אין אפשרות.

דורית ואג: עשרה תיקים ביום, אז מה, זה פחות מחצי שעה לתיק?

נחום פרובר: משהו כזה.

אלי בן דהאן: יש תיקים יותר קצרים.

נחום פרובר: יש תיקים קצרים מאוד.

נחום פרובר: ויש תיקים שלוקחים זמן.

דורית ואג: לא, אבל הממוצע.

דורית ואג: אם אתם עובדים בין חמש לשבע שעות, וזה עשרה שנים עשר תיקים, אז זה חצי שעה לתיק.

נחום פרובר: לפעמים יש הרבה יותר תיקים אפילו גם כן.

אלי בן דהאן: לכל שופט עובד סוציאלי צמוד.

אלי בן דהאן: ביחידת סיוע יש לכל שופט עובד סוציאלי אחד.

שמעון יעקובי: בירושלים יש סיוע מול כל שופט.

אופיר פינס-פז: מה הכלים החסרים לכם בהשוואה- - -

שמעון יעקובי: אלף, הנושא של יחידות הסיוע.

שמעון יעקובי: יש הצעת חוק ממשלתית שתקועה כבר הרבה שנים לצערנו.

שמעון יעקובי: או במשרד הרווחה או במשרד המשפטים.

שמעון יעקובי: אנחנו מבקשים שיוקמו יחידות סיוע לפי אותם קריטריונים שיש לבתי המשפט למשפחה.

שמעון יעקובי: מבקר המדינה התריע על כך.

שמעון יעקובי: בדו"ח האחרון, אבל היה דו"ח קודם מלפני שש שנים, שהתריע על כך מדוע לא מקימים את יחידות הסיוע לבתי הדין.

אלי בן דהאן: עכשיו התחילו עם מגשרים.

שמעון יעקובי: עורכי דין שהם מגשרים, עוזרים לבני הזוג להעלות על הכתב הסכמים - - -

אלי בן דהאן: כדי להקל על עבודת השפיטה.

שמעון יעקובי: והדברים האלה מאוד חסרים.

אלי בן דהאן: בבית המשפט למשפחה היום זוג לא ייכנס לשופט לפני שיעבור דרך יחידת הסיוע.

אלי בן דהאן: אין מציאות כזאת.

אלי בן דהאן: הם לא עוברים.

שמעון יעקובי: דבר נוסף שחסר לדעתי זה מתמחים לדיינים.

אופיר פינס-פז: אין לכם?

אלי בן דהאן: לא.

אלי בן דהאן: אין.

שמעון יעקובי: תאר לעצמך שלכל שופט - - -

דורית ואג: יש פרח דיינות?

דורית ואג: אין דבר כזה?

שמעון יעקובי: כן.

שמעון יעקובי: למה?

שמעון יעקובי: יש.

דורית ואג: כי מיהם המתמחים?

דורית ואג: הרי הם לא עורכי דין.

יוסף וסרמן: אני הצעתי לשר לפיד להכניס טוענים רבניים במסגרת הסטאז' כמתמחים אצל הדיינים שזה יעזור כדי לפחות להוציא פסקי דין כמו שצריך.

שמעון יעקובי: זאת אפשרות אחת.

אופיר פינס-פז: צריך שיהיו בעלי כשירויות- - -

יוסף וסרמן: זה עולה כסף.

יוסף וסרמן: צריך פתרון מעשי.

יוסף וסרמן: לא פתרון שהוא לא מעשי.

שמעון יעקובי: היום המגמה בבתי המשפט שלכל שופט מעבר למתמחה יש עוזר משפטי שהוא עורך דין.

אופיר פינס-פז: בשלום מה יש?

קריאה: בשלום יש מתמחה אחד- - -

אופיר פינס-פז: הרי אין להם כלום.

אלי בן דהאן: שלא לדבר על בית המשפט העליון.

נחום פרובר: אני רוצה שתבינו, ואני רוצה שתראו מה זאת נקראת עבודה של אב בית דין.

נחום פרובר: אין עוזרים, אין מתמחים, אין עובדת סוציאלית, אין שום דבר.

נחום פרובר: אני צריך להיות גם הפסיכולוג, אני צריך להיות העובדת הסוציאלית, אני צריך להיות הכל.

נחום פרובר: בזמן הקצר שיש לי.

נחום פרובר: ולכן, כשיש לי חופש אני עובד בחופש מהבוקר עד הלילה.

נחום פרובר: אני אומר את האמת.

נחום פרובר: אין לי חופש.

נחום פרובר: אין יום שישי.

נחום פרובר: אין מוצאי שבת.

נחום פרובר: אין שום דבר.

אופיר פינס-פז: ברגע שהשירות הזה הוא לא שירות וולונטרי, אלא הוא בעצם השירות בכלל לאוכלוסייה, ומי שרוצה לפנות לבית המשפט למשפחה להתגרש, אז הכלים צריכים להיות כלים....

שמעון יעקובי: עוד משהו חסר.

אופיר פינס-פז: כמה עולות אצלכם האגרות?

שמעון יעקובי: אגרת יורשים זה שלוש מאות ואחד.

קריאה: שלוש מאות שישים.

שמעון יעקובי: פלוס שישים -שמונים שקל אגרת פרוטוקול.

יוסף וסרמן: ואם כורכים תביעת רכוש - -

שמעון יעקובי: אם יש תביעה לחלוקת רכוש אז זה עוד שלוש מאוד ואחד או עוד מאתיים ושבעה עשר שקלים.

שמעון יעקובי: יש שני סוגי אגרות בדרך כלל.

שמעון יעקובי: יש אגרה גבוהה של שלוש מאות ואחד, והמאתיים שבעה עשר שהיא הנמוכה יותר.

אופיר פינס-פז: אני מבין שאתם לא עובדים דרך משרד המשפטים?

אלי בן דהאן: לא.

אלי בן דהאן: אנחנו עובדים ישירות מול אגף התקציבים.

אופיר פינס-פז: למה זה לא עובד דרך משרד המשפטים?

אופיר פינס-פז: בכל המשרדים ככה?

דורית ואג: גם הנהלת בתי המשפט ככה.

אופיר פינס-פז: לא, גם ביטוח לאומי לא עובד דרך משרד העבודה והרווחה?

קריאה: הוא גם תאגיד סטטוטורי.

אופיר פינס-פז: נכון.

אופיר פינס-פז: הביטוח הלאומי זה לא דוגמה טובה.

אופיר פינס-פז: אבל כל יחידות הסמך עובדות - - -

שמעון יעקובי: תיקח בחשבון שאני כיועץ משפטי ועוד סגן צריך לתת שירות לתשעים וחמישה דיינים.

שמעון יעקובי: זה לא יאומן.

אופיר פינס-פז: מה אתם אומרים על זה?

אופיר פינס-פז: הרי זה שירות ציבורי.

אופיר פינס-פז: תשמע, זה לא משחק.

מאיר בינג: בסופו של דבר.

מאיר בינג: ..

מאיר בינג: זה מה שהם הגיעו.

מאיר בינג: ...

אופיר פינס-פז: מה זאת אומרת?

אופיר פינס-פז: מה זה קשור אליהם?

מאיר בינג: אני לא יודע אם זה בבתי המשפט למשפחה.

מאיר בינג: אני יכול לבדוק את זה.

מאיר בינג: אבל בקשה, בסופו של דבר תקציב נתון, וצריך לראות איך - --

אופיר פינס-פז: אבל צריך לראות שהתקציב הוא רלבנטי לדרישה.

אופיר פינס-פז: לצרכים.

מאיר בינג: אני חושב שזה אמירה שאפשר לעמוד מאחוריה.

אופיר פינס-פז: אם בדקנו את התקציב, ואתה אומר שאפשר לחסוך פה מיליון שקל, ולעשות לכולם סטאג'רים ועוזרים, ואב בית הדין הזה – מאה אחוז.

אופיר פינס-פז: אבל אם אתה עצמך לא מגיע למסקנה הזאת, אז כנראה שיש משהו בעייתי.

מאיר בינג: אז אלף, אני מאמין שבכל תקציב יש אפשרות לחסוך.

מאיר בינג: ... יש את המקומות הברורים והמובנים מאליהם, כמו למשל מספר בתי הדין שקיימים.

מאיר בינג: כל מי שקיבל תואר אב בית דין באיזה שהוא שלב של הקריירה שלו חזר להיות דיין רגיל, מקבל משכורת של אב בית דין, שהיא גבוהה משמעותית ממשכורת של- - -

דורית ואג: אבל זה כלל בשירות המדינה שמשכורת לא יורדת ולא חשוב מה קורה.

דורית ואג: זה בכל שירות המדינה.

מאיר בינג: יחידות סיוע זה שכר.

אופיר פינס-פז: מתי השופטים יוצאים לפנסיה?

אלי בן דהאן: בגיל שבעים.

אלי בן דהאן: כמו שופטים רגילים.

אופיר פינס-פז: לא כמו רבנים.

אופיר פינס-פז: כמו שופטים.

אלי בן דהאן: רבנים לא יוצאים לפנסיה.

אופיר פינס-פז: לכן אמרתי.

דורית ואג: מה המצב עם הסנקציות?

דורית ואג: חוץ מהכלא?

אלי בן דהאן: אנחנו היום מתקרבים לחמש מאות פסקי דין שניתנו .

דורית ואג: אבל השאלה אם החמש מאות פסקי דין זה בעקבות הטלת סנקציות או איום.

אלי בן דהאן: הטלה ממשית.

אלי בן דהאן: האיומים זה אלפים.

אופיר פינס-פז: מה קורה עם העגונות?

אלי בן דהאן: אין עגונות בישראל.

דורית ואג: ארגוני הנשים - -

קריאה: ארגוני הנשים עוד לא נתנו שמות.

קריאה: עד היום.

אופיר פינס-פז: יש אלה שהיו פה כל הישיבות שכבר עשר שנים אין להן גט, ועגונות.

אלי בן דהאן: בוא נפריד בין עגונות למסורבות גט.

אלי בן דהאן: עגונות הן נשים שהבעלים שלהן נעלמו, ולא יודעים איפה הם.

אלי בן דהאן: כאלה יש מעט מאוד, בסביבות חמישים וחמש.

אופיר פינס-פז: נשים את אלה רגע בצד.

אופיר פינס-פז: מה עם מסורבות הגט?

אופיר פינס-פז: שלא נגמר אצלם הדיון.

אלי בן דהאן: אין דבר כזה לא נגמר.

אופיר פינס-פז: לא שלחו את האיש שלהן לבית סוהר, לא כלום.

אופיר פינס-פז: זה נמשך שנים.

אלי בן דהאן: זה בעיות הלכתיות.

אופיר פינס-פז: מה זה בעיות הלכתיות?

אופיר פינס-פז: בעיות הלכתיות, עם כל הכבוד, זה לא תשובה לפורום הזה.

אופיר פינס-פז: זו אולי תשובה לפורום של בית הדין.

אופיר פינס-פז: אבל פה זו ועדת חוקה.

אופיר פינס-פז: מה הבעיות שגורמות לנשים, שאני ראיתי אותן בעיניים שלי, הן באו לפה.

אופיר פינס-פז: החיים שלהן נגמרו.

אופיר פינס-פז: ואני לא רואה כרגע איפה הסוף.

נפתלי שילה: חלק מהעניין הוא באמת לא קשור למערכת של בתי הדין.

נפתלי שילה: זה הנושא ההלכתי.

נפתלי שילה: הנושא הזה של חיובים.

נפתלי שילה: הרבה פעמים, אני לא מדבר על תיקים שבאמת מתמשכים ובעל לא נותן.

נפתלי שילה: אבל הרבה פעמים אין עילת גירושים.

נפתלי שילה: הדרישות היום מבחינת ההלכה והתפיסה של רוב הדיינים, היא שעילות הגירושים הן מצומצמות.

נפתלי שילה: ולכן סתם מה שנקרא אי התאמה.

נפתלי שילה: נכון שיש שיפור ויש הרב דיכובסקי.

נפתלי שילה: אני מדבר על הרוב.

נפתלי שילה: ברוב המקרים זוג שסתם לא מתאים ולא מסתדר לא תצא לו ישועה ללא הסכם.

נפתלי שילה: זאת אומרת, בית הדין לא יוכל לכפות, לא לחייב ולא שום דבר.

אופיר פינס-פז: בגלל שאין עילה מספקת.

נפתלי שילה: אין עילה מספקת.

נפתלי שילה: כיוון שהעילה הכללית במערב – NO FAULT SYSTEM - לא קיימת בהלכה.

נפתלי שילה: ולכן הבעיה היא לא בתוך בתי הדין הרבניים כפונקציה של המדינה.

אופיר פינס-פז: אלא אם כן יהיה פסק הלכה.

נפתלי שילה: אלא אם כן גדולים או יש ייעוץ בבית הדין הגדול שאכן יותר ליברלי בנושא הזה של העילות.

נפתלי שילה: לכן כל העניין גם של הסטטיסטיקה.

נפתלי שילה: הרבה פעמים, במקרים רבים, זוגות שהכל היה בבית המשפט למשפחה, נניח האישה או הגבר הם מסורבים לא במובן שהם הלכו לבית הדין, אבל אין להם טעם ללכת לבית הדין.

נפתלי שילה: אין להם טעם ללכת לבית הדין כי יבואו לבית הדין, ואין עילה.

דורית ואג: אלא אם כן שניהם מסכימים.

דורית ואג: אז אין בעיה.

נפתלי שילה: בדיוק.

נפתלי שילה: בדיוק.

נפתלי שילה: וזה המפתח לסחיטה.

נפתלי שילה: וזה מה שקורה פה.

נפתלי שילה: שמי שרוצה, צריך לשלם על הגט.

נפתלי שילה: או גבר או אישה זה לא קשור.

דורית ואג: אבל בדרך כלל הבעיה היא יותר של האישה.

דורית ואג: כי הגבר כידוע לך יותר קל - - -

נפתלי שילה: אבל גם יש גברים שיש בעיות למשל בנושאי פנסיה, שאישה באה ואומרת: אם אני אהיה גרושה אני את הפנסיה בשירות המדינה לא אקבל יותר.

נפתלי שילה: אני אהיה במעמד של גרושה כבר.

נפתלי שילה: אני לא מוכנה לתת גט והגבר הזה הוא יהיה כבול בנישואים האלה, בנישואים המתים האלה, לאורך הרבה ימים ושנים, ובית הדין גם לא יעזור.

נפתלי שילה: כי אין פה עילה.

נפתלי שילה: או נניח אפילו שהוא הלך ומצא מישהי אחרת.

נפתלי שילה: בית הדין לא יחייב ולא יעשה כלום.

נפתלי שילה: ולכן המסורבים והמסורבות האלה יישארו לאורך שנים בלי גט ובלי סיוע.

שמעון יעקובי: החוק הסוציאלי הזה שקובע שאישה מפסידה את זכותה אם היא מתגרשת לאותה פנסיה, יתקנו שם שאם אחרי כך וכך שנים הם נפרדים, בין אם יש גט ובין אם אין גט - - -

אופיר פינס-פז: למה היא מאבדת את זכותה?

שמעון יעקובי: זה מה שהוא אומר.

נפתלי שילה: לא, בהרבה תקנונים של קרן פנסיה וגם פנסיה של המדינה, ברגע שאישה היא כבר גרושה היא לא- - -

אופיר פינס-פז: היא לא תקבל?

נפתלי שילה: אני לא מדבר על מה שנצבר בחיים המשותפים.

אופיר פינס-פז: של בעלה.

נפתלי שילה: ברור.

נפתלי שילה: אני מדבר על הפנסיה של הבעל.

נפתלי שילה: האישה באה ואומרת: אני הייתי עקרת בית שלושים שנה.

נפתלי שילה: אם עכשיו נתגרש ומחר בעלי הולך לעולמו, את כל הפנסיה היפה שהוא יקבל אני לא מקבלת כי אני גרושה.

דורית ואג: את הארבעים אחוז מהפנסיה.

נפתלי שילה: את השבעים אחוז.

אופיר פינס-פז: אם הוא חי על אחת כמה וכמה.

אופיר פינס-פז: אם הוא חי, אז בטח שהיא לא מקבלת את חלקה.

נפתלי שילה: לא.

נפתלי שילה: כן.

נפתלי שילה: היא לא מקבלת.

נפתלי שילה: על מה שהם צברו בחיים המשותפים זה- - -

אופיר פינס-פז: נגיד שהם התגרשו בגיל חמישים.

אופיר פינס-פז: הוא אמור לתת לה פנסיה בגיל שישים וחמש.

נפתלי שילה: נכון.

אופיר פינס-פז: והוא לא אמור למות.

נפתלי שילה: נכון.

אופיר פינס-פז: השאלה, אם הוא יקבל חמשת אלפים שקל מחודש, היא יכולה לקבל מזה משהו?

נפתלי שילה: את החלק היחסי שהצטבר במהלך החיים השותפים, על פי החוק, היא זכאית לקבל.

נפתלי שילה: הבעיה היא של נשים כאלה הרבה פעמים שהן לא מפחדות כרגע, שהוא בחיים.

נפתלי שילה: הן מפחדות אם מחר הוא נעלם, עולה למעלה, אז זהו.

נפתלי שילה: ברגע שהן בסטטוס של גרושה, הן לא יקבלו יותר.

נפתלי שילה: זאת הבעיה.

נפתלי שילה: עכשיו, בתקנוני פנסיה בהרבה מקומות , אני אתן כדוגמה, אבל יש הרבה דוגמאות אחרות.

יוסף וסרמן: דוגמה יותר פשוטה.

יוסף וסרמן: אישה מקבלת היום מזונות עשרת אלפים שקל לחודש.

יוסף וסרמן: למה לה לתת גט, אם היא יכולה עד מאה עשרים לקבל לחשבון שלה סכום שהיא לא תקבל?

יוסף וסרמן: ככה פשוט.

יוסף וסרמן: לא בגלל פנסיה.

יוסף וסרמן: אז האמת שהמספר יותר גדול של נשים.

יוסף וסרמן: אבל יש היום גברים שיושבים ואומרים: מה עושים?

יוסף וסרמן: בשום אופן.

יוסף וסרמן: אני מוכנה ככה.

יוסף וסרמן: עכשיו אני בת חמישים – עד מאה עשרים אני רוצה את הצ'ק.

אלי בן דהאן: אחרי הגירושים אין מזונות.

אלי בן דהאן: לכן.

נפתלי שילה: זה בדיוק העניין.

נחום פרובר: היום ההסתכלות של הדיינים היא הרבה יותר רחבה ממה שהיא היתה פעם.

נחום פרובר: אני עוד פעם אומר את זה.

נחום פרובר: אני לא אגיד את המילה יותר ליברלית.

נחום פרובר: לא זאת המילה.

נחום פרובר: אבל ההסתכלות הרבה יותר רחבה, הרבה יותר חזקה, הרבה יותר לא נותנים שיימשכו מצבים כאלה.

נחום פרובר: מפעילים כל מיני צורות של מבחינה הלכתית כדי שלא יתנו שמצבים כאלה יימשכו.

נחום פרובר: ולכן אין הרבה מקרים כאלה.

נחום פרובר: המקרים הם מועטים.

נחום פרובר: מכיוון שמה שפעם לא היו נותנים חיוב גט, היום הרבה יותר מהר נותנים חיובי גט.

נחום פרובר: הרבה הרבה יותר.

אופיר פינס-פז: אני קודם כל רוצה לסכם את הישיבה.

אופיר פינס-פז: אין לי הרבה זמן.

אופיר פינס-פז: אני למדתי את תמונת המצב וזהו.

אופיר פינס-פז: זה לא ישיבה על הטוענים הדתיים.

אופיר פינס-פז: זה תדבר עם מיקי איתן.

יוסף וסרמן: דיברת על פתרון שתלוי באוצר, בכסף, ולא דיברת על מה שניתן לעשות בלי כסף.

יוסף וסרמן: אני חושב שמתפקידך היום לשמוע לפחות, אם אתה הזמנת אנשים, לדעת מה ניתן לעשות לייעל את המערכת ללא כסף.

יוסף וסרמן: אז אם ברשותך תיתן לי אני אוכל לומר.

אופיר פינס-פז: אין זמן לפתיחה כי אנחנו בסוף.

אופיר פינס-פז: אתה עושה פתיחות בסוף?

יוסף וסרמן: טוב.

יוסף וסרמן: עובדה היא שכולם מצביעים ברגל והולכים לבית משפט.

יוסף וסרמן: אני בא ואני מבקש כמה דברים מהשטח בצורה פרוצדורלית, במישור הפרוצדורלי.

יוסף וסרמן: הכוונה היא ששעות העבודה בבתי הדין צריך להתחיל בשמונה ולא בשמונה וחצי.

יוסף וסרמן: אני מדבר שהדלתות תיפתחנה בשעה שמונה.

יוסף וסרמן: לא ייתכן שבשמונה וחצי מזמינים לדיון, ואז עושים לי ביקורת ביטחון.

נחום פרובר: אל תתחרה אתי בזמנים שאתה משקיע.

יוסף וסרמן: אדוני היושב ראש, צריך היום לקבוע זמן לדיון.

יוסף וסרמן: אם הזמן האחרון שנקבע לכל הרכב זה אחת עשרה, אחת עשרה וחצי, סימן שאם יש כמה תיקים הולכים הביתה.

יוסף וסרמן: אני מבקש פה, בבחינת העומס, ואנחנו נעשה פה בסוף מערכת יותר טובה מכל בית משפט לענייני משפחה, שהדיון האחרון ייקבע לפחות לשעה שתים עשרה וחצי אחת.

יוסף וסרמן: לכן, אז אותם הדיינים יצטרכו לחכות לצדדים לדון.

יוסף וסרמן: אבל אם התיק האחרון נקבע בשעה אחת עשרה, אז נכנסים שני אנשים, וזכותם באמת ללכת.

יוסף וסרמן: אני דרך אגב מה שעדיין לא הבינו אותי, אני אמרתי, חלק מהעומס של בתי הדין הוא בכך שהם דנים על כל הסכם שנעשה בבית משפט, שזה גם הלכה.

יוסף וסרמן: אי אפשר לבוא מישהו ולהגיד לי : אני רוצה.

יוסף וסרמן: מה קורה?

יוסף וסרמן: פתאום האישה אומרת לי, לא הבנתי על מה חתמתי בבית משפט.

יוסף וסרמן: ואומרים, תשמע, תגיד שאתה רוצה עוד דחיות – אז צריכים לדון מחדש.

אופיר פינס-פז: אמרת זה בלי כסף.

יוסף וסרמן: זה קבוע.

יוסף וסרמן: לא קשור בתקנים ובדיינים.

יוסף וסרמן: זה דבר קבוע והוא יודע.

אופיר פינס-פז: אז למה זה?

אלי בן דהאן: יש ועדת מינויים.

יוסף וסרמן: מה קשור לוועדה?

יוסף וסרמן: אדוני.

יוסף וסרמן: הרכב של שיינמן.

יוסף וסרמן: זה ידוע לכולם שנים.

יוסף וסרמן: זאת אומרת, אם אני מגיע עכשיו, יש לי תיק אליו, כבר לפני שאני מתחיל את הדיון, ביקשתי העברת התיק להרכב כדי שאני לא אחכה שלושה חודשים, ולאחר מכן יגיד אין סמכות לדין מכיוון שאין הרכב.

יוסף וסרמן: אבל הדברים האלה הוועדה הזאת צריכה לדעת.

אופיר פינס-פז: מה זה, למה הם סובלים?

אופיר פינס-פז: לפני אחת, אחרי אחת.

יוסף וסרמן: לא.

יוסף וסרמן: הזמן בבוקר שדנים עד אחת, כמו שהוא אמר, צריך לאפשר לתיקים להתגרש.

יוסף וסרמן: ברגע שאתה מקבל תיק - -

אופיר פינס-פז: הוא לא יכול להתגרש בשתיים?

יוסף וסרמן: לא.

יוסף וסרמן: הלוואי שהדיון יהיה עד שלוש.

יוסף וסרמן: אני מבקש שתבין שיש- - -

אופיר פינס-פז: לא.

יוסף וסרמן: אלף, אני מסכים אתך שהכל לטובה.

יוסף וסרמן: ואתה העלית פה דברים חשובים ומכעיסים אגב.

יוסף וסרמן: אני לא כועס עליך, אני כועס על זה שככה נראית המערכת.

קריאה: שאדוני יבוא בשמונה וחצי.

אופיר פינס-פז: אני אבוא.

קריאה: למה לדבר דברים לא נכונים?

קריאה: באמת למה?

קריאה: למה לזרוק בוץ על דברים לא נכונים?

אופיר פינס-פז: תסלח לי, מה זה.

אופיר פינס-פז: עכשיו, אני רוצה להבין למה אין דייניות.

יוסף וסרמן: כן.

יוסף וסרמן: זה נגד.

יוסף וסרמן: שאנחנו אומרים, אדוני היושב ראש, כל יום אדם מאמין אומר, יש תפילה שאומרים אני מאמין שהכל בידי הקדוש ברוך הוא.

יוסף וסרמן: יש לנו מסורת- - -

אופיר פינס-פז: יש הצעת חוק למינוי דייניות.

אופיר פינס-פז: היא כבר מונחת במליאה.

יוסף וסרמן: זה יהיה יחד עם המשיח.

דורית ואג: והממשלה תומכת?

אופיר פינס-פז: הממשלה יכולה לעמוד על הראש.

קריאה: אגב, זה לא צחוק.

קריאה: יש דעה בראשונים שאישה יכולה להיות דיינית.

אופיר פינס-פז: אני יודע שיש.

אופיר פינס-פז: יש עמדה הלכתית מסוימת שאומרת שאישה יכולה להיות דיינית.

יוסף וסרמן: לא יושבת ראש מועצה דתית.

יוסף וסרמן: עוד לא קיבלו.

יוסף וסרמן: הבת של שאקי.

יוסף וסרמן: אז למה תמיד אוהבים ללכת לקיצוניות?

יוסף וסרמן: בוא נפתור דברים שניתנים לפתור.

אופיר פינס-פז: זה קיצוניות?

אופיר פינס-פז: זה קיצוניות שאישה תהיה דיינית?

יוסף וסרמן: כן.

אופיר פינס-פז: מה יהיה אתכם?

אופיר פינס-פז: ימי הביניים.

אופיר פינס-פז: טוב.

אלי בן דהאן: החוק הקיים לא מונע את זה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לומר כמה דברים.

אופיר פינס-פז: קודם כל, יש שיפור בתמונת המצב.

אופיר פינס-פז: יחד עם זה, אין ספק שעוד ארוכה הדרך.

אופיר פינס-פז: אני מייחס את השיפור הזה לתחרות שיש בין בתי הדין הרבניים לבית המשפט למשפחה.

אופיר פינס-פז: אין ספק שמרגע שנהיה בית המשפט למשפחה יש שיפור בבית הדין הרבני, בהתייעלות ובעבודה.

אופיר פינס-פז: אבל עדיין יש מה לשפר, ושמענו חלק מהדברים.

אופיר פינס-פז: וגם חלק מהדברים נאמרו.

אופיר פינס-פז: הנושאים שאתה העלית, הם בהחלט נושאים ששווה לדון בהם.

אופיר פינס-פז: לגבי השעה שמונה, ושמונה וחצי.

אופיר פינס-פז: אני לא נכנס לשעות העבודה, לשעות הפתיחה, אבל אני כן נכנס לשעות העבודה, ואני חושב שבית הדין צריך להיות יותר נגיש לציבור גם בשעות יותר מאוחרות.

שמעון יעקובי: לא בתקופה האחרונה.

שמעון יעקובי: יש הבדל גדול.

שמעון יעקובי: משפט אחד.

שמעון יעקובי: בבית דין רבני זה תיק אחרי תיק אחרי תיק אחרי תיק של שמיעה.

שמעון יעקובי: בבית משפט רגיל, השופט לוקח לו דיון בשמונה, הדיון הבא בשתים עשרה, באמצע יש לו שעות מתות, ואז הוא קובע דיונים אחרי הצהריים.

אופיר פינס-פז: אני לא רוצה להתווכח על זה.

נחום פרובר: מילה אחת באמצע.

נחום פרובר: אני כבר עשרים וחמש שנה דיין.

נחום פרובר: לעולם, מעולם לא קרה שעשיתי הפסקה לשתיית כוס תה - - -

אופיר פינס-פז: רע מאוד.

נחום פרובר: אין אפשרות.

אופיר פינס-פז: רע מאוד.

נחום פרובר: ולהבדיל ממה שמציגים את זה, הלחץ של העבודה זה דבר שאי אפשר להאמין.

אופיר פינס-פז: אף אחד לא אומר שאין עליכם לחץ עבודה.

נחום פרובר: תנו לי שני תיקים ביום – בבקשה, אני אעשה הפסקה.

אופיר פינס-פז: אף אחד לא אומר שאין לכם לחץ של עבודה.

אופיר פינס-פז: יחד עם זה, שעות העבודה הן קצרות מדי.

נחום פרובר: אני הייתי שם.

אופיר פינס-פז: ברור שהמגמה שנפתחים פחות ופחות תיקים, הלוואי שבכל הערכאות ייפתחו תמיד פחות ופחות תיקים.

אופיר פינס-פז: אני מבין שגם נסגרים פחות תיקים.

אופיר פינס-פז: חלק זה גם שיטת רישום שונה, וחלק אני מניח שזה גם תוצאה מזה שיש עוד בית משפט.

אופיר פינס-פז: זה ברור.

אופיר פינס-פז: וזה גם הגיוני ומתקבל על הדעת.

אלי בן דהאן: את השמות שלהם?

אופיר פינס-פז: מה התיק הכי ותיק.

אופיר פינס-פז: איזה שנים.

אופיר פינס-פז: מה הסיבות.

אופיר פינס-פז: אנחנו יודעים שזה לא מבוצע, אבל עדיין תפקידנו לבדוק את הנתונים האלה, לראות מה הסיבות שיש תיק ששוכב חמש עשרה שנה או עשרים שנה.

דורית ואג: אין קלדניות בכלל?

אלי בן דהאן: יש בחלק.

אלי בן דהאן: בבאר שבע הכניסו.

אופיר פינס-פז: מה יש לכם נגד נשים כל הזמן?

דורית ואג: אה, אין קלדניות רק קלדנים גברים?

אלי בן דהאן: אצל הרב אברג'יל יש בבאר שבע.

אופיר פינס-פז: חברים, אנחנו רוצים קלדנים וקלדניות.

אופיר פינס-פז: אנחנו רוצים מודרניות.

אופיר פינס-פז: אנחנו רוצים עוזרים משפטיים או מתמחים.

אופיר פינס-פז: אנחנו רוצים בית דין רבני ידידותי לסביבה ומתאים לסביבה, ולא איזה שהוא דבר שאתה רק עומד להיכנס ואתה נכנס לטראומה.

אופיר פינס-פז: זה צריך לשרת את כל עם ישראל.

אופיר פינס-פז: אז זה צריך להיראות ככה, כמו בית משפט נורמלי.

יוסף וסרמן: חכמים היזהרו בדבריכם.

יוסף וסרמן: הוא הבין שנתת לו- - -

אופיר פינס-פז: יש לי בקשה אליך.

אופיר פינס-פז: יש טוענים, יש גם טוענות?

יוסף וסרמן: יש.

יוסף וסרמן: הכי טובות.

יוסף וסרמן: אצלי בלשכה הרוב זה טוענות.

יוסף וסרמן: אבל לא בדיינות.

אופיר פינס-פז: למה, לא יכולה להיות דיינית?

נחום פרובר: בכנות לומר לך?

נחום פרובר: אני במקרה ממונה על המבחנים של טוענים וטוענות.

נחום פרובר: הטוענות עולות על הטוענים.

אופיר פינס-פז: אני אומר לך, תיתן להן הזדמנות, גם הדייניות יעלו על הדיינים.

אלי בן דהאן: אני מציע הצעה, אתה פרסם בוועדה למינוי דיינים יהיה השר אופיר פינס שימנה דייניות.

אלי בן דהאן: שמעת מה שהמלצתי פה?

אלי בן דהאן: שהשר הפנוי בוועדה למינוי דיינים יהיה השר אופיר פינס וימנה דיינים.