ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 118, 2004-06-08 13:00

קולט אביטל: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

קולט אביטל: יותר מאשר ישיבה מן המניין, זאת ישיבת סיכום של שתי הוועדות: עליה וקליטה וחינוך ותרבות, ואני לא מוסיפה את יתר הקבוצות.

קולט אביטל: אנחנו יצאנו לשליחות משותפת, עם הסוכנות ועם משרד הקליטה, שמטרתה היתה לבדוק כמה נושאים: להתרשם אם יש סיכוי לעליה, איך אנחנו פועלים להגברת הסיכוי הזה?

קולט אביטל: העם המערך שלנו הוא מערך, והפריסה שלנו היא פריסה נכונה.

קולט אביטל: יחד עם זאת, אנחנו הלכנו לנסות להבין וללמוד מה קורה במערכת החינוך שם.

קולט אביטל: כל אחד מאיתנו חזר עם רשמים, כל אחד מאיתנו חזר עם מחשבות והמלצות.

קולט אביטל: אני מציעה שנעשה עד שיבואו יתר החברים, איזשהו סבב כדי שנסכם אחר כך את המסקנות.

קולט אביטל: אילן אתה רוצה להתחיל?

אילן שלגי: אני רוצה לומר שהסיור הזה היה מאוד מאלף ומלמד.

אילן שלגי: מאוד חווייתי, היו מקומות שממש, אני מדבר בשם עצמי, התרגשתי.

אילן שלגי: ראיתי שגם חברי האחרים התרגשו, כך התרשמתי.

אילן שלגי: הפעילות של הסוכנות היהודית היא פעילות עם הרבה רצף והמשכיות.

אילן שלגי: ראינו גם פעילות מסויימת של מסגרת אחרת, דתית, שלא הגיעו הנה היום.

קולט אביטל: אנחנו לא הזמנו כי היינו אורחי הסוכנות ולכן החלטנו להתרכז בנושא הזה.

אילן שלגי: בסדר גמור.

אילן שלגי: הייתי אומר את זה גם אילו היו כאן, מפני שאני לא מבין מדוע צריך מסגרת נוספת שתעסוק בנושאים שהם חופפים למה שעושה הסוכנות היהודית.

אילן שלגי: למשל, מרכזי התרבות, מועדוני הנוער.

אילן שלגי: הייתי אומר את זה גם אילו הם באו.

קולט אביטל: אנחנו מסכמים את הרשמים שלנו עם מחשבות והמלצות.

אילן שלגי: אני סבור שצריך לחשוב איך מדינת ישראל והעם היהודי מרכזים ומנהלים את הפעילות שלהם שם.

אילן שלגי: אני ראיתי והתרשמתי שיש יותר מדי כפילות, דרך אגב, גם בתחום החינוך.

אילן שלגי: אני חושב שדברים שמשרד החינוך והתרבות מעביר לסוכנות היהודית, אז הם צריכים לעבור לסוכנות היהודית או להישאר במשרד החינוך, אבל לא להיות בין לבין.

אילן שלגי: היה מאוד מרגש לראות פעילות בבתי הספר היהודיים עם הפעילות הישראלית שם, של חפציבה, של המורים הישראליים, הפעילות של בני הנוער, אני קורא לזה מתנ"ס, מרכז התרבות, וגם כמובן פעילות של מבוגרים.

אילן שלגי: ראינו מבוגרים באולפן, דיברנו עם האנשים וראינו מה הם מצפים, איך הם מתקשרים ליהדות שלהם ולמדינת ישראל.

אילן שלגי: המפגש הכי מרגש בשבילי היה עם הורים של ילדי נעל"ה.

אילן שלגי: נוכחנו שוב, מה שנכחנו בארץ, עד כמה הפרוייקט הזה חשוב, עד כמה הוא מנוהל בצורה נכונה, נבונה ורגישה.

אילן שלגי: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות כל מאמץ, כדי לחזק את הפרוייקט המיוחד הזה.

אילן שלגי: אני יודע שמוסקבה וסן פטרבורג הם המקומות אולי הגדולים והחשובים בברית המועצות לשעבר, אבל שמענו והבנו שיש פעילות רחבה נוספת בערי השדה ברפובליקות הרחוקות יותר ואולי בעתיד אנחנו גם נשמח לבוא ולראות את הפעילות במקומות האלה.

אילן שלגי: תודה בינתיים.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: לגבי הפרחים, למי שמשתאה, הבוקר היה פה טקס הענקת המילגות ואנשים עם תושייה בוועדה הזאת, במקום להשאיר זאת באודיטוריום, הביאו את הפרחים לכאן.

משולם נהרי: זו לא פעם ראשונה שאני מבקר בברית המועצות לשעבר, נדמה לי שזאת פעם רביעית.

משולם נהרי: אני מלווה חלק מהפרוייקטים שם כבר כמה שנים בכל מיני צורות, בכל דרך שרק אני יכול להשפיע ולעזור, אני עושה את זה, וכל פעם שאני מסייר שם, אני מרגיש צורך לעשות עוד.

משולם נהרי: מרגישים שם את הצימאון, והייתי אומר לא רק צימאון, בביקור האחרון התרשמתי שהמצוקה היא יותר קשה.

משולם נהרי: ראיתי ימים טובים יותר ויפים יותר במערכות החינוך שם, בתקופה שעזרו להם יותר.

משולם נהרי: מדינת ישראל השתתפה יותר, ואני מדבר על פרוייקט החינוך.

משולם נהרי: אני מתמקד בעיקר על נושא בתי הספר, והפעם הבנתי שאנחנו במצב מאוד מסוכן.

משולם נהרי: קיצוץ מסיבי של התקציבים, הוא גם קיצוץ בפעילות, והמשמעות היא שיבואו פחות לארץ ופחות חושבים לבוא לארץ.

משולם נהרי: למדתי, שהתקציב עם אותו שקל שעושים פה בחינוך, שם אפשר לעשות פי כמה וכמה.

משולם נהרי: זאת אומרת, באותו שקל אני יכול לעשות שם פעילות אפילו משולשת ומרובעת ממה שעושים בארץ, כי העלות שם היא לא גבוהה.

משולם נהרי: מדברים על עלות של אלף דולר לחודש ללימודים בבית ספר של יום א', אני שמעתי גם פחות מזה, אז זה דבר שאנחנו יכולים לעשות אותו הרבה מעבר למה שקיים היום.

משולם נהרי: מצד שני, אנחנו גם נמצאים בתקופה של מעבר התקציב לסוכנות היהודית ובארץ אנחנו יודעים מה הסכנה של מעבר.

משולם נהרי: כשהאוצר מעביר ממשרד למשרד, בדרך נופלים הרבה כספים וקיצוצים, והוא עושה את הקופונים שלו במעבר ממקום למקום.

משולם נהרי: זה לא אומר שהוא משדרג ומוסיף, אלא הוא חושב איך להרוויח באיחוד הזה ובמעבר הזה.

משולם נהרי: לצערי הרב, גם באיחוד הזה, במעבר הזה, משרד החינוך גם צמצם את ההשתתפות שלו וסמך על ההשתתפות של הסוכנות היהודית.

משולם נהרי: כשהבסיס התקציבי המאה אחוז הוא פחות ממה שהיה, ומתוך זה חמישים אחוז הסוכנות היהודית מול חמישים אחוז של משרד החינוך.

משולם נהרי: אני חושב, כפי שהתרשמנו כולנו, שאין אחד מחברי המשלחת שלא היה בבית הספר ויצא משם נפעם, לא רק מהעבודה החינוכית, אלא מהפוטנציאל, בעיקר מהפוטנציאל הקיים, לו היינו משקיעים יותר, אלו תוצאות היינו מקבלים.

משולם נהרי: תמיד כשאני חוזר משם, בדרך כלל לוקח לי הרבה זמן להשתחרר מהמחשבות, מה אפשר לעשות ואיך אפשר לעזור.

משולם נהרי: ביום חמישי שעבר, הספקתי לפגוש פה בארץ קבוצה של מנהלי המוסדות הגדולים שם, בתי ספר גדולים כמו למשל באוקראינה, אצל הרב בלייך, שבהם יש מאות תלמידים ופנימייה לכל הגילאים ומערכת מאוד מאוד מפותחת.

משולם נהרי: גם הסוכנות היהודית רואה בזה פוטנציאל גדול.

משולם נהרי: אם אנחנו מדברים על עולים, העלייה משם שווה.

משולם נהרי: אצל הרב בלייך שווה לבקר, ולא רק הוא, אלא מנהלי מוסדות של רשת שלמה, נדמה לי שכמעט שליש מבתי הספר הנמצאים שם, מאוגדים תחת רשת אחת.

משולם נהרי: זה גם אגב, במאמר מוסגר, פותר להם את הבעיה של הארבעים אחוז.

משולם נהרי: זאת אומרת, במקום להעביר לסוכנות וארבעים אחוז מס, מעבירים לרשת והרשת מממנת את זה, אז זה פחות.

משולם נהרי: זאת אומרת, מחפשים איך לייעל את הדברים, זה במאמר מוסגר, אבל זה הולך לחינוך.

משולם נהרי: אז הם משקיעים יותר, נותנים יותר ואגב זה מבית הספר הבודדים, נדמה לי שיש רק כמה בודדים כאלה שהם פנימייתיים.

משולם נהרי: זה בית ספר פנימייתי ואנחנו יודעים שבפנימיה אתה מגיע לתוצאות יותר טובות.

משולם נהרי: הילד נמצא אצלך, אתה מטפל בו, אתה משמש לו גם כבית חם וקל יותר להשקיע בנושא הזה.

משולם נהרי: נפגשתי איתם, ונפגשתי גם עם נציגי הסוכנות שהיו שם, וכן עם משפחת רייכמן, ברי רייכמן שהם כבר עשר שנים שהם נכנסו לפרוייקט הזה והם תומכים.

משולם נהרי: בלי התמיכה שלהם היה מאוד קשה.

משולם נהרי: אני שמחתי מאוד, גם כשהגענו לסיכום עם הסוכנות היהודית, שלגבי מחנות הקיץ, גם משפחת רייכמן מוכנה להוסיף וגם הסוכנות היהודית ולעסוק בפעילות הרבה יותר רחבה, אבל כולם, כולם בלי יוצא מן הכלל, היה שם יוחנן בן יעקב, היו שם מהסוכנות היהודית, היו שם כל מנהלי המוסדות, כולם בלי יוצא מן הכלל, הם אומרים אנחנו נמצאים בימים קשים מבחינה תקציבית.

משולם נהרי: לא רק ההתמודדות שלהם שהיא קשה בלאו הכי, אתה שולח בן אדם לסוף העולם בודד, עם המשפחה שלו ובאמת זה מסירות נפש ללכת למקום כזה לבד, אבל גם לכבול את ידיו ולא לתת לו את הכלים, לא לתת לו את התחושה הנה, עומד לרשותך עוד כלי ועוד כלי, זה מרפה את ידיהם.

משולם נהרי: היה אפילו מישהו בשם יהושוע נאמן, שהיום הוא מרכז את בתי הספר של יום א', אשר ביקשתי לקבל ממנו נתונים והוא אמר שנשוחח על זה בהזדמנות.

משולם נהרי: תודה.

מרינה סולודקין: קודם כל אני רוצה להודות לכל אלה שתכננו את המשלחת שלנו, גם את המסלול ואני חושבת שההרכב היה מצויין.

מרינה סולודקין: יכולנו לעבוד ביחד והיה די מענין.

מרינה סולודקין: אני רוצה לברך את פעילות הברוכה של הסוכנות ושל הנציב ושל גושים ושל ארגונים אחרים שעובדים בשטח ברית המועצות בבירות של רוסיה, מוסקבה ופטסבורג.

מרינה סולודקין: אני הייתי כמו בחלום, בגלל שאני למדתי עברית במחתרת בשנות ה-70 והעונש שיכולתי לקבל בגלל שזה כל המשפחה, גם בעלי, גם אמא ואבא זכרונם לברכה, גם בן דוד, סכנות העונש היו גדולות מאוד, כאשר קודם כל זה "זריקה" מכל עבודה נורמלית.

מרינה סולודקין: ועכשיו, לראות את אולפני הסוכנות ובתי הספר היהודיים וגם את ההצגה על אליעזר בן יהודה, בחלומות הכי גדולים שלי לא יכולתי לראות את זה.

מרינה סולודקין: ראיתי בשטח סכסוך מתמשך בין הסוכנות והנציב וזה מאוד לא תורם ואני יכולה לומר לכם שאני רואה דווקא בניגוד למה שאת קולט אמרת, שזה כפילות וזה יריבות וזה התמודדות, אני חושבת בשטח של רוסיה צריכים לעבוד בהרבה גופים, בגלל שיזרקו אחד אז נשאר השני, ואף אחד לא יודע את מי יזרקו בתנאים הנוכחיים.

מרינה סולודקין: את מי יזרקו ראשון.

מרינה סולודקין: ביחד עם רומן אנחנו מבינים מה שקורה שם, אנחנו גם קוראים את כל העיתונות הרוסית שאנחנו מקבלים.

מרינה סולודקין: לא עיתונות רוסית ישראלית, אלא עיתונות מרוסיה, שאפשר לקנות כאן.

מרינה סולודקין: המצב שם מאוד לא יציב.

מרינה סולודקין: יש איומים וסכנות, בכל המפעל המפואר הזה של לימודי השפה העברית עם כל לימודי ההיסטוריה, וראינו תמונות של ראש הממשלה ושל נשיא המדינה בבניין בית הספר, שזה לא במרכז של לבייב ששם אפשר לעשות מה שרוצים, אבל ראיתי במקומות שקשורים למדינת ישראל.

מרינה סולודקין: אני לא חושבת שזה חכם לעשות את זה בגלל שמרגישים את הסכנות האלה.

מרינה סולודקין: אני לא יודעת מה יהיה בעוד שנה, בעוד שנתיים שם.

מרינה סולודקין: אז צריכים לחשוב, זה סימנים שנותנים תירוץ לזרוק אותם.

מרינה סולודקין: את זה לא אהבתי.

מרינה סולודקין: גם אני צריכה לומר שהיתה לי הפתעה לא נעימה שחזרתי הביתה ורציתי לספר לכם.

מרינה סולודקין: אנחנו הלכנו בדרך אביצונה פריפריציה פולקובה, תווים של מטוסים פולקובה.

מרינה סולודקין: הגענו לכנסת ועוד לא פתחתי את המזוודה שלי.

מרינה סולודקין: אחר כך בבוקר, כששמתי את המזוודה שלי, ראיתי שבמקום ששמתי את המנעול, המנעול לא היה ובמקום שלא שמתי מנעול היה מנעול של חברה סינית, ולנו לא היה מפתח כי לא משתמשים אצלנו במנעולים סיניים.

מרינה סולודקין: לא לקחו דבר, אבל שום דבר גם לא השתנה בגלל שציפינו.

מרינה סולודקין: אנחנו ורומן יודעים שאין שם זכויות, אבל אתם מבינים שהם לקחו לי את המזוודה לבדיקה והם שלחו לי דרישת שלום מרוסיה והק.ג.ב.

מרינה סולודקין: למה?

מרינה סולודקין: הם לא סתם לקחו את המנעול שלי, אלא הם שמו מנעול ממדינה אחרת, שאותו אי אפשר לקנות בארץ, במקום שאני לא נעלתי, ובעלי היה צריך להשתמש בצבת כדי לפתוח.

מרינה סולודקין: המשמעות היא, שבגלל שמי ושם המשפחה שלי הם ערכו חיפוש.

מרינה סולודקין: הם שמו מנעול במזוודה שאני הבאתי לשם את הלבנים שלי, אתם מבינים את המשמעות?

מרינה סולודקין: אז מה שאני אומרת, אם אפשר אז רק באל-על.

רומן ברונפמן: אני רוצה להמשיך את הקו שמרינה התחילה בשני מובנים ואחר כך קצת להרחיב.

רומן ברונפמן: אני חושב שהיתה נסיעה מאוד מועילה אפילו לי שאני מבקר ברוסיה בתדירות מאוד גבוהה.

רומן ברונפמן: לפעמים פעמיים בשנה ואני רוצה להגיד שבאמת הסוכנות אירגנה את זה בצורה יוצאת מן הכלל ובחכמה ואני מאמין שאתם צריכים להרחיב את זה גם לחברי כנסת אחרים נוספים, כפי שאתם עושים לא מעט יציאות לפקידות בכירה, גם חברי כנסת כדי שפתגם הרוסי יקבל ביטוי בפועל, עדיף פעם אחת לראות מאשר שבע פעמים לשמוע.

רומן ברונפמן: אני חושב שלגבי אילן וקולט וגבריאלי ששלושתם אף פעם לא היו שם, זה היה באמת גם מרתק, גם מועיל וגם משמש אותם בעבודה ובשירות.

רומן ברונפמן: דבר שני, אני רוצה להגיד שבגדול שום דבר לא השתנה שם.

רומן ברונפמן: מזה אני מסיק מסקנה מערכתית, ומסקנה מערכתית שלי היא שיש סיכוי ופוטנציאל לא מבוטל לדעתי להגברת העליה.

רומן ברונפמן: יכול להיות שזה לא יבוא מחר, ולא מחרתיים, אבל הם חוזרים לסממנים, לא משטר טוטאליטרי, אבל סממנים של המשטר שסוגר את כל פתחי הדמוקרטיה והפלורליזם והיהודים הם הראשונים שמרגישים את זה ואנחנו כבר רואים סוללה שלמה של יהודיים שבורחים משם, הם לא באים לפה, ואם כן באים לפה אז הם לא משקיעים פה, אבל הם יהיו הראשונים שיברחו משם ואחריהם תבוא גם השורה השניה, והשורה השלישית והשורה הרביעית וכך הלאה.

רומן ברונפמן: לכן, המסר העיקרי לסוכנות בעקבות הנסיעה הזאת הספציפית, כי זה אחרי הבחירות, פעם ראשונה שאני מבקר שם, אתם צריכים להיערך לכך שיכולה לבוא, אני אומר עוד פעם, לא היום ולא מחר, אבל במהלך של שנה-שנתיים הקרובות אתם יכולים להרגיש את העליה במספרים.

מרינה סולודקין: בגלל שאני צריכה לצאת אז משפט אחד.

מרינה סולודקין: אני הייתי בפגישה אישית עם ראש הממשלה והוא שאל,

רומן ברונפמן: איזה ראש ממשלה שלהם או שלנו?

מרינה סולודקין: שלנו, בטח, של ישראל, יש לי ראש ממשלה אחד.

מרינה סולודקין: אני דיברתי עם רוסית עברית ועם ישראליים רוסית.

מרינה סולודקין: הוא שאל, הוא ידע שאני לא הייתי בארץ והייתי במשלחת, אז הוא היה מאוד מעונין לשמוע תוצאות ואמרתי את תוצאות הדומות, המסקנות שלי דומות לשל רומן, שזה יכול להיות על סף עליה נוספת.

רומן ברונפמן: לא כזאת דרמטית כפי שהיתה, אבל לא חמישה עשר אלף, אלא עשרים, שלושים אלף לשנה וזה ללא מאמץ גדול.

רומן ברונפמן: זו ההערכה שלי.

מרינה סולודקין: אז מה שאמרתי לו, שיש לנו עוד פעם הקדוש ברוך הוא נותן לנו, כי זה מהקדוש ברוך הוא.

רומן ברונפמן: את בטוחה?

מרינה סולודקין: בטוחה.

מרינה סולודקין: זה מהקדוש ברוך הוא שנותן לנו הזדמנות.

מרינה סולודקין: מדינת ישראל כל הזמן סוגרת את הדלתות לעולים, אז מה שאני אומרת, שראינו קיצוצים, היה ביטול של זכויות של עולים והטבות, אז אני אמרתי לראש הממשלה לפספס את הסיכויים החדשים זה אני חושבת פשע.

רומן ברונפמן: אבל לדעתי הוא הסיק מסקנות אופרטיביות את יודעת?

מרינה סולודקין: אתה חושב?

רומן ברונפמן: בטוח, הוא מעביר אחד מהשרים לסוכנות היהודית.

מרינה סולודקין: לא.

מרינה סולודקין: רצינו את זה, אבל הוא לא רוצה.

רומן ברונפמן: הוא חושב שזה יועיל.

מרינה סולודקין: אז הוא אומר, אם ועדה שלנו צריכים לחשוב מה לבקש שתהיה מנכ"ל ראש הממשלה החדש, בנושא החזרת הזכויות של עולים.

רומן ברונפמן: אני אומר לכם שעומרי היה אמור לנסוע איתנו וזה לא הסתדר.

קולט אביטל: לעומרי יש בעיות אחרות.

רומן ברונפמן: לא.

רומן ברונפמן: מה שאני רוצה להגיד ששרון דיבר אלי כמו אל בת.

קולט אביטל: אי אפשר ככה, אני מציעה שתסכם כי גם אני רוצה לדבר.

רומן ברונפמן: המסקנה הראשונה היא כזאת: כפי שאמרתי, ואני חוש שמרינה חיזקה את זה, אם ראש הממשלה גם מיועד אז עוד יותר טוב.

רומן ברונפמן: מסקנה שניה, אני כן בדעה שלך שלא רק ריבוי הארגונים אלא גם המאבק בין הארגונים הוא מפריע, הוא גורם לנזק לתדמיתה של מדינת ישראל ובסופו של דבר הוא יבלבל את הבאים אל פעילות הארגונים ואני חושב שהריבוי הזה הוא, אני חושב שהדבר הזה הוא בלתי פתיר לצערי, הוא חלק מהבירוקרטיה בתסבוכת הישראלית ואנחנו צריכים להיות ערים לכך שזה לא מועיל.

רומן ברונפמן: דבר השלישי, והוא שלילי בעיני, אנחנו נתקלנו בנושא של רצון גדול מאוד של נערים לבקר בארץ מצד אחד, ומצד שני, אפס היענות לעליה או אפילו להשתתפות במערכות של נעלה, סלע וכאלה ואני חושב שזה מחייב את הסוכנות לחשיבה אולי לפיתוח תכניות קצרות מועד, מחנות קיץ, או דברים מסוג אחר כי יש צימאון אבל צימאון אמיתי שלא ממומש, להגיע, להכיר אבל לתקופות קצרות.

רומן ברונפמן: תקופות לא מחייבות.

רומן ברונפמן: ההערה האחרונה, זה היה הדבר הכי חשוב שהייתי רוצה להמליץ אחרי הסיכוי לעליה מוגברת.

קולט אביטל: אני רוצה להיות הילדה הרעה ואחרי שאני אגיד שאני באמת מלאת התפעלות גם מהארגון וגם מהאנשים שדיברנו, אני חושבת שמגיעה מילה נפלאה למוטיבציה הגבוהה ולרמה של כל אחד מהאנשים שפגשנו בכל תחום.

קולט אביטל: ממלווה עד ראש צוות ועד למורים עצמם.

קולט אביטל: אני ארשה לעצמי, למרות זאת להגיד כמה דברים שהם במסגרת סימני שאלה כי אני חושבת שאנחנו לא נהיה אמיתיים עם עצמנו אם לפחות במסגרת הזו לא ננסה לבדוק אותה ואני אתחיל במקרו.

קולט אביטל: אני חושבת, ואני לא גיליתי את אותה תחושה ואותה הרגישות שגילו מרינה ורומן, שיכול להיות שהרוח הפוליטית תנשוב לכיוון אחר ולכן יש סיכוי לעליה מוגברת.

קולט אביטל: מה שאני אומרת לכם, לא לקחת את כל זה בחשבון ואני מוכנה לסייג את דברי כתוצאה מזה שאני מקבלת את דבריהם.

קולט אביטל: אני רוצה קודם כל לבוא ולהגיד לסוכנות היהודית, ואני מתחילה עם הסוכנות היהודית, יש פריסה מאוד גדולה של הרבה שליחים.

קולט אביטל: הסוכנות מעסיקה בסביבות 1300-1400 אנשים ברוסיה ונדמה באוקראינה ובבלטיות, זה מספר לא מבוטל של אנשים.

קולט אביטל: יש איזה חמישים-ששים שליחים, אין לי פה את המספרים המדוייקים של הסוכנות.

קולט אביטל: יש מספר זהה או אפילו יותר גדול של מורים ויש עובדים מקומיים ואני תוהה מבחינת הקוסט אפקט, מבחינת התועלת ובעיקר לאור מה שאמר נהרי, יש לנו צבא אדיר של אנשים, יש לנו פריסה גדולה של אנשים ואם יש צמצומים במשאבים מה הטעם, פה צריך לעשות איזשהי מערכת שיקולים.

קולט אביטל: יכול להיות שצריך להגיע לישיבה יותר גדולה אצל ראש הממשלה, כי אני אוסיף, זה לא באשמתכם, זה לא באשמתו של אף אחד אבל יש סוכנות ויש נתיב, ויש המון ארגונים יהודיים, ויש ג'וינט ויש, ויש, ויש, וכולם בסופו של דבר מגיעים לעשרה אחוז מהאנשים, בזמן שבסך הכל אנחנו מכניסים, אנחנו, יחד עם גופים אחרים, מכניסים הרבה מאוד מיליונים לפעילות ברחבי מה שנקרא ברית המועצות לשעבר, כשבסך הכל אנחנו מגיעים היום לעשרה אחוז יחד של הציבוריות הזאת.

קולט אביטל: סימן השאלה הראשון, האם יש אפשרות להגיע לפריסה יותר מועילה?

קולט אביטל: ב.

קולט אביטל: האם אפשר לעשות חשיבה איך להגיע, חשיבה משותפת, איך להגיע גם לתשעים אחוז שלא מגיעים אליהם.

קולט אביטל: דבר שני, גם בין העשרה אחוז שמגיעים אלינו, אני מתרשמת וזה בעזרתו של רומן שפה ושם גם העיר, אם אנחנו הלכנו למסגרות של צעירים שרק שליש מהם יהודים.

קולט אביטל: חלק גדול שני שליש, נראו לי לא כל כך יהודים.

קולט אביטל: אז אם גם למסגרות שאנחנו מנהלים בחירוף נפש, בהוצאה כספית אדירה ואנחנו קיבלנו גם מספרים במקום, שני שליש אינם יהודים.

רומן ברונפמן: איך הגעתם לשני שליש?

רומן ברונפמן: אני לא התרשמתי.

רומן ברונפמן: שליש יהודים, שליש נוסף הם זכאי חוק השבות ושליש לא יהודים, זה החלוקה בערך.

קולט אביטל: זו היתה השאלה.

רומן ברונפמן: לא, אבל זכאי חוק השבות זה שני שליש.

קולט אביטל: שני שליש זה זכאים או יש פוטנציאל.

קולט אביטל: דבר שני, בין אם אנשים שם חיים בהרגשה של לפחות הצעירים, בהרגשה של רווחה ושל נינוחות יותר גבוהה, אנחנו התרשמנו מרוב האנשים הצעירים שאין להם ענין לעלות לישראל.

קולט אביטל: שאלנו את זה במסגרת שבה לא יכלו לענות, בבית ספר, אבל שאלנו את זה במסגרת שבה הם כן יכלו לענות וכולם אמרו, ואני ניסיתי לשדל אותם ולשאול אותם מה למסור בארץ?

קולט אביטל: מה למסור לנערים?

קולט אביטל: דרישת שלום ושאין פה דובים ברחובות ושנפלא לנו פה.

קולט אביטל: אז יש פה בעיה גם של מוטיבציה.

קולט אביטל: יש פוטנציאל דרך אגב, וזה בתור פוט נוט, להחזיר חלק מהילדים של היורדים וגם על זה צריך לדבר כי להם אין מסגרת ויכול להיות שיש לי פה הצעה בשבילכם כי הם לא יכולים לבוא לא כעולים ולא במסגרת נעלה.

קולט אביטל: הבעיה הראשונה היא הפריסה המאוד רחבה, סימן שאלה מאוד גדול שלי אם אנחנו באמת צריכים להוציא כל כך הרבה כסף על כל כך הרבה שליחים.

קולט אביטל: דבר שני שנוגע לחינוך הפורמלי בבתי ספר.

קולט אביטל: יש בעיות גדולות במעבר בין נתיב לסוכנות היהודית.

קולט אביטל: אנשים לא ערוכים לזה, לא היו ערוכים, אין שום תיאום בין השליחים שהם מורים מטעם משרד החינוך שכפופים למשרד החינוך לבין השליחים שלכם של הסוכנות.

קולט אביטל: הם אפילו לא באים לישיבות.

קולט אביטל: הם עושים את שלהם, אלה עושים את שלהם והמסגרת אמנם עברה אליכם פורמלית, אבל אין שום הכוונה, יותר גרוע מזה אני אגיד דבר אחד, יש טעם לדבר שנקרא חפציבה ואני מאמינה בו, באמת מאמינה שהוא צריך להיות קיים.

קולט אביטל: השאלה היא כפולה, השאלה היא אם נעשתה ואני התרשמתי שלא נעשתה תכנית לימודים משותפת, קונספציה משותפת.

קולט אביטל: המורים שאיתם דיברתי, אחד מלמד על ציפורים והשני מלמד על משהו אחר, הוא לא היה מלמד על ציפורים ואני כולי בעד ציפורים, לא זאת הבעיה, אם לא היה שם וואקום.

קולט אביטל: זאת אומרת אין קונספציה.

קולט אביטל: צריך להכין תכנית, אין תכנית, כרגע אין תכנת.

קולט אביטל: כל עוד אין תכנית שולטת שם אנדרלמוסיה.

קולט אביטל: בעיה שניה שיש לכם עם חפציבה, כשאנחנו מדברים על המורים ועל חפציבה יש פה בעיה של, לא רק שהם לא מרגישים כפופים, גם בתי הספר של יום ראשון נפלו בין הכיסאות.

קולט אביטל: אני חשבתי שאתה תדבר, כיוון שלא דיברת, אני מוסיפה, יש כל המסגרת של בתי ספר של יום ראשון, שפשוט נפלה בין הכיסאות.

קולט אביטל: דבר נוסף, הענין שרוב המורים האלה נמצאים בין הפטיש והסדן.

קולט אביטל: מצד אחד, מקיימים מסגרת, מצד שני, המסגרת הלימודים לא נותנת להם להוסיף שעות.

קולט אביטל: כיוון שהם לא יכולים להוסיף שעות והם מחוייבים למסגרת החינוך הרוסית, הם לא יודעים מה לעשות וחלקם גם מסכנים את עצמם בסכנת סגירה.

קולט אביטל: אז הם לא יודעים מה לעשות עם כל הענין הזה, הם צריכים לתת כך וכך שעות, אסור לתת שעות נוספות.

קולט אביטל: דבר אחרון, ההעברה כפי שנעשתה על ידי הנתיב אליכם עולה למדינה עוד ששים אחוז, או עולה לכם עוד ששים אחוז עלויות.

קולט אביטל: כיוון שקודם היה פטור ממס והיום כל דבר, ארבעים אחוז מס, אז היום זה עולה לכם בארבעים אחוז יותר, אז גם זה צריך לבוא ולבדוק את כל המסגרת הזו.

קולט אביטל: דבר נוסף, המסגרות הלא פורמליות.

קולט אביטל: יש שם דילטנטיות רבה, ואני מתבטאת בעדינות ואני בודקת ובדקתי כל דבר שאמרתי.

קולט אביטל: אנחנו הלכנו למרכז תרבות של הסוכנות היהודית, במוסקבה, ושם נפגשנו עם מה שנקרא הפרוייקטים המיוחדים של הנוער, שאחד אני התנגדתי אבל כך הם קוראים לזה, פרוייקט שורשים, פרוייקט שואה, פרוייקט מוסיקה או תרבות או פרוייקט הוראת השפה או משהו כזה.

קולט אביטל: היו שם ארבעה פרוייקטים.

קולט אביטל: אני אתן דוגמא אחת, החליטו שצריך ללכת על פרוייקט או על הכשרה או על לימוד או על החדרת התוכן של שואה בכמה שיותר נוער.

קולט אביטל: לוקחים בחור שלא למד את הנושא הזה אף פעם בשום מסגרת, כולו היה שבועיים בארץ, כולו היה בשבועיים האלה ביד ושם והוא אחראי להפעיל תכנית אדירה לאנשים צעירים כדי ללמד אותם מה זה, ולהכשיר מורים.

קולט אביטל: מי הכשיר אותו לזה?

קולט אביטל: מי החליט מה התכנים?

קולט אביטל: אתה לוקח נושא של שורשים יהודיים, שאלנו כמה פעמים, לוקחים סטודנטים מאוניברסיטאות, אומרים להם אתה סטודנט טוב.

קולט אביטל: איך בוחרים אותם?

קולט אביטל: דרך המורים, הם הולכים לבתי ספר ובהתנדבות מלמדים בבתי ספר נוער יהודי עברית או יהדות.

קולט אביטל: הם קוראים לזה יודאיקה.

קולט אביטל: מי אחראי למה שהם מלמדים?

קולט אביטל: מי קבע את התכנית?

קולט אביטל: מי יודע מה שמלמדים?

קולט אביטל: מי בודק אותם?

קולט אביטל: אז זאת הזדמנות פז, אנחנו מוציאים כנראה לא מעט כסף על המסגרות האלה, בלי שום הכשרה מקצועית, בלי שום בקרה.

קולט אביטל: כשמדובר בילדים שהם מוכשרים ועושים איתם מיוזיקלס אין לי שום בעיה עם זה, אבל אם האפשרות שלנו היא להגיע לנוער הזה באמצעות המסגרות וילד אחד ילמד על הרמב"ם וילד שני ילמד את ה-א'-ב', ולא נדע מה הם מלמדים, אז אין לנו שום תכנית שהיא משותפת וזה נעשה בחפ-לאפ.

קולט אביטל: אלה כמה מהדברים שאני חושבת שהם טעונים תיקון.

קולט אביטל: אני רוצה בכל זאת להגיד יש שם בלי סוף רצון טוב.

קולט אביטל: יש שם המון אנשים שמוכנים לקבל.

קולט אביטל: אילו היה בידינו האמצעים שיש בידי חב"ד שהקים שם מרכז לתפארת אז לא היינו צריכים להיפגש סביב השולחן הזה, היינו מקימים שלושה-ארבעה מרכזים כאלה וזה היה פשוט נפלא ומופלא.

קולט אביטל: הבעיה היא שהחב"ד יש לו את המסגרת המפוארת הזו ולא מעביר שום תוכן ציוני.

קולט אביטל: אז אנחנו עם בקונקורציה עם חב"ד, אנחנו בקונקורציה עם ג'וינט, אנחנו בקונקורציה עם ארגונים יהודיים.

קולט אביטל: למקרה שלא ידעתם, הרפורמים עכשיו רכשו שני מגרשים מול בית הכנסת הראשי, והולכים להקים גם הם שם מרכז תרבות.

קולט אביטל: לכולם יש מרכזי תרבות.

קולט אביטל: אנחנו באמצעים דלים, מדינה קטנה, באמצעים דלים מפזרת אותם על פני שטח עצום בתחרות של גופים בינינו לבין עצמנו וזה נראה לי די חבל, שלא לדבר על מה שמציעה גרמניה בימים האלה.

קולט אביטל: אז מאוד הייתי רוצה שננסה לראות, באיזה מסגרת ניתן לעשות קצת סדר בדברים האלה כדי שנוכל פשוט להיות יותר אפקטיביים ולהגיע להרבה יותר ציבור.

אילן שלגי: משפט אחד.

אילן שלגי: מישהו הזכיר פה את הענין של ילדי היורדים או החוזרים, וזה דבר שאני חושב שבמאמץ יחסית קטן אפשר להגיע לתוצאות גבוהות ורצוי מאוד לנסות ולהשקיע.

אילן שלגי: שמעתי שסגרו בית ספר ישראלי, אני לא מכיר את הפרטים, אני לא יודע למה סגרו ואני לא יודע עד כמה באותו בית ספר ישראלי מי היה שם, והאם הילדים של הישראלים החוזרים בכלל היו מגיעים לשם.

אילן שלגי: אני אומר היו מגיעים כי החזרה התחילה לאחרונה ובית ספר כבר סגור, אבל אתם בטח מכירים את העובדות יותר וכדאי לחשוב לכיוון הזה.

קולט אביטל: ילדי היורדים, אמר לי השליח שלכם בפטסבורג שיש לו כמה, שידוע לו שיש עוד ארבעים במוסקבה כשהילדים האלה היו רוצים לחזור ואין מסגרת כי בנעלה הם לא יכולים לבוא.

קולט אביטל: זכויות של עולים כבר היו להם.

קולט אביטל: ההורים שלהם שמה.

קולט אביטל: אגב, רוב הילדים האלה של יורדים ששאלנו אותם, ההורים שלהם חזרו מסיבות כלכליות.

קולט אביטל: אני רוצה להציע לכם ואחרי בדיקה שתחשבו על בית חם של הקיבוצים.

קולט אביטל: הם מוכנים לקלוט אותם, זאת אומרת שם כבר יש מסגרת מוכנה.

קולט אביטל: חברות נוער, אני שאלתי את הבחור הזה של הקיבוצים, יש קיבוץ, יש כבר מסגרת קיבוצית, לא צריך לחפש משפחות ושכר דירה וכו'.

קולט אביטל: דבר שני הבנתי שיש בעיה לא פה המקום להעלות את זה, אבל בכל זאת, יש בעיה של נערים שבאים פה גם במסגרת נעלה, גם במסגרת מנהל הסטודנטים שנשארים שנה שלישית ואין להם פרוטה לקיום ואלה אנשים שרוצים להישאר פה בארץ.

קולט אביטל: אז אם אנחנו רוצים כבר לעודד עליה, ואם יש אנשים שמוכנים להישאר בארץ והבעיה היא בשנה השלישית, דיברו איתי, הייתי בקיבוצי עמק הירדן בשבוע שעבר והיתה שם אישה שהיא דיקנית הסטודנטים של המכללה עמק הירדן והיא אמרה לי שיש בעיה גם עם ילדי נעלה, גם עם ילדי מנהל הסטודנטים שנותנים להם מסגרת לימודים לשנתיים וכשהם צריכים להישאר עוד שנה, ואין להם במה לשלם, לא שכר לימוד ולא איפה לגור.

קולט אביטל: אז אנחנו בעצמנו שולחים אותם חזרה.

ראובן שלום: עכשיו פתחנו תכנית של סיוע בשתי מסגרות.

ראובן שלום: אחד סיוע לחיילים בודדים ואחד סיוע לסטודנטים בודדים וזה במגוון רחב של תחומים.

ראובן שלום: הן בשכר דירה, הן בשכר לימוד איפה שיש צורך וכל הדברים האלה.

ראובן שלום: בראש הוועדה הזו עומד השופט וינוגרד,

קולט אביטל: רק שתדע, ואני מאוד אשמח, יש בעיות עצומות.

ראובן שלום: אז אני אומר אז לפחות הנושא של הסטודנטים, עכשיו פיתחנו תכנית חדשה לבודדים שתוכל מאוד לסייע בנושא הזה.

משולם נהרי: הייתי רוצה להעיר איזה הערה בקשר לתלמידי נעלה, אני לא יודע למה, אבל אני התרשמתי מכל מיני אמירות, לא יודע אם זה נכון או לא נכון שאלה שבאים במסגרת נעלה שזה לא בהכרח התלמידים המובחרים שם.

משולם נהרי: יש הרבה שדוחים אותם בגלל ששמה יש את הבעיות החינוכית כבר, זה לא פה, אלא כבר שם יש ואין טעם להביא אותם ולגרור את הבעיות לפה.

משולם נהרי: בעיות לא רק נפשיות בעיות גם לימודיות והכל, אני גם שמעתי מתלמידים.

משולם נהרי: תלמידים ששם עברו מבית ספר לבית ספר ולא החזיקו ולא הסתדרו וגם מהורים בין יתר הדברים, שמעתי מהם שזה הסיכוי היחיד, שלחנו אותו אולי פה הוא ילמד, אני אומר את זה בלשון עדינה הוא יסתדר וזה.

משולם נהרי: הורים שאמרו אנחנו שלחנו את הילד ואולי פה הוא יהיה בסדר.

משולם נהרי: אני אומר את זה במילה עדינה, כי שם היו איתו הרבה מאוד בעיות חינוך.

משולם נהרי: זאת אומרת, הרף פה הוא מאוד מאוד נמוך.

משולם נהרי: השאלה היא אם לא כדאי בכלל לחשוב על כל הנושא הזה, הרי בכל זאת משקיעים, מדינת ישראל משקיעה, בעצם זה הסוכנות היהודית היא משקיעה סכום,

קולט אביטל: גם מדינת ישראל.

משולם נהרי: לא, הסוכנות היהודית.

קולט אביטל: סליחה, בנעל"ה גם מדינת ישראל.

משולם נהרי: אז תנו לי להסביר את זה בנושא התקציבי.

קולט אביטל: סליחה, אנחנו עשינו פה מאבק.

קולט אביטל: מדינת ישראל רצתה להוריד את השישה מיליון ולהעביר את כל המסגרת לסוכנות ואנחנו עמדנו על זה שזה יישאר מסגרת.

משולם נהרי: עכשיו אני אגלה לך סוד.

משולם נהרי: הסוכנות היהודית נותנת מכסה של שלושת אלפים תלמידים לנעלה.

משולם נהרי: זה הולך דרך האוצר.

משולם נהרי: זה תקנה של האוצר.

משולם נהרי: זאת אומרת, האוצר אומר אדוני, כמה שתקלוט ילדים, עד המכסה הזו אני משחרר לך כסף, לא משחרר לך את הכל.

משולם נהרי: אני רוצה להגיד, שההפעלה נלקחה מאותו תקציב.

קולט אביטל: מה זה משנה?

משולם נהרי: לא משנה, אבל זו הסוכנות היהודית.

משולם נהרי: הפרידו את האחד עשר מיליון מתוך התקציב הזה לצורך ההפעלה, זאת אומרת, אני מדבר על הסוכנות היהודית, אני מדבר על הסוכנות היהודית שנכנסה לעסק הזה, גם לנושא החינוכי כי הוא לא עסקה עד היום בנושא הזה, אלא היום היא לקחה על עצמה את הנושא החינוכי, האם לא כדאי באמת לחשוב, אני אומר את התחושות, זה מחייב מחשבה נוספת ובדיקה, אם אכן הדברים הם כאלה, אז אנחנו מדברים על תקציב שאפשר להשקיע אותו, להשקיע אותו לפעמים בצורה אחרת, ולקבל תוצאות יותר טובות.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: נדמה לי שאתה רצית לסגור.

קולט אביטל: בבקשה תציג את עצמך.

יצחק אלדסהיימר: רציתי לשאול שתי שאלות, אם היתה תשובה לשאלה הראשונה מאחר שאיחרתי אני מתנצל.

יצחק אלדסהיימר: רציתי לשאול, מה היתה הסיבה שהמשלחת ביקרה דווקא ברוסיה ולא בעיקר באוקראינה שככל שאני יודע יש שם יותר פעילות יהודית חינוכית, יותר יהודים באים לכל מיני פעילויות שם, זה קצת לא מובן לי.

אילן שלגי: רצינו לעודד את המקומות הפחות חזקים.

קולט אביטל: התשובה היא יותר פשוטה מזו, לשם הוזמנו על ידי הסוכנות היהודית והסוכנות היהודית הפעילה את שיקוליה היא.

קולט אביטל: אני חושבת שדובר הסוכנות יוכל להסביר למה הוזמנו לרוסיה ולא לאוקראינה אבל אני מבחינתי יש לי גם כוונות להגיע לאוקראינה.

יצחק אלדסהיימר: שאלה שניה, אני אמנם עיתונאי, אבל הייתי אומר כיותר מתחביב אני עוסק בעבודה עם נוער יהודי בעיקר נוער מרוסיה במסגרת תנועת נוער שאני קשור אליה, וככל שאני יודע כשמדובר על נעלה, קרו הרבה מקרים שדווקא כן העדיפו אולי נערים ונערות על פני כישורים לימודיים שלהם, על פי שיקולים פסיכולוגיים אבל קרה לא פעם כתוצאה מזה שהועדפו בני נוער שהם לא יהודים, והם אולי זכאי חוק השבות, על פני בני נוער שהם ממש יהודים, ואני חושב שהשיקול הזה צריך להוות שיקול רציני מאוד, בכל זאת, עם כל השיקולים האחרים.

יצחק אלדסהיימר: אני שואל האם אתם התייחסתם לזה?

קולט אביטל: לא ידענו.

קולט אביטל: אם זה נכון, זה דבר שראוי לבדיקה כשהוא אומר שמכיוון שקנה המידה מבדיקה לפי כישורים ולא לפי דווקא בהכרח הקנה המידה של עידוד לעליה לא פעם העדיפו נערים לא יהודים על פני נערים יהודים.

ראובן שלום: הוא עשה אבחנה בין יהודים לבין זכאי חוק השבות.

ראובן שלום: אנחנו לוקחים את זכאי חוק השבות ואז מפעילים את הקריטריונים האחרים.

משולם נהרי: על איזו תקופה אתה מדבר?

יצחק אלדסהיימר: על השנים האחרונות.

משולם נהרי: כי אני כל תקופה מכיר משהו דומה.

אילן שלגי: האם אתה מתכוון שתיתכן העדפה או שיש יותר זכאי חוק השבות שאינם יהודים על פי ההערכה?

אילן שלגי: או שאתה אומר כאלה שהם בכלל לא יהודים שהתקבלו בקריטריון של זכאי חוק השבות?

יצחק אלדסהיימר: יש גם כאלה שהם לא יהודים ויש הרבה, לא מעטים שמתגיירים במסגרות נעלה גם.

קולט אביטל: זאת שאלה אחרת, אנחנו לא מנהלים אותה.

ראובן שלום: אני רוצה להבהיר, הסוכנות מטפלת בזכאי חוק השבות בין אם הם יהודים ובין אם לא.

קולט אביטל: יש לך פה תשובה.

יצחק אלדסהיימר: בלי שום אבחנה?

קולט אביטל: לא, הפרמטרים שבהם הסוכנות היהודית עובדת היום.

קולט אביטל: הפרמטרים לעידוד עליה הם בין זכאי חוק השבות, נקודה, עם כל מה שמשתמע ולכן באמת, גם אנחנו התרשמנו שיש רוב גדול של זכאי חוק השבות שמשתתפים בהרבה פעילות, כולל באולפנים, כולל בבתי ספר.

קולט אביטל: אם יורשה לי ואיך אומרת לובה, ויורשה לי, הערה אחרונה, חשוב לי נורא להדגיש דבר אחד.

קולט אביטל: חלק גדול מבתי הספר, זאת אומרת, מהכיתות הלימוד של הילדים שנמצאים במסגרות של בתי ספר כלליים, נותנים להם קומה וכו', נמצאים בתנאים סניטריים בלתי נסבלים, בלתי נסבלים לחלוטין.

קולט אביטל: תת אינושיים.

קולט אביטל: זאת אומרת אתה לא היית מאמין, ולכן אם כבר אנחנו הולכים על כזו השקעה, ומורים, ושליחים מהארץ, ומטפחים ילדים ויש שם פעילות ועושים תערוכות, ועושים ספורט, שתהיה בכל זאת לפחות באותם בתי ספר, תנאים סניטריים והיגיינים ראויים לשמם.

קולט אביטל: שזה יעלה עוד כמה מאות דולרים, זה פשוט לא יאומן.

יצחק אלדסהיימר: בקיצור, אם הבנתי נכון, את אמרת שמפגישות שלך עם צעירים ונוער, שליש היו כאלה שאינם זכאים אפילו לפי חוק השבות.

קולט אביטל: נכון.

יצחק אלדסהיימר: האם שאלתם או הוסבר לכם מה הסיבה שהם בכלל מגיעים לפגישות כאלה?

קולט אביטל: לא.

יצחק אלדסהיימר: לא הוסבר?

משולם נהרי: לפגישות בבתי ספר?

יצחק אלדסהיימר: נוסף לזה אני קראתי דיווח על הביקור שלכם בעיקר במוסדות של חב"ד ונפגשתם עד כמה שאני מבין עם מי שנבחר על ידי חב"ד להיות הרב הראשי, אלעזר.

אילן שלגי: גם אותו פגשנו, כן.

קולט אביטל: אני מניחה שהוא זה שדיווח, כי אנחנו לא דיווחנו לאף אחד.

יצחק אלדסהיימר: לא, אני קראתי את זה מהעיתון של כפר חב"ד.

יצחק אלדסהיימר: השאלה שלי האם גם נפגשתם עם הרבנות הממוסדת, עם הרב גולדשמיט?

קולט אביטל: כן, ודאי.

אילן שלגי: ודאי, גם במוסקבה וגם בסן פטרבורג.

קולט אביטל: היינו אצל הרב.

סוניה מיכאלי: קודם כל אני מברכת ואני מאוד מאוד שמחה שבכנסת יש נכונות להסתכל על מגמתיות להתנער מברית המועצות לשעבר, ואני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב, לחזור ולהסתכל על העליה משם, כעליה שבאמת עלולה, יכולה, עשויה להיות שם ובאמת לא לצמצם את הפעילויות אלא כן לעשות בדיקה, אלא כן לעשות פיקוח וכל הדברים שנאמרו כאן על כפילויות ועל פעילות כפולה היא מאוד מאוד מרגשת.

סוניה מיכאלי: לדוברי רוסית אין טעם לעלות בארץ, כי מדינת ישראל כבר הגיעה אליהם.

סוניה מיכאלי: אני חושבת שזה מקום לבדיקה אם מדינת ישראל הגיעה כבר לשם,

קולט אביטל: למה הכוונה?

סוניה מיכאלי: הכוונה שהחיים הציוניים והיהודיים שלהם, כל כך מפוארים שם שאין טעם לעלות.

סוניה מיכאלי: אני חושבת שזה מקום לבדיקה מה ניתן לעשות.

סוניה מיכאלי: עכשיו, לגבי קטיינות קיץ, אני לוקחת את החלק הזה כי כבר מנובמבר במשרד הקליטה אנחנו מחפשים אפשרויות במסגרת עידוד עליה לעשות את זה ואני יודעת שעם הסוכנות היהודית יש לנו באמת שיתוף פעולה ואני חושבת שאם זה יהיה ברמה ממשלתית, אז בשלב הזה, זה רק רצון ברמת הסקרנות, בגיל ההתבגרות הסקרנות זה הדבר היחידי אפשר,

קולט אביטל: את מדברת על הבאתם הנה?

סוניה מיכאלי: מה שאת אמרת ומה שאילן אמר, להשתמש בקטיינות קיץ וזה לא צריך להפחיד אותם שבשלב הזה זה ברמת הסקרנות.

סוניה מיכאלי: בגיל הבגרות, מה שמתחיל ברמת הסקרנות, יכול להפוך להיות,

קולט אביטל: יש בצרפת מסגרת מאוד טובה, שבמהלכה מביאים שמיניסטים לביקור של עשרה ימים, או משהו כזה.

קולט אביטל: גם ביקור לא מחנה קיץ, גם ביקור של שמיניסטים פה זה דבר שלדעתי מאוד חשוב, כי הילדים האלה חוזרים, אלה הילדים שראינו בצרפת שרוצים לעלות.

סוניה מיכאלי: משום מה לא מדברים לגבי פרוייקטים מהסוג הזה לגבי ברית המועצות לשעבר ואם לא צעירים אז מי יבוא לכאן?

סוניה מיכאלי: אני חושבת שכל הפעילות שלנו היום צריכה באמת להתבסס על עבודה רצינית.

קולט אביטל: אני צריכה: א) להודות לכולם וב) להתנצל.

קולט אביטל: אנחנו פשוט קראנו לישיבה נוספת פה בשעה שתיים ואנשים עומדים בחוץ.

קולט אביטל: אני רוצה להודות לכולם.

אילן שלגי: אני מציע לכתוב סיכום ובהמשך נקיים פגישה.

סוניה מיכאלי: אין ספק כל סיור שלכם אם זה במדינות אסיה ואם זה במדינות בלטיות זה אמנם שתדברו עם דוברי רוסית אבל זה עולם שונה.

סוניה מיכאלי: כל גוף הוא עולם שונה.

קולט אביטל: תודה רבה.