ועדת הכספים, כנסת 16, פרוטוקול מספר , 2005-02-09 09:00

יעקב ליצמן: בוקר טוב.

יעקב ליצמן: על סדר היום מצב בית החולים "ביקור חולים" בירושלים.

יעקב ליצמן: ראשית, התפרסם בעיתון שאני אמרתי שאמי עליה השלום נפטרה בגלל צפיפות ודברים אחרים.

יעקב ליצמן: בבתי חולים צפיפות קיימת.

יעקב ליצמן: אבל שאני יגיד שבבית חולים באותו יום דווקא, ודווקא בחדר טיפול נמרץ ודווקא אצל אמי שקט מוחלט, שקט מוחלט.

יעקב ליצמן: יותר מזה, אפילו לא הגבתי לעיתון.

יעקב ליצמן: לכן אני מוחה על הדברים ואני לא חושב שזה היה המקום, ובהחלט אני חייב להביע הערכה לרופאים ולעובדים וגם להנהלה על עצם הטיפול, לה ולכולם.

יעקב ליצמן: בזה סיימתי את ההקדמה.

נסים דהן: כיוון שאתה מוחה בתוקף על עניין של אמך המנוחה, נשמתה עדן, אבל דבר אחד אני אומר לך אדוני היושב ראש, אז אצל אמך זה לא היה, אבל אי אפשר להתעלם, עלולים לקרות כאלה מקרים, וקרו כאלה מקרים.

נסים דהן: אז אצל אמך כמובן זה לא קרה, אבל אני בטוח, היינו בבתי חולים, ראינו את הצפיפות,

יעקב ליצמן: ח"כ דהן, הקדמתי בדבריי, אמרתי אכן שקיימת צפיפות, אבל שלהגיד שזה היה אצלי ויש תגובה ממני, ואני הגבתי.

חיים אורון: אני מודה לאדוני היושב ראש על העובדה שהסעיף הראשון שעולה על סדר יומה של ועדת הכספים אחרי כמעט חודש שהיינו עסוקים ימים ולילות בנושא אחר, שלי הוא גם היה מאוד מאוד חשוב, אבל הוא דחה הרבה דברים מסדר היום.

חיים אורון: אני גם שמח על הערת הפתיחה של היושב ראש, כי כשבאתי אליו אתמול וביקשתי לקיים דיון מהיר הוא מייד אמר לי שאמור להיות איזה שהוא חשד כאילו שהדחיפות נובעת ממניעים אישיים, הוא אמר יותר ברור ממה שאני יכול להגיד, לכן אין לי מה לחזור על הדברים הללו.

חיים אורון: המניע שאני ביקשתי להעלות את הנושא בדחיפות בוועדת הכספים משום שיש לי תחושה ברורה שמהתלים בנו.

חיים אורון: מהתלים בנו בשלושה מישורים.

חיים אורון: אני אומר את זה למרות המאמצים הגדולים שבארי עושה לקיומו של בית החולים ולתחזוקו, ולמרות הפעולה של העובדים, שחלקם נמצאים גם במצב אישי מאוד מאוד לא ברור של כן לא, כן לא, עם כל מיני הצעות.

חיים אורון: יש פה שלוש שאלות שאנחנו עוסקים בהן לאורך החודשים האחרונים, הן קשורות, ואני רוצה לבודד כל אחת בנפרד.

חיים אורון: ישנה שאלה שכל חודש אנחנו עוסקים בה של הקיום השוטף של בית החולים והפסקת המצב שלא גומרים את החודש ורבים על מליון מאתיים ועל מליון שבע מאות, דבר שפוגע באופן שוטף בפעולתו של בית החולים, מערער את מעמדו בציבור וגורם נזקים ישירים.

חיים אורון: ישנו הנושא השני, אני בכוונה אומר את זה בסדר הזה, וזה נושא עתידו של בית החולים.

חיים אורון: ועדת המשנה פעלה בהנחה שהעמדה המקצועית של הממשלה, במקרה זה של משרד הבריאות, היא שבית החולים צריך להמשיך להתקיים כבית חולים במקום שבו הוא נמצא.

חיים אורון: אנחנו לא יכולים להחליף את הגורמים המקצועיים, אין לי כלים, כל מיני אנשים באים ללחוש, אולי צריך לעשות ככה, אולי צריך לעשות ככה.

חיים אורון: מודה, אני לא בכל דבר מקבל את עמדת הממשלה.

חיים אורון: במקרה זה אני חושב שלוועדה אין דרך אחרת אלא לפעול על בסיס ההנחה שהגורם המקצועי, וכל הגורמים המקצועיים למיטב ידיעתי, אומרים שבית החולים צריך להתקיים.

חיים אורון: ולא יכולים למשוך ערפל סביב התשובה על השאלה הזאת במשך חודשים.

חיים אורון: אם זאת העמדה, ממנה נגזרים הפתרונות, ולא הפוך.

חיים אורון: הפתרונות יקבעו מה יהיה עם בית החולים.

חיים אורון: וישנו הנושא השלישי.

חיים אורון: והנושא השלישי, שבעיני הוא הכי מעיק, אני לא יכול להגיד שהוא הכי חשוב אבל הוא הכי מעיק, זה הנושא של הפנסיונרים.

חיים אורון: כל אחד מבין, אדוני היושב ראש, שאין דרך אחרת אלא שהמדינה תיקח אחריות על הפנסיונרים.

חיים אורון: אף קונה לא יקנה את בית החולים, אם יעשו שותפות עם בית חולים אחר הוא לא ייקח את האחריות לזה.

חיים אורון: ישנה שאלת הפנסיונרים וזכויות הצבורות של העובדים שנמצאים היום בחוסר בקרנות שלהם כזכויות הפנסיוניות שלהם.

חיים אורון: של אלה שעובדים ושל הפנסיונרים.

חיים אורון: ואני חושב שהוועדה צריכה להפסיק את המשחקים הללו.

חיים אורון: וצריך לקרוא לפה לשר האוצר ולהגיד לו לתת תשובה, אם הוא לא יתן תשובה שאנחנו ניתן תשובה, צריכים לפתור את בעיית הפנסיונרים.

חיים אורון: יודעים מה הסכום, יודעים מה המספר, יודעים מה שמם הפרטי, חלק מהם מטלפנים אלינו, ואין לזה שום פתרון, ולא יהיה לזה שום פתרון.

חיים אורון: אין למה לחכות.

חיים אורון: כי שום דבר שיקרה בעתיד את השאלה הזאת לא יכול לפתור.

חיים אורון: לא צריך להבין הרבה בבית חולים ולא צריך להבין הרבה בכלכלה.

חיים אורון: אין גורם , ואני לא יודע אם בסוף יהיה גורם שייכנס לשם, שום גורם לא ייקח על עצמו אחריות לפנסיונרים של בית החולים שעבדו לאורך שנים ארוכות, והם היום נמצאים תלויים על בלימה, כל חודש שבעשירי לחודש, תהיה פנסיה, לא תהיה פנסיה.

חיים אורון: ואין שום סיבה לחכות לשום תהליך אחר, כי שום דבר לא יהיה ברור יותר.

חיים אורון: אני מבין שאת שאלת האם עכשיו גם פותרים את בעיית הקרנות של העובדים שעדיין עובדים, אם היום או זה חלק מההסדר, אני מבין שעל זה אפשר עוד להתווכח.

חיים אורון: אבל צריך להוריד מסדר היום את סיפור הפנסיונרים.

חיים אורון: התמונה ברורה, אנחנו יודעים מה מונח על השולחן.

חיים אורון: אני מקווה שהישיבה תסתיים בשלוש החלטות.

חיים אורון: החלטה ראשונה לתת לבית החולים אורך נשימה.

חיים אורון: ביקשנו אורך נשימה לחצי שנה, ולא חודש ולא לעוד חודש ולעוד חודש.

חיים אורון: אם ההערכה היא שבית החולים יתקיים.

חיים אורון: תשובה שניה, מה עמדת הממשלה בשאלת עתידו של בית החולים.

חיים אורון: ותשובה שלישית מיידית שלוקחים אחריות לנושא של הפנסיונרים של בית החולים.

חיים אורון: אני מבקש את סליחתך כי אני בתשע וחצי מוכרח לרוץ לוועדה שם יהיה דיון על פי יוזמתי.

נסים דהן: אדוני היושב ראש, אני מצטרף לכל מלה של חבר הכנסת אורון אבל אני אוסיף עוד מספר משפטים.

נסים דהן: לכאורה הדיון הזה פה מיותר.

נסים דהן: היה לנו כבר דיונים בוועדת משנה עם החלטות.

נסים דהן: היה דיון במליאה עם הודעה של שר האוצר שהוא הולך לפתור את בעיית בית החולים ואפילו הוא נקב בתאריך, אז זה היה דיון לפני שלושה שבועות, הוא אמר בשבוע הבא זה נגמר.

נסים דהן: גם שר האוצר.

נסים דהן: שר האוצר לא היה מוזמן לדיון, הוא ביקש להתערב בדיון כדי לעלות ולהבהיר חד משמעית שמשרד האוצר עושה הכל כדי לפתור את הבעיה, ואחר כך בשיחה בארבע עיניים לי הוא אמר שמדובר על שבעה מליון, ואז פגשתי אותך במסדרון ואמרת שר האוצר מדבר על השלמה של שבעה מליון שקלים לבית החולים כדי לפתור את הבעיה עד סוף השנה, שזה שש מאות אלף שקל פלוס מינוס של הפנסיה, כפול מספר החודשים.

נסים דהן: והיינו בטוחים שבעוד שבוע נגמר הסיפור.

נסים דהן: עברו שלושה שבועות, אנחנו לא רואים שזה נגמר, זה רק מחריף.

נסים דהן: אז מה שאמר חבר הכנסת אורון בתחילת דבריו שמהתלים בנו, מהתלים בנו, ועדת הכספים לא יכולה להרשות לעצמה שיהתלו בה.

נסים דהן: אני מציע שאם זה לא במסגרת החלטות של ועדת כספים, יש מספיק שיניים לוועדת כספים ולכנסת כדי לאכוף את החלטותיה על מוסדות השלטון, הממשלה, אפשר אולי להפוך את זה לחקיקה.

נסים דהן: זה לא נכון ,לא ראוי, לא רצוי, אבל אם אין ברירה צריך להפוך את זה לחקיקה, חד משמעית, שמחייבת את הממשלה להזרים את אותם כספים בהידברות לפני זה.

נסים דהן: ומשום מה זה לא מבוצע.

עמיר פרץ: אדוני היושב ראש, ראשית אני, יחד עם כל החברים כאן, באמת שולח לך ניחומים, אני אישית לא יכולתי להגיע ואני מתנצל על כך.

עמיר פרץ: אני מודה לך על כך שישיבה ראשונה שאתה מקיים היא ישיבה שנוגעת למשבר הרבה יותר עקרוני מאשר נושא בית החולים הזה בלבד.

עמיר פרץ: אני חושב שמה שאמר חיים אורון, והשלים חברינו שר הבריאות לשעבר נסים דהן אין ספק שהם דברים שמצביעים על כך שיש פה הסכמה מקיר לקיר בדבר הצורך לפתור את הבעיה.

עמיר פרץ: אבל אני ראיתי ששני חברי הכנסת מתקשים מאוד להחליט מה עומד לפני מה בסדר העדיפויות.

עמיר פרץ: האם ההחלטה על כך שבית החולים צריך להתקיים, האם ההחלטה על תכנית ההבראה של בית החולים, או ההחלטה על גורל הפנסיונרים.

עמיר פרץ: אני חושב ששלושת הסוגיות, בטח ח"כ אורון יסכים אתי עומדות באותה מידה של חומרה ובאותה מידה של צורך לבוא ולטפל בהן באופן מיידי.

עמיר פרץ: אדוני היושב ראש, אנחנו לא נוכל לסבול מצב שבו פנסיונרים, עובדים שעבדו ארבעים שנה, פתאום מישהו מודיע להם בלילה שהפנסיה שלהם היא איזה חוב אבוד.

עמיר פרץ: אנחנו הודענו בהנהגת ההסתדרות, מבחינתנו זה משבר עקרוני, יש לנו כוונה או ביום ראשון או שני להתחיל בשביתת הזדהות כללית בכל מערכת הבריאות, עם בית חולים ביקור חולים.

עמיר פרץ: ואם זה לא יעזור אנחנו מתכוונים להחריף את העניין עד לכדי משבר כללי.

עמיר פרץ: מכיוון שאם הנורמה הזאת בישראל, של פגיעה באנשים שכל חייהם חסכו וחשבו שהם יגיעו למצב לא של להתעשר, שלא יהיו על פי פת לחם, אז מה יהיה עכשיו, יקרה מצב שאנחנו נצטרך לשלוח אותם, לאן, אני לא רוצה לומר, המכתבים שמקבל ג'ומס, ג'ומס לא מפרט אותם, יש מכתבים של אנשים שאומרים, הם רומזים, ואנשים מכובדים, זה אחיות שכל חייהן עבדו, זה עובדי משק שתרמו את כל מה שיש להם, ויש כאלה שרומזים שאין להם מה לחפש בחיים האלה, בטח לא במדינה שמפקירה אותם.

עמיר פרץ: אז אני לא יודע מה הרמזים האלה אומרים, אבל אני מציע שכל אחד יבין לפני איזו אחריות אנחנו עומדים.

עמיר פרץ: ולכן לדעתי קודם כל ההחלטה, וזה גם ייתן סיכוי טוב יותר לפתור את הבעיה של תכנית ההבראה, כי כל אדם בר דעת, גם גורם בתוך מערכת הבריאות, לא יבוא כמו שאתה אומר כל עוד הוא יודע שנטל הפנסיונרים מוטל על גבו הוא.

עמיר פרץ: קודם כל להסיר את הבעיה הזאת.

עמיר פרץ: ואז להתחיל לדבר על תכנית הבראה.

עמיר פרץ: אני מבין מהגורמים בבית החולים, ועד העובדים דיווח לי, שבסך הכל יש תפוסה מלאה, תפוסה מלאה פלוס אמרו לי.

עמיר פרץ: לפני שבועיים אמרו לי שיש שם מאה עשרים, מאה שלושים אחוז.

עמיר פרץ: ואני מבין שבסך הכל בשוטף בית החולים הגיע למצב שהוא מאוזן פלוס, אז זאת אומרת שיש פה מוסד שכושר הקיום שלו הוא כושר שאפשר בהחלט לבחון אותו בצד הכלכלי נטו, ולא בשום צד של, לא עניין הומניטרי ולא עניין שעושים טובה למישהו.

עמיר פרץ: אם יש מוסד שהוא מאוזן בשוטף והוא מצליח להשאיר רווחים לדעתי זה מוסד שחייבים לדאוג לקיומו.

עמיר פרץ: אני גם יכול לומר לך דבר אחד, שאם יש פעולות הבראה שצריך לנקוט אותן כדי לאזן את בית החולים נעשה אותן.

עמיר פרץ: אני כיו"ר ההסתדרות מתחייב, אם יהיה מי שיגיד בית החולים הזה אינו בר קיום, שיגיד.

עמיר פרץ: אבל אי אפשר להשאיר את זה, חבר'ה, מאה אחוז, אנחנו בימים יפים ובשורת השלום בפתח, אבל אל תתנהגו כמו אלה שאומרים על הילדים שהם לא הרגו את ישו והוציאו לו את הנשמה.

עמיר פרץ: לא צריך להגיע למצב הזה, עם כל הכבוד.

עמיר פרץ: אתם רוצים לסגור את בית החולים, תהיו אמיצים, תגידו בית החולים צריך להיסגר, בסדר.

עמיר פרץ: בואו נתמודד עם הסגירה, עם העלות, כל עובד יידע מה קורה אתו, נראה כמה הסגירה הזאת עולה.

עמיר פרץ: רוצים שבית החולים יתקיים,

נסים דהן: סליחה, הויכוח הזה אחרינו.

נסים דהן: משרד הבריאות החליט שאסור לסגור, לא מבחינה כלכלית, אפילו אם הוא כלכלי הוא בהפסדים.

נסים דהן: מבחינה לאומית הוא צריך להיות שם.

עמיר פרץ: ח"כ דהן, אני ממש מתנצל בפניך.

עמיר פרץ: אני אגיד לך למה אני מתנצל בפניך, אני רוצה להתנצל בפניך ולהגיד לך שאני מאוד מעריך את האמינות שלך אבל למדתי כבר בחיים שכשפקיד בכיר באוצר לוחש לחישה יש לה ערך.

עמיר פרץ: ואם אחרי שאמרתי שהאיזון התקציבי מוכיח שאנחנו מדברים על עסק חי, הוא אומר לי זה לא המצב, אמנם בלחישה, והוא תיכף יגיד את דבריו בקול, אז לצערי, עם כל הרושם שעושה עלי המליאה, ועם כל הרושם שעושה עלי ועדת הכספים, הלחישה שלו עושה עלי רושם יותר גדול.

עמיר פרץ: ואני מבקש, גם אתה לא זה שבסוף נהיה צודקים ובית החולים ייסגר, זה לא יעזור לנו.

עמיר פרץ: לכן אני חושב שצריכה להתקבל החלטה שמסירה קודם כל את עניין הפנסיונרים ומנחה את כולם להביא תוך שבוע תכנית הבראה, סופית, מוחלטת, על דעת שני הצדדים.

עמיר פרץ: גם המפעילים בפועל, גם ועדת העובדים.

עמיר פרץ: גם אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו לסייע.

עמיר פרץ: בואו נגמור את הפרשה הזאת.

אילנה כהן: המשבר בביקור חולים לא התחיל היום, תאמינו לי שאני יכולתי אז לפתור אותו יפה מאוד, אני לא צריכה להגיד שיש מצוקה של אחיות שהיתה בירושלים, יכולתי להגיד, הן באו אלי אז ואמרתי להן אני יכולה לסדר עכשיו שיקבלו אתכן, בזרועות פתוחות, בכל בתי החולים, בהדסה, בשערי צדק, היו קולטים אותן.

אילנה כהן: אבל אני רוצה להגיד לכם, מתוך נאמנות למוסד הן המשיכו לעבוד.

אילנה כהן: כי מדוע, כי הן דאגו גם לפנסיונרים שלהן.

אילנה כהן: ואני רוצה להגיד לכם, באותו מוסד, זה לא משנה איפה שיהיה, שאדם כל החיים שלו חשב שהוא משלם ולוקחים ממנו שיהיה לו את הפנסיה שלו.

אילנה כהן: פתאום בעת משבר לוקחים אנשים כאלה, שתרמו את כל החיים שלהם, באמת, אני רוצה להגיד לכם שזה לא רק אחיות, אמנם אני מייצגת את האחיות אבל כל הסקטורים עבדו עבודת קודש, ואני לא צריכה להגיד לכם, ובתפוסות מאוד גבוהות ולא בתנאים פיזיים הכי טובים.

אילנה כהן: הרי אם רציתם לסגור את ביקור חולים בגלל התנאים הפיזיים שלו יכולתם לעשות את זה.

אילנה כהן: מי שניהל אותו ניהל אותו בצורה כושלת.

אילנה כהן: העובדים האלה לא אשמים.

אילנה כהן: מי שעבד צריך לתת לו את הפנסיה קודם כל שלו בכבוד.

אילנה כהן: נכון שגם אני שמעתי משר הבריאות לפני שבועיים שאמר לי אילנה, לא סוגרים את ביקור חולים.

אילנה כהן: אמרתי בבקשה, זה משמח.

אילנה כהן: בין אמירות רבותיי, מהאמירות האלה, שכן סוגרים, לא סוגרים, בנאדם לא יכול ללכת למכולת.

אילנה כהן: ישבנו לפני שבועיים אצלנו, שמענו את האנשים האלה, גם את הפנסיונרים.

אילנה כהן: אני אומרת לכם, צער בעלי חיים מה שקורה להם.

אילנה כהן: אני אומרת צער בעלי חיים כי אני אגיד לך למה, כי יש בעלי חיים שיש להם תנאים הרבה יותר טובים מאשר להם.

אילנה כהן: אני לא סתם אומרת להם.

אילנה כהן: ואני רוצה להודיע לכם חד וחלק פה, מה שאמר עמיר, כמו שקרה עם הרשויות המקומיות, שלא קיבלו את השכר שלהם, אנחנו לא ניתן, ופה אני פונה אל האוצר, ואני אומרת לכם את זה, תפסיקו עם זה.

אילנה כהן: כל דבר שזז אצלכם אתם לא נותנים תקציב.

אילנה כהן: שם יש חולים, יש בני אדם.

אילנה כהן: יש לי חשבון אתם קשה על מה שקורה במערכת הבריאות, לא מעכשיו.

אילנה כהן: אם החולים נמצאים במצב כזה, זה לא לזכות.

אילנה כהן: כי אם היינו נותנים להם הם היו סוגרים את כל המדינה הזאת ואת כל בתי החולים החולים.

אילנה כהן: אני לא יודעת לאן היינו שולחים אותם.

אילנה כהן: מה שאני באה ואומרת שזה דבר לגיטימי, דבר מוסרי, דבר הכרחי.

אילנה כהן: כי אני אגיד לכם למה, אי אפשר בבית חולים לעשות השוואה, או תרופות או לתת שכר.

אילנה כהן: אין דבר כזה.

אילנה כהן: כי מי יבוא ויגיד לא לתת תרופות, אז עוד מעט יצטרכו לתת לעובדים האלה תרופות כדי שהם יוכלו להתקיים.

אילנה כהן: זה דבר בלתי אפשרי.

אילנה כהן: לכן אני באה ואומרת יחליטו מתי, בשבוע הבא אני מוציאה את כל מערכת הבריאות רבותי, את האחיות ואני יודעת שכל הצוותים, אנחנו נלך להזדהות עם ביקור חולים.

אילנה כהן: כי תראו, אני אגיד לכם למה, כשגנבו מהבנקים המדינה השתתפה.

אילנה כהן: כשהיה התמוטטות עם הבורסה, עזרו להם.

אילנה כהן: אז למה לאלה לא עוזרים, מי יודע כמה כסף זה.

אילנה כהן: אני אגיד לכם למה, כי אתם לא ביקרתם נכון.

אילנה כהן: ועדת הביקורת שהיתה צמודה לבית החולים הרי היתה צריכה להתריע על החובות עוד מזמן.

אילנה כהן: אבל מישהו כל הזמן, רשם העמותות, הרי הם שייכים לעמותה, כל הזמן נתן חותמת שהכל בסדר.

אילנה כהן: אני מציעה לך רביב, תאמין לי ביררתי את זה.

אילנה כהן: אם רשם העמותות שהיה צריך לבקר את זה אמר שהכל בסדר, אז מה אתם רוצים מהעובדים האלה, הם שילמו, הם נתנו, לקחו להם את הכספים של קרנות ההשתלמות, של הפנסיה, של הכל.

אילנה כהן: עוד מעט משאירים אותם בלי כלום.

אילנה כהן: אני אומרת לכם חד וחלק, אני חושבת שדבר כזה לא יכול להיות במדינת ישראל, וכל פעם מעלים אותם על השולחן הזה.

אילנה כהן: הגיע הזמן שאם החליטו שהם נשארים אז תנו את השכר, מה שמגיע לעובדים, ובמיוחד לפנסיונרים.

אילנה כהן: כי באותו יום שהם כבר לא קיבלו, אז מה זה יעזור להם, אחד אומר להם ועדה כזו, ועדה כזו.

אילנה כהן: אני חושבת שהיום מתפקידך היום לבוא ולהגיד מה שהחליטו צריך לקיים.

אילנה כהן: ולכן לתת לעובדים לקבל את השכר שלהם.

אילנה כהן: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב ראש, בוקר טוב לכולם, אני מודה לך ואני חושבת שעצם העובדה שאתה מכנס בדחיפות כה רבה את עצם הדיון זה רק מראה מה חשיבותו.

רוחמה אברהם-בלילא: אני בעבר שימשתי בעזרתם של כמה חברי כנסת כיושבת ראש הוועדה לביקור חולים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני החלטתי שאני מפסיקה לטפל בעניין באופן אישי משום שבאיזה שהוא שלב לקחו והתחילו לטפל ישירות מול האוצר.

רוחמה אברהם-בלילא: ואם יש טיפול ישיר מול האוצר, קטונתי.

רוחמה אברהם-בלילא: הפסקתי לכנס את זה ונתתי להם להסתדר.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רואה ששום דבר לא קרה, ובוועדת המשנה גם ביקשתי להכניס את כל הנושא ולהסדיר אותו, כל הנושא של הפנסיה, ללו"ז מסויים על מנת שאותם עובדים שממילא בקושי מתקיימים, ואני מדברת פה על משכורות של אלפיים חמש מאות ושלושת אלפים שקלים, ופחות, ואני זוכרת שאחת הסוגיות שהגיעה לשולחננו היתה, נדמה לי לפני או חג הפסח או לפני ראש השנה, וביקשתי בצורה, אתה יודע מה, אפילו קצת, לפנות אל לבו של האוצר על מנת שבאמת לאותם עובדים יהיה איך לחגוג את חג הפסח.

רוחמה אברהם-בלילא: כלום לא קרה מאז.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מציעה אדוני היושב ראש, מכיוון שזאת באמת סוגיה שהיא נדירה בהרכב שלה, מצד אחד זה בית חולים פרטי, מצד שני יש פה איזה שהוא מעמד של עובדים, שכל החיים שלהם שילמו את הפנסיה, ומצד שני כשצריך את זה שום דבר לא קורה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני גם יודעת שלגבי כל הנושא הזה של המכירה, אני מודה שלא עקבתי מה קרה לאחר המכירה, אם זה באמת נמכר, אם זה נמכר לגוף פרטי, מה קרה עם זה, ואני מניחה שבסופו של דבר כלום לא קרה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מאוד מבקשת את זה מהיושב ראש שאנחנו כמליאה של הוועדה נכניס את כל הנושא הזה ללוח זמנים מסודר, נחליט דבר אחד, שכמו שבעבר ועדת הכספים אמרה שאנחנו לא ניתן לפגוע בזכויות של העובדים, באותם אנשים שצריכים להגיע לביתם יום למחרת ואין להם פתאום מקום עבודה, שלא יכול להיות שבמדינת ישראל לא יהיה להם מענה, כאשר הם שילמו כל השנים את כל הזכויות שהיו מגיעות להם במיטב כספם.

רוחמה אברהם-בלילא: לכן, אדוני היושב ראש, אני לא הייתי מציעה להקים שוב ועדת משנה, כי למדנו מזה.

רוחמה אברהם-בלילא: תביא את האוצר, תביא את שר האוצר, לא את הרפרנט של האוצר, בואו נבדוק בדיוק איך אנחנו מסדירים את תשלומי הפנסיה ואיך אנחנו באמת נותנים מענה לאותן ארבע מאות או שלוש מאות משפחות שנותרו כרגע כעובדים בביקור חולים.

רוחמה אברהם-בלילא: מה גם שמיותר לציין שהוכח שבית החולים הזה מהווה כמקום אסטרטגי, אי אפשר לוותר עליו, לא מבחינת הכמות של בתי החולים שנמצאים בירושלים, לא מבחינת המיקום שלו, לא מבחינת הטיפול שלו, לא מבחינת האיכות של הטיפול שלו, הרופאים שנמצאים שם.

רוחמה אברהם-בלילא: לכן אם יש את המסקנה הזאת שאנחנו לא מוותרים על בית החולים הזה אנחנו כאן כוועדה צריכים להתכנס כגוף אחד, לא אופוזיציה ולא קואליציה, ולראות את הטובה של העובדים.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה אדוני היושב ראש.

דני יתום: אנחנו עומדים בפני מצב שבו מערכת הבריאות מקרטעת, ויש כאלה שטוענים שאפילו קורסת.

דני יתום: מי שנזהרים בלשונם אומרים שהיא עומדת לפני קריסה, אבל אני מתרשם שמערכת הבריאות קורסת.

דני יתום: והתפוסה בבתי החולים עולה לאין שיעור על מספר המיטות.

דני יתום: וברור לגמרי שיש חשיבות עצומה לכך שכל מוקד שיש בו מקום שניתן לשפר אפילו כהוא זה מצבם של חולים ראוי לא רק שיישאר אלא ראוי לחזק אותו כמוקד.

דני יתום: והנה אנחנו עומדים לפני תופעה הפוכה בעצם, לכל היגיון.

דני יתום: שבו מרכז רפואי שמשרת אוכלוסיה של למעלה ממאה אלף איש עומד להיסגר.

דני יתום: אני כבר לא מדבר על הזכויות המגיעות לעובדים, שחשוב לנו מאוד להבטיח שהזכויות האלה תישמרנה ותאובטחנה, כפי שהדברים האלה נעשו כאשר הובטח לעובדים, פעם שהם התחילו לשלם עבור התנאים הסוציאליים שלהם, הדברים האלה יישארו.

דני יתום: אני לא מסתכל אך ורק על הפרט, אני מסתכל במקרה הזה על הכלל.

דני יתום: גם על הפרט אבל גם על הכלל.

דני יתום: והתמונה הכללית היא מאוד מאוד בעייתית.

דני יתום: לכן אני חושב שיש כאן הזדמנות לוועדת הכספים לעשות מעשה, ולהשפיע ממש, להשאיר חותם אמיתי בסוגייה שהיא סוגייה מאוד מאוד חשובה וקריטית לתושבי ירושלים.

דני יתום: הייתי אומר יותר מזה, זה מעט שמעיד על מרובה.

דני יתום: זה טיפה בים.

דני יתום: ואני חושב שלאחר שמטפלים בסוגיית בית החולים ביקור חולים יש צורך דחוף מאוד, לא רק בוועדת העבודה הרווחה והבריאות, לעסוק בכלל הסוגיה של מערכת הבריאות בישראל.

דני יתום: שהרי היא לא סובלת מחוסר ידע, היא לא סובלת מחוסר טכנולוגיה, היא סובלת מחוסר כסף שמביא לחוסר טכנולוגיה.

דני יתום: ולכן זה חוזר חזרה לפתחה של ועדת הכספים.

דני יתום: צריך לחזור חזרה לפתחה של ועדת הכספים.

דני יתום: ביחס לביקור חולים אני חושב שהוועדה הזאת צריכה לקחת על עצמה, בראשותך אדוני היושב ראש, להתכנס במליאתה, כפי שנאמר כאן קודם על ידי ח"כ אברהם, כך שכולנו נהיה שותפים לעבודה של הוועדה הזאת, לשבת יום ולילה אם צריך, ומפעם לפעם למצוא זמן לקרוא תהלים וכיוצא באלה דברים, לעשות את ההפסקות למנחה ומעריב, לקרוא פסוקי תהילים וכיוצא באלה דברים.

דני יתום: והשורה התחתונה אם קודם כל נבטיח מה שניתן לקיים, לא יכול להיות, זה נראה לחלוטין לא תקין שאם סוכם בין שני שרים שיעבור סכום, באישור ועדת כספים, זה קרה כאשר עוד לא הייתי חבר ועדת כספים, מדובר על סכום של מיליון ומאתיים אלף שקל, שעדיין לא עבר, קודם כל על משרד האוצר לעמוד בהתחייבויות שלו עצמו.

דני יתום: ואין לי צל של ספק שבתוך סעיפי הקניפל של משרד האוצר יש מכפלות רבות מאוד של מליון ומאתיים אלף שקל.

דני יתום: לא רק מכפלה שהיא אחת.

דני יתום: יש מכפלות רבות של מליון ומאתיים אלף שקל.

דני יתום: ובסוף הערה שהיא גילוי נאות, אשתי פשוט ילידת בית החולים ביקור חולים, אז קחו את זה בחשבון.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה להעיר הערה לחברי ח"כ עמיר פרץ.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מסכימה עם כל הנושא הזה שצריך לנקוט צעדים חריפים וכו'.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל אני חושבת שבין לצאת בשביתה גורפת של כל מערכת הבריאות כרגע בזמנים שבהם האוכלוסיה צריכה את הטיפול, מי שייפגע מזה זה אותם האנשים, זה אותם חולים שבאמת צריכים את הטיפול.

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא יעזור.

רוחמה אברהם-בלילא: כמה אנשים ייקפחו את חייהם תוך כדי.

עמיר פרץ: מעולם לא היתה שביתה שהציעה פגיעה בחיים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא אמרתי את זה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מבקשת ממך, אני חושבת שאנחנו צריכים כוועדה, אדוני היושב ראש, אני חושבת שלא אחת ועדת הכספים נאלצה למצוא פתרונות יצירתיים, ומצאנו פתרונות יצירתיים.

רוחמה אברהם-בלילא: מצאנו, הלכנו ופתרנו, גם אם הכרחנו והכפפנו את האוצר.

רוחמה אברהם-בלילא: עשינו את זה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שלפני פתיחת השביתה ופריצה בצעדים דרסטיים שעלולים לפגוע באוכלוסיה, אפשר לפתור את העניין הזה.

עמיר פרץ: חברת הכנסת אברהם, אני לא התכוונתי לא להעליב אותך ולא לפגוע בך.

עמיר פרץ: אני רק מתנגד לדבר אחד, זכותך בהחלט להתנגד לאקט כזה, לדעתך הוא אקט מיותר וזה בסדר גמור, אין לי בעיה.

עמיר פרץ: אני אומר, אף פעם שאיש לא יאשים אותנו בחוסר אחריות מבחינת חיים,

רוחמה אברהם-בלילא: חס וחלילה, לא אמרתי.

עמיר פרץ: זה מה שנפלט לך, ולכן התקוממתי.

עמיר פרץ: כל השאר הוא ויכוח פרלמנטרי לגיטימי.

עמיר פרץ: את יודעת יפה מאוד שאני יושב כאן, שומע הרבה דברים שבדרך כלל אנשים חלוקים אתי ואני מכבד את עמדתם.

עמיר פרץ: אני נגד שיאשימו חס וחלילה את ציבור העובדים בהפקרת חיים.

עמיר פרץ: בכל השביתות הכי קשות שלנו ההנחיות שלנו חד משמעית, אני הרי לא באתי כדי חס וחלילה לא ליצור קונסנזוס סביב בית החולים להיפך.

עמיר פרץ: אני אומר רק דבר אחד, תראי, יושבת ראש ועד העובדים נמצאת כאן, הם היו אצלנו לפני עשרה ימים, הם אמרו אלינו תסלח לי, אם היו עובדים חזקים היית מציף את המשק כולו.

עמיר פרץ: זו טענה שזה לא סימפטי לשמוע אותה.

עמיר פרץ: אז אני אמרתי תתאפקו, בואו נחכה, אני אשמח שזה ייפתר.

עמיר פרץ: אבל מה אני יכול להגיד להם, שהם לא צודקים, יכול להיות שעובדים בישראל לא יביעו סולידריות כשלא משלמים פנסיות?

עמיר פרץ: זה הכל.

עמיר פרץ: אני מבטיח לך שאנחנו לא נעשה שום פעולה חס וחלילה שתפגע חלילה בחיי אדם.

עמיר פרץ: יכול להיות שלא נעשה הזדהות של מערכת הבריאות, יכול להיות שנעשה הזדהות של מערכת אחרת אתם.

עמיר פרץ: אבל אנחנו לא יכולים, לי יש טענות מהרבה מאוד גורמים במשק שאומרים לי למה אתה לא מוציא אותנו להזדהות.

עמיר פרץ: מחר מה שקורה לזה שמותר לא לשלם לפנסיונרים יהפוך גם אצלנו.

עמיר פרץ: אנשים חוששים שהמחלה הזאת תהפוך מחלה שתגיע גם אליהם.

עמיר פרץ: לכן אם חלילה את חושבת שרציתי לפגוע בך אני לוקח את דבריי, אין לי שום בעיה.

עמיר פרץ: רק דבר אחד מקומם אותי לפעמים שחושבים שאנחנו נוהגים בחוסר אחריות.

עמיר פרץ: אני אשמח שהוועדה תפתור כמוך.

יעקב ליצמן: לפני שאני נותן למשרד האוצר, למשרד הבריאות לכונס אני רוצה להעיר כמה דברים שנוגעים ישירות לבית החולים.

יעקב ליצמן: אני רוצה לחלק את הדיון לשני חלקים.

יעקב ליצמן: לעבר ולעתיד.

יעקב ליצמן: שני חלקים נפרדים, שני דיונים נפרדים, נכון שאנחנו מדברים על שניהם ביחד כרגע, שני דיונים נפרדים.

יעקב ליצמן: על העבר נתחיל.

יעקב ליצמן: יש פנסיה כאן, ואדוני, גם כונס, גם משרד האוצר, אני אומר לכולם, אף אחד לא יתפטר מהבעיה, יהיה מה שיהיה, עם הנושא של הפנסיה.

יעקב ליצמן: תמכרו, תצטרכו להכניס את זה באיזה שהוא מקום.

יעקב ליצמן: לא תמכרו לא תתפטרו מהבעיה כי אנחנו לא ניתן.

יעקב ליצמן: אני אומר לכם חד משמעית, ועדת כספים לא תיתן לנשל את העובדים שעובדים שלושים שנה וששילמו והורידו להם פנסיה כדין, לא משנה לי מה שהיה, לא ניתן.

יעקב ליצמן: אני אומר לכם לא ניתן.

יעקב ליצמן: אני לא אתן.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה עקרוני.

יעקב ליצמן: כל מה שיהיה כאן, או שימכרו.

יעקב ליצמן: רבותיי, לא יהיה נדל"ן כאן.

יעקב ליצמן: תוציאו את זה מהראש כאן.

יעקב ליצמן: שטויות והבלים.

יעקב ליצמן: מעבר לעמדה שרוצים למכור את זה לנדל"ן, מה, היי-טק תעשו שם, תפסיקו את השגעונות האלה.

יעקב ליצמן: ולכן רבותיי, לצערי אי אפשר לחשוד בי שיש לי איזה נגיעה כרגע, לצערי אני אומר, חד משמעי הבית חולים צריך להיות בית חולים.

יעקב ליצמן: ואני אגיד לכם סתם איזה דבר קטן, כשקראו למגן דוד לאמי עליה השלום, אני לא הייתי, אחי שאל אותם אולי שערי צדק, ביקור חולים, הוא לא ידע, אז הרופא שם שהיה אומר היא לא תגיע לשערי צדק.

יעקב ליצמן: מה זה מראה לכם, שצריך בית חולים.

יעקב ליצמן: רבותיי, זו שאלת חיים.

יעקב ליצמן: בלי להיכנס לכל הדברים האלה.

יעקב ליצמן: היא הגיעה למקום שהחיו אותה, והיא היתה בבית חולים.

יעקב ליצמן: לצערי היא נפטרה בסוף, אבל היה צריך בית חולים.

יעקב ליצמן: לא יהיה נדל"ן, ולפי שר האוצר וסגן שר הבריאות הבטיחו שיש בית חולים, כל קונסטלציה, אם יחברו את זה לשערי צדק, או להדסה, או שימכרו, הבעיה של פנסיה תעלה.

יעקב ליצמן: גם אנחנו וגם ההסתדרות וכולם, אני אומר את זה כחבר כנסת, אני לא חבר בהסתדרות, הבעיה הזאת אנחנו לא נוותר.

יעקב ליצמן: ולכן אחד הדברים שאני מתכונן לעשות, דבר קטן מאוד, בכל יום רביעי בתשע בבוקר עד תשע וחצי אני אשמע כאן בוועדה, במליאת הוועדה, עדכון מה קורה עם זה.

יעקב ליצמן: כל יום רביעי בתשע בבוקר.

יעקב ליצמן: עכשיו אחרי שאמרתי את ההקדמה הזאת אני רוצה להגיד גם על עתיד בית החולים.

יעקב ליצמן: את זה אני אומר בעיקר לכונס.

יעקב ליצמן: בית החולים כרגע בדעיכה.

יעקב ליצמן: למה, אני אגיד לכם למה, הטובים עוזבים.

יעקב ליצמן: בורחים.

יעקב ליצמן: כי הם לא יודעים מה קורה אתם, לא יודעים מה, יהיה פנסיה, לא יהיה פנסיה, יפרישו להם, לא יפרישו להם.

יעקב ליצמן: אגב אני שומע שגם בתקופה של הכונס, ואני רוצה שתכחישו לי את זה, שלא משלמים ומפרישים גם עכשיו את הפנסיה.

יעקב ליצמן: האם זה נכון או לא נכון.

יעקב ליצמן: כי אם זה נכון גם היום זה חמור מאוד.

יעקב ליצמן: אני רוצה גם על זה תשובה, שאם יש בית חולים, החלטתם לסגור, תסגרו את זה עכשיו.

יעקב ליצמן: אבל אנחנו נעשה בלגן, נצעק, מה שנעשה, אבל בואו תחליטו.

יעקב ליצמן: אם לא, אני מבקש מאוד, רבותיי, תאפשרו לקבל רופאים חדשים טובים.

יעקב ליצמן: שאתם לא מאפשרים היום.

יעקב ליצמן: רופאים טובים לא מקבלים בחינם.

יעקב ליצמן: אני בדקתי את המצב, מישהו מכם מנהלי הבית חולים יגידו לי אחרת, בואו תגידו עכשיו לכולם כאן.

יעקב ליצמן: לא מאפשרים, בגלל קיצוצים, בגלל כסף, לא יודע איזה סיבות.

יעקב ליצמן: יש בית חולים, תאפשרו לנהל את בית החולים כפי שצריך.

יעקב ליצמן: ולכן רבותיי אלה שתי ההערות שלי לגבי עתיד בית החולים.

יעקב ליצמן: אני מבקש מאוד ששני הדברים האלה שהעליתי לפניכם.

יעקב ליצמן: ולאוצר, וזה הדבר האחרון, זה ברור שאם ועדת הכספים החליטה שלהעביר ארבע נקודה שתיים, והעבירו רק שלוש, ועברו חודשיים כבר, מה, אנחנו הולכים לבקש כל פעם נדבות כאן?

יעקב ליצמן: פעם הבטיחו, אז יש בעיתון שביקור חולים קיבל ארבע נקודה שתיים מליון שקל.

יעקב ליצמן: פעם העבירו כבר תקציבים, העבירו ארבע נקודה שתיים ביקור חולים, הביאו עוד שלושה מליון שקל, אפשר לחשוב שביחד קיבלו איזה עשרים מליון שקל כשבסך הכל העבירו שלושה מליון שקל.

יעקב ליצמן: האחד נקודה שתיים מליון שקל לא הועבר עד לרגע זה.

יעקב ליצמן: אז אם אנחנו עושים צחוק מאתנו, אז רבותיי, יש לנו תקציבים עוד מעט.

יעקב ליצמן: לא שאני מאיים, אני לא מאיים, אבל משהו אפשר לעשות כאן.

יעקב ליצמן: רבותיי, אנחנו ועדת כספים לצערי הרב לא נוכל לקיים דיון על כל משרדי הממשלה, בגלל התקופה, הזמן.

יעקב ליצמן: אבל הגדולים בהחלט כן.

יעקב ליצמן: חינוך, פנים, בריאות, יש לי כמה שאני הולך להביא לכאן.

יעקב ליצמן: בריאות, שר הבריאות יצטרך לתת דין וחשבון כאן על כל מה שיקרה.

יעקב ליצמן: אני מקווה בשבוע הבא שאנחנו נביא אותו, נשתדל מאוד, ובכללות, זה תשובה שנסים דיבר להעלות את נושא הצפיפות על סדר היום, גם דני דיבר על זה.

יעקב ליצמן: ודבר שני, כפרט, על ביקור חולים.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא כל כך מצוי בדברים, למרות שנפגשתי עם בארי לשיחה והוא הראה לי את החומר לפני כמה שבועות.

אברהם-בייגה שוחט: אבל הייתי רוצה מאיש האוצר לשמוע האם יש מדיניות של האוצר, אני הבנתי שמשרד הבריאות חושב שבית החולים צריך להמשיך ולהתקיים.

אברהם-בייגה שוחט: אז השאלה שלי מה עמדת האוצר בעניין.

אברהם-בייגה שוחט: האם האוצר חושב שבית החולים צריך להתקיים או לא צריך להתקיים.

אברהם-בייגה שוחט: זו שאלה ראשונה.

אברהם-בייגה שוחט: אם התשובה היא חיובית האם הוא חושב שבית החולים יכול להיות מאוזן, למעט נושא הפנסיה, אני מבין שנושא הפנסיה זה ששה מליון שקל בשנה, האם הוא יכול להתאזן למעט נגיד אותם ששה מליון שקל שמיועדים לפנסיה, ואלה שאלות המפתח לפני שהולכים לפתרון ואיזה פתרון הולכים, והאם יש החלטה בעניין.

רביב סובל: אני גם אשתדל לסקור את סקירת הדברים, איפה היינו ואיפה אנחנו נמצאים היום, אני אשתדל גם לענות על השאלות שנשאלו.

רביב סובל: עד היום, בשנה וחצי האחרונות, המדינה הזרימה לבית החולים מעל עשרים מליון שקל.

רביב סובל: לא כולל את אותם אחד נקודה שתיים.

רביב סובל: מאז שהכונס מונה הזרימה המדינה שש עשרה מליון שקל.

רביב סובל: כך שלבוא ולהגיד שהמדינה לא מסייעת, לא תומכת, לא מעבירה תקציבים ותמיכות לבית החולים זה תיאור לא נכון.

רביב סובל: אנחנו היינו פה לפני כמעט חודשיים, למעלה מחודשיים, בדיון בוועדת המשנה.

יעקב ליצמן: זאת אומרת חודשיים לא קיימת את המיליון ושתיים,

רביב סובל: תנו לי להשלים, הכל יהיה ברור.

רביב סובל: במסגרת הדיון הוועדה סיכמה והאיצה בנו לסיים תוך זמן קצר את המשא ומתן בין המדינה לבין הנהלת בית החולים, אכן הוא יסתיים בתוך זמן קצר.

רביב סובל: באותו דיון הציגה פה הנהלת בית החולים את המצג הבא, שבית החולים מאוזן, למעט נושא הפנסיה.

רביב סובל: אנחנו חלקנו אמנם, הוא הציג מצג לפיו הוא מאוזן, בהתאם לזה גם התנהל אחרי זה משא ומתן עם בית החולים, במסגרתו נדרשו מבית החולים עוד מספר צעדי התייעלות, ניתנו לו באופן מיידי שלושה מליון שקלים ,ועוד אחד פסיק שתיים היו מותנים בביצוע של מספר צעדי התייעלות.

רביב סובל: עברו מספר חודשים, לצערנו, ומעל לכל כמובן הסיבה שבגללה ניתנה אותה רשת בטחון היתה בגלל שהסבירו לנו שהמשא ומתן עם המציעים מתקדם, הוא צפוי להסתיים בתוך חודשיים שלושה, או לפחות בעוד חודשיים שלושה נדע איפה אנחנו עומדים מבחינת המציעים, ועל סמך המצגים האלה המדינה סייעה ותמכה בבית החולים.

רביב סובל: לפני כחודש ימים התקיימה ישיבה אצל הכנ"ר.

רביב סובל: הכנ"ר הציג את המצב של המשא ומתן, הבהיר שלה

רביב סובל: ערכתו אין כרגע מציע שמוכן לקנות את בית החולים או להמשיך להפעיל אותו ולכן התקבלה החלטה על סגירת בית החולים.

רביב סובל: משרד הבריאות, משרד האוצר, נציגי משרד המשפטים, הכונס הרשמי, הנהלת בית החולים.

רביב סובל: לאחר מכן התקיימה ישיבה אצל שר הבריאות.

רביב סובל: שר הבריאות ביקש למצות את האפשרות לחבר את בית החולים הזה עם אחד מבתי החולים הקיימים בירושלים, ולמעשה אפילו התחילו להתקיים דיונים בנושא הזה.

רביב סובל: התקיימה ישיבה נוספת עם הנהלת בית החולים במסגרתה סוכם על מתן של ארכה לבית החולים למצות את אותם מגעים, הן עם בתי חולים אחרים והן במידה ואחד המציעים שבאותה תקופה היה נראה שהוא לא מספיק רלוונטי יתעורר וישפר את הצעותיו, כמובן שאנחנו לא פוסלים המשך דיון גם אתם.

רביב סובל: נערכה ישיבה, סוכם בה על כך שבבית החולים ייסגרו שירותים מסויימים שהם הפסדיים, תיפרש לו רשת בטחון לתקופה נוספת על מנת למצות את המשא ומתן, והתחיל דיון על הנושא הזה.

רביב סובל: לצערנו הנהלת בית החולים כשהציגה את התכנית לפעולה לחודשים הקרובים הפתיעה אותנו מאוד.

רביב סובל: במקום לדבר על זה שבית החולים נמצא באיזון תפעולי וכל הבעיה שלו זה רק הפנסיה, ואני אסביר עוד פעם את מה שאמרתי בפעם הקודמת, זה מצב שהוא קצת מצג שווא, כי בית החולים אינו מפריש כיום פנסיה צוברת שוטפת על העובדים הקיימים.

רביב סובל: אתה יכול להגיד שזה מצב של איזון תפעולי.

רביב סובל: לא עשו שם מעבר מתקציבית לצוברת.

רביב סובל: בעניין הזה באנו ודרשנו מהנהלת בית החולים בשלב הראשון להציג תכנית שלפחות עומדת באותם מצגים שהוצגו לפני שלושה חודשים לוועדה זו.

רביב סובל: קודם כל לסגור את אותו גרעון, שהוא אפילו לטענת בית החולים לא אמור להיות.

רביב סובל: ולהציג תכנית, לצערנו בשבוע וחצי שחלפו לא הוצגה כזאת תכנית, אנחנו עדיין ממתינים לה, ולצערי הרב הנהלת בית החולים החליטה לנהל את מאבקה על גב הפנסיונרים עוד פעם, ולא לשלם את הפנסיות.

רביב סובל: לגבי עתיד בית החולים, במסגרת אותה החלטה שחייבים לסגור את ביקור חולים או שחייבים להפעיל את ביקור חולים.

רביב סובל: העניין הוא כמובן תלוי בזה שבית החולים, ומי שירכוש אותו ויפעיל אותו בעתיד יפעיל אותו באופן מאוזן, כלכלי, ויצליח להחזיק מעמד.

רביב סובל: אם יבוא רוכש ויציג כזאת תכנית מבחינתנו,

יעקב ליצמן: האם הגישו לבית משפט בקשת סגירה?

רביב סובל: לא.

רביב סובל: עכשיו אין ספק שכל הסדר עתידי לבית החולים חייב לכלול גם פתרון לבעיית הפנסיה.

רביב סובל: בבית החולים יש נכסים, ולהבנתנו אפשר יהיה גם להגיע לפתרון של בעיית הפנסיה במסגרת כל הסדר עתידי.

רביב סובל: אני חושב שנאמר פה בוועדה לפני מספר חודשים שברור לנו ואנחנו נעשה כל מאמץ שבמסגרת כל הסדר עתידי גם יוסדר נושא הפנסיה.

אברהם-בייגה שוחט: כולל מעורבות של הממשלה?

רביב סובל: אני אומר עוד פעם, חוקית המדינה אין לה חובה, זה ייבחן כאשר תבוא תכנית לגבי עתידו של בית החולים וייסגרו כל המרכיבים של אותה תכנית.

רביב סובל: כשהמדינה באה ואומרת שהיא במשא ומתן על מנת לפרוש את אותה רשת בטחון לתקופה של מיצוי אותו משא ומתן, היא באמת לוקחת בחשבון את כל הוצאות בית החולים, כולל גם תשלום פנסיה לגמלאים, אבל צריך להבין שהמדינה היא גם לא בור ללא תחתית ולא פותחים שם את הברז עד אין סוף.

רביב סובל: או שיימצא פתרון של קבע למצבו של בית החולים או שבית החולים ייסגר.

רביב סובל: אין מצב שבו המדינה עכשיו נותנת המשך של הזרמות לבית החולים הזה ללא גבול.

רביב סובל: ולכן היתה הערכה שנדרשת תקופה של חודשיים נוספים על מנת למצות את המשא ומתן עם בתי חולים אחרים או עם מציעים נוספים, וזה פרק הזמן שעליו אנחנו מדברים.

רביב סובל: על פריסת רשת בטחון לאותה תקופה, תוך כדי ביצוע צעדי התייעלות בתוך בית החולים על מנת שיהיה לו מספיק כסף,

יעקב ליצמן: מה עם המליון שתיים?

רביב סובל: המליון שתיים הותנו בביצוע של צעדי התייעלות.

רביב סובל: התכנית של בית החולים זה התכנית שהוא הציג פה לוועדת הכספים לפני שלושה חודשים.

רביב סובל: הוא בא והציג פה שהוא מאוזן תפעולית.

יעקב ליצמן: המליון שתיים היה תמורת איזון?

רביב סובל: כן.

יעקב ליצמן: תודה.

יעקב ליצמן: ד"ר ברלוביץ, בבקשה.

יצחק ברלוביץ: קודם כל אני רוצה להבהיר את הדברים כדי שלא יהיה שום ספק.

יצחק ברלוביץ: אנחנו חושבים שסגירת בית החולים במצב הקיים מהווה סכנה לבריאות הציבור.

יצחק ברלוביץ: סגירת בית החולים במצב שקיים היום, או בכל מצב שכפי שהוא כרגע, בתשתיות הקיימות היום בירושלים, בעצם מהווה סכנה לבריאות הציבור.

יצחק ברלוביץ: תושבי ירושלים לא יקבלו שירותים, חלק מתושבי ירושלים לא יקבלו, והמשמעות עלולה להיות שאכן תהיה פגיעה בריאותית קשה מאוד.

יצחק ברלוביץ: עכשיו זאת הצהרה, שאנחנו נתנו את זה גם לכונס הנכסים הרשמי, במסגרת אותה החלטה על הסגירה, ואנחנו כמובן גם הודענו על כך שיודיע את זה גם לבית המשפט.

יעקב ליצמן: רביב אמר קודם שהוחלט בזמנו על סגירת בית החולים, ושאלתי אותו מי החליט, הוא אמר הוועדה, כולל משרד הבריאות, אתם הייתם בוועדה.

יצחק ברלוביץ: הייתי בוועדה, ההחלטה היתה של כונס הנכסים, זאת סמכותו, אנחנו, אני כשהשתתפתי באותה ישיבה הודעתי, והיה לי מאוד חשוב שזה גם יירשם בפרוטוקול שאכן אנחנו רואים בהחלטה הזאת החלטה שתפגע בבריאות הציבור של תושבי ירושלים משום שהסגירה כרגע במצב הקיים היא בעצם אין היום חלופה לשירותי האישפוז ולשירותים הרפואיים בירושלים במידה ובית החולים ייסגר.

יצחק ברלוביץ: וזו בעצם הנקודה שאנחנו הולכים אתה לכל אורך הדרך.

יצחק ברלוביץ: הבקשה של המעורבות שלנו, של שר הבריאות ושל משרד הבריאות לכל אורך הדרך היא כמובן מתוך ראייה שבית החולים חייב להימשך והמשך הפעילות של בית החולים צריכה להימשך.

יצחק ברלוביץ: גם הניסיון שאני מקווה שיביא בכל זאת פירות יותר טובים, של שיתוף פעולה עם בתי החולים הקיימים בירושלים, אין כוונה כאן שבאותה מסגרת לסגור את בית החולים אלא לנצל באמת תשתיות קיימות בירושלים, הנהלה משותפת, לוגיסטיקה משותפת, דברים כאלה שיוכלו אולי לגרום לייעול יותר טוב ולניהול יותר יעיל של בית החולים.

יצחק ברלוביץ: אבל מבחינת צרכי התושבים, השירותים הבסיסיים, חדרי מיון, יולדות, פנימית, ילדים, כל אלה הם שירותים חיוניים לתושבי ירושלים וחשוב מאוד שימשיכו להתקיים.

אילנה כהן: הערה קטנה, יש דבר אחד שרוצים להוסיף מיטות במערכת הבריאות, אז לא יכול להיות שסוגרים.

שלמה שחר: הכונס הרשמי בעצם מעורב בלא מעט מפעלים ועסקים בימים אלה.

שלמה שחר: הנקודה המרכזית אני חושב שבתקופה של למעלה משנה שאנחנו שם הנושא הזה של ביקור חולים מבחינתנו זו הצלחה.

שלמה שחר: במובן הזה של בית חולים שהפסיד במשך תקופה ארוכה בכל חודש מליוני שקלים, צבר גרעון של מאה שמונים מליון שקל, הנה בעזרת מר ברי בר ציון והעובדים ואחרים הוכח בתקופה הזאת שבית החולים הזה, למרות שבתי חולים במדינת ישראל לא מרוויחים, בדרך כלל מפסידים, מקבלים סיוע מכאן, סיוע משם, בית החולים הזה עומד על הרגליים, התפוסה לא רק בנושא של המחלקות הפנימיות, גם בחדרי לידה, גם מבחינת חתכים שלמים של עיסוקים שעשינו ופעילות, הכל עלה, באחוזים רבים.

שלמה שחר: למרות כל הקשיים.

שלמה שחר: כשגוף בקשיים כולם לא נותנים לו הנחות.

שלמה שחר: קופת חולים היו לנו אתה קרבות על כמה ישלמו לכל חולה.

שלמה שחר: רבותי, למרות כל זה הוכח, להערכתי אפשר לומר שאלמלא הפנסיות, בלי הפנסיות אנחנו במצב של איזון תפעולי, ותיכף אני אדבר על העניין של הפרשת הפנסיה לעובדים הקיימים.

שלמה שחר: זה נכון שהמדינה תמכה, זה נכון שהמדינה נתנה שישה עשר מליון שקלים, אבל שישה מליון שקלים בכלל לא הגיעו אלינו ולא עשינו אתם שום דבר.

שלמה שחר: רבותי, לפני שנה קיבלנו עשרה מליון, אפשר להתייחס לזה כך, כאשר באנו במצב שהאמון בבית החולים מעורער, אף אחד לא עושה אתו עסקים, אנשים לא באים.

שלמה שחר: ולהפוך את הגלגל בהחלט נדרש איזה הון, אבל אין לי ספק שהיום זה בית חולים שיכול לעמוד על רגליו, וזה הוכח.

שלמה שחר: גם ההצעות שקיבלנו, וקיבלנו הצעות, לא היו אטרקטיביות במיוחד, כי אומרים רבותיי, זה בית חולים במצוקה, אז אנחנו ניתן מחיר שהוא לא שווה.

שלמה שחר: לכן גם היה הדיון לפני חודש, ואמרנו ההצעות הן לא אטרקטיביות, אין מנוס, הרי כונס רשמי לא אמור לנהל בית חולים.

שלמה שחר: אני לוקח את העניין הזה לתקופה, לחצי שנה, שנה, להראות שהדבר אפשרי.

שלמה שחר: מכאן ואילך מישהו צריך לקחת אחריות.

שלמה שחר: ההצעות שקיבלנו מאחרים, אני לא אכנס לפירוט, הוא אומר אני אקח, רק אתם תממנו אותי כל חודש באיזה סכום בשביל שאני אפעיל את בית החולים.

שלמה שחר: יש איזה גבול שצריך לעבור.

שלמה שחר: שלא לדבר על תשלומי הפנסיות.

שלמה שחר: כל הדוברים כאן שדיברו על כך שתשלום הפנסיות לא רלוונטי במאה אחוז צודקים.

שלמה שחר: צריך להפריד את נושא תשלומי הפנסיה של העובדים, זה לא קשור כהוא זה לאפשרות שנמכור את בית החולים או לא נמכור.

שלמה שחר: ואם הוועדה רוצה לקחת על עצמה לטפל בעניין שלא תסתמך על העניין של המכירה.

שלמה שחר: לא רק זאת, אם מישהו, ונשמעה כאן העמדה של האוצר שיימכרו נכסי נדל"ן וישולמו מתוך זה הפנסיות, אז מר ליצמן אומר תשכחו מהנדל"ן, אני לא אומר תשכחו מהנדל"ן, אבל זה לא יהיה מחר או מחרתיים.

יעקב ליצמן: תשכחו מהנדל"ן.

יעקב ליצמן: אף אחד לא יקנה שם.

שלמה שחר: גם מי שלא נוקט לגרסתך אז עדיין מחר לא יהיה מימוש של הנדל"ן.

שלמה שחר: והפסניונרים צריכים את הכסף מחר.

שלמה שחר: לכן רבותיי, את העניין של הפנסיה אני מייד, הפנסיה לעובדים הותיקים אני מייד במשפט אחד אומר, אם הוועדה רואה לנכון שהיא רוצה וצריכה לעזור בעניין הזה, לדעתי והבנתי יש מסלול אחד, וזה הנושא של חקיקה שתטפל בעניין הזה.

שלמה שחר: אני לא רואה מסלול אחר שמאפשר מחר להביא את הכספים.

שלמה שחר: יכול להיות מצב שמחר אנחנו נממש נדל"ן, ייכנסו כספים, אז אולי נחזיר את הכספים למי שצריך.

שלמה שחר: אבל רבותיי, אני בעניין הזה שליח, אני לא קובע, אני לא קובע מדיניות ואני לא יכול לתת תשובות לשאלות כאשר אין לי את המקור לכך.

שלמה שחר: אשר לעניין של לעשות תכנית הבראה ועלה הנושא הזה, רבותיי, אני לא רואה בנקודה שאני נמצא היום שאני הולך לעשות איזו תכנית הבראה דרמטית שתהפוך את הקערה על פיה.

שלמה שחר: אנחנו מייד עם כניסתנו לתפקיד פיטרנו עשרות עובדים.

שלמה שחר: קיבלו פיצויי פיטורין, בצורה כזו או אחרת.

שלמה שחר: רבותיי, וזה לא היה קל.

שלמה שחר: בלב כבד.

שלמה שחר: מייד בכניסה.

שלמה שחר: חמישים עובדים, על מנת לייעל.

שלמה שחר: היה מצב של עודף עובדים בקנה מידה רגיל ופיטרנו חמישים עובדים.

שלמה שחר: לאחר מכן פיטרנו עוד כמה עשרות.

שלמה שחר: רבותיי, כל פיטורין כאלה זה בלב כבד, זה לא פשוט.

שלמה שחר: אבל אנחנו עושים את זה.

שלמה שחר: אנחנו אומרים צריכים לעשות את הצעד הדרסטי הזה בשביל לאפשר בכל אופן ולהראות שבית החולים יכול להתנהל.

שלמה שחר: אז אני שב ואומר, מבחינתי להגיד היום צעדי התייעלות וכו', האוצר זו זכותו, שהוא אומר אני רוצה לתת לכם את הכסף, תוכיחו כך או אחרת, תעשו, אני לא מתווכח על זה.

שלמה שחר: אני רק אומר, כשהוועדה הזו באה לקבל החלטות לגבי שתי השאלות, התשובות שלי הן כדלהלן.

שלמה שחר: נושא הפנסיות זה דיון נפרד, שהוועדה צריכה לראות אם יש באפשרותה, יש ביכולתה, יש בסמכותה לטפל בזה במישור אחר, זה בכל אופן בית חולים פרטי, מה עמדת המדינה לעניין, מה המחוייבות שלה, אני לא נכנס לעניין הזה.

שלמה שחר: אני העיסוק שלי הוא בדברים אחרים.

שלמה שחר: זו לא שאלה שאני אמור לקבל עליה את ההחלטות.

שלמה שחר: לגבי עתידו של בית החולים, אז עשינו כל אשר אפשר בעניין הזה של ההתמחרות.

שלמה שחר: צריך להבין, זה נושא רגיש.

שלמה שחר: אנחנו הולכים בתפר הזה בין שיישאר אמון הציבור, לבין לאפשר למציעים לתת הצעות.

שלמה שחר: ההצעות שקיבלנו לפני חודש לא היו אטרקטיביות.

שלמה שחר: אני יכול לבשר לכם שבשבוע האחרון יש בעניין הזה מפנה משמעותי וקיבלנו שיפור משמעותי של הצעות.

שלמה שחר: קיבלנו גם הצעה נוספת שיכולה להיות באה בחשבון.

אברהם-בייגה שוחט: באופן כללי, מה הקונה, הקונה מוכן לקחת על עצמו את חובות העבר, את הפנסיות?

שלמה שחר: חובות עבר הוא לא מוכן והוא גם לא צריך.

שלמה שחר: אני יכול להגיע, אני אגיע עם זה לבית משפט שלא ישלם לי חובות עבר.

אברהם-בייגה שוחט: למי חייבים את זה, לבנקים?

שלמה שחר: מס הכנסה.

יעקב ליצמן: בייגה, אני לא רוצה להרגיז אותך, אבל נסים דהן היה שר הבריאות, תשאל אותו כמה יכולנו לגמור את זה, עם מס הכנסה עם הכל.

נסים דהן: ששים מליון בהלוואה לעשרים שנה.

שלמה שחר: אבל תמיד ידוע שככל שדוחים את העניין הוא עולה יותר.

שלמה שחר: רבותיי, אני רוצה מציע, אני לא רוצה הרבה ממציע, שואלים אותי מה צריך להביא המציע, אני רוצה מציע שייכנס לבית החולים, ייקח את מצבת העובדים הקיימת כפי שהיא פחות או יותר, ידאג לכך שהעובדים שקיימים ימשיכו לעבוד במערכת, ידאג לכך שהם יקבלו בעתיד תשלומי פנסיה.

שלמה שחר: זהו, לא יותר מזה.

שלמה שחר: הבעיה שעוד לא הגענו לשורה הזו.

שלמה שחר: אני לא מציע שמקבל על עצמו לשלם את הפנסיות של העובדים שכבר עזבו.

שלמה שחר: אני לא רואה מציע שלוקח על עצמו חובות עבר, אבל בואו נשים את זה בצד, שיבוא המציע הרציני, להערכתי כמו שאני אומר בשבוע האחרון יש איזו התקדמות בעניין הזה.

שלמה שחר: אנחנו במקביל, ועל פי בקשת שר הבריאות והמעורבות שלו אנחנו בודקים את האפשרות, כפי שרביב דיבר, על מעורבות ושילוב של בית החולים בבתי חולים אחרים בעיר.

שלמה שחר: אבל רבותיי, לעניין הזה אני צריך עוד אויר לנשימה.

שלמה שחר: ואם לא נקבל את האויר לנשימה,

יעקב ליצמן: כמה אתה צריך?

שלמה שחר: אני צריך לפחות תקופה, ואם צריך סכומים אז ברי ייכנס לסכומים.

שלמה שחר: אבל אם אני לא מקבל, ולכן גם מה ששמעתם כאן מרביב, אם אני לא מקבל אויר לעוד יום, לעוד שבוע, אין לי ואסור לי, אין לי מנדט מבית משפט לפעול בגרעון.

שלמה שחר: אני חייב לבוא לבית המשפט, לתת לו את תמונת המצב ולהגיד לו אדוני עם כל הצער וכאב הלב, למרות כל המאמצים של כולם, אין מנוס.

אברהם-בייגה שוחט: אתה אמרת שזה מאוזן תפעולית.

אברהם-בייגה שוחט: הראה לי רביב את הנייר שלכם, שם מופיע גרעון,

יעקב ליצמן: מי כמוך בייגה יודע שאפשר לעשות ממינוס פלוס.

ברי בר ציון: אני רוצה להתחיל באירוע שהיה שבוע שעבר.

ברי בר ציון: היתה בקרה של משרד הבריאות, היו כעשרים איש מאנשי משרדו של יצחק ברלוביץ שעשו בקרה על בית החולים.

ברי בר ציון: ובסיכום ציינו כמה דברים.

ברי בר ציון: ציינו כמובן רג'קטים, כי יש רג'קטים בכל מקום, וכל הדוברים חוץ מאחד, אני מדבר על כמות יפה של אנשים, שמונה עשר, עשרים איש, ציינו את השיפור המדהים שחל בבית החולים במהלך השנה, שנתיים, שלוש האחרונות.

ברי בר ציון: אני מדבר על הפן הרפואי, אני מדבר על הפן המינהלתי.

ברי בר ציון: וכמעט כולם ללא יוצא מן הכלל גם ציינו שהם לא מבינים איך העובדים מצליחים לעבוד במצב הזה, עם התנאים שאנחנו נותנים להם, ואשר על כן כל הדיבורים על השיפור הם בכפולות ומכופלות וכן הלאה.

ברי בר ציון: וזה עוד לא דיברנו על הפנסיונרים.

ברי בר ציון: אז זה דבר אחד.

ברי בר ציון: דבר שני, בואו נדבר קצת על מצגי שווא, רביב.

ברי בר ציון: אם דיברנו על מצגי שווא, אני לא ראיתי עשרים מליון, אני בקושי ראיתי, אני לא יודע על מה אתה מדבר, אני בקושי ראיתי עשרה מליון, גם פחות.

ברי בר ציון: סליחה, להוציא שמונה מאות אלף שקל, כל התשעה מליון האלה, תשע נקודה משהו הלכו לתשלום פנסיות של גמלאי העבר, במקום לקחת את הכסף הזה, להשקיע אותו בפיתוח של בית החולים או להפריש פנסיות לעובדים הקיימים הכסף הזה הלך לתשלום פנסיות לאותם אומללים, והם אנשים אומללים, אני מצטער, אני לפני שאני הולך לישון בלילה מופיע אצלי אדון מינץ בראש.

ברי בר ציון: זה מה שמופיע לי.

אילנה כהן: אדון מינץ עבד חמישים שנה בביקור חולים והיום נשאר חסר כל.

ברי בר ציון: אני מצטער אדון מינץ, אני לא מתכוון לבייש אותך.

ברי בר ציון: ובואו נדבר על עובדות.

ברי בר ציון: עובדות הן שבשנת 2004 סיימנו כמעט באיזון.

ברי בר ציון: מאה מאתיים אלף שקל בעודף.

ברי בר ציון: זה כאשר אנחנו לא מפרישים, ציין את זה הכונס גם, אנחנו לא מפרישים פנסיות לעובדים הנוכחיים.

ברי בר ציון: הסכומים שצריך להפריש, בנוסף לפנסיות האלה, לחישובנו מצבת האדם הנכונה כיום, כולל קרן השתלמות, בסביבות קצת פחות מחצי מליון שקל לחודש.

ברי בר ציון: זה הגרעון האמיתי שגלום היום באיזון התקציבי שאני מדבר עליו.

ברי בר ציון: יש את החבר'ה שנמצאים כבר בגמלאות.

ברי בר ציון: אלה שעובדים עדיין, הרופאים מקבלים, יש עוד מאתיים ששים איש בתוך המערכת שזכאים לרמה כזו או אחרת של פנסיה.

ברי בר ציון: הפרשה, שאני עוד צריך להפוך אותה לצוברת.

ברי בר ציון: הערך שלה הוא חמש מאות אלף שקל לחודש.

ברי בר ציון: קצת פחות.

ברי בר ציון: זאת אומרת שבמהלך ארבע עשרה חודש האחרונים שיושב כונס הנכסים בבית החולים נוצר חוב כלפי העובדים, שישולם כמובן בעת המכירה או המעבר, וזה סדר גודל של החוב, פר חודש, תכפילו, לעשות מכפלות יודעים.

ברי בר ציון: כשאני אומר בית החולים מאוזן באופן תפעולי לשנה זה אומר שיש חודשים שבהם אני בפלוס ויש חודשים שבהם אני במינוס.

ברי בר ציון: אנחנו נמצאים עכשיו בחורף.

ברי בר ציון: זה לא חדש לאף אחד.

ברי בר ציון: גם לא חדש לאף אחד כמות הפעילות שיש.

ברי בר ציון: גם לא חדש לאף אחד סיפור הקופות.

ברי בר ציון: כשמגיעים לרמת פעילות מסויימת חלק מהקופות משלמות לי אפס, חלק מהקופות משלמות לי עשרה אחוז.

ברי בר ציון: מה לעשות, לחולים אני לא מזריק מים לורידים, אלא תרופות.

ברי בר ציון: יש לזה עלות.

ברי בר ציון: ביקש האוצר כמה אתם צריכים לצורך, תסיימו את המשא ומתן שלכם עד סוף מרץ, עשינו חישוב על פי פעילות חורף, לקחנו הערכה, לקח רואה החשבון הערכה מקסימליסטית, ואמר להם חברים, זו הערכה ריאלית.

ברי בר ציון: יכול להיות שנגמור ביותר, יכול להיות שנגמור בפחות.

ברי בר ציון: כשאני יודע שאני על כל מאה אלף שקל צריך לרוץ ולהוכיח שפיטרתי חמישה עובדים בשביל לקבל את המליון מאתיים הנותרים אני לא אספר סיפורים לאף אחד.

ברי בר ציון: אז אני נותן את ההערכה שלי, שכוללת את הבעיה התזרימית ואת הבעיה התפעולית, וזה מה שאני מבקש.

יעקב ליצמן: אני אצטרך לקצר את הדיון כי יש עוד כמה נושאים על סדר היום.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה, אני לא פותח דיון עכשיו על ביקור חולים מעבר, רציתי עדכון.

יעקב ליצמן: אני אתן לך לסיים,

ברי בר ציון: אז העדכון הוא כזה, לי אין כסף כדי לשלם את הפנסיות שאני צריך לשלם בעשירי לחודש.

ברי בר ציון: תודה רבה.

ברי בר ציון: לי יש כסף כדי לשלם בינואר את משכורות פברואר, ואחרי זה אני צריך לגשת, כלומר צריך הכונס לגשת לבית המשפט ולהגיד חברים, לא ניקח עלינו אחריות מעבר.

ברי בר ציון: גם אין לי אפשרות להיכנס למשא ומתן, רביב מדבר במין עטיפה של צלופן כזאת, התייעלויות מסויימות.

ברי בר ציון: אין, נגמר.

ברי בר ציון: או שנמכור, או שנסגור, ועד אז רוצים, תתמכו.

ברי בר ציון: לא רוצים, אנחנו נבצע כל החלטה שתתקבל.

ברי בר ציון: זהו.

אופיר רונן: אני מייצג את העובדים של ביקור חולים, העובדים שצברו זכויות פנסיה, והם מתי שהם ייצאו לפנסיה או מתי שיפטרו אותם אמורים לזכות מהפנסיה.

אופיר רונן: חבר'ה, אנחנו כבר פעם שישית נמצאים כאן.

אופיר רונן: ובינתיים מה שהעובדים רואים כאן זה רק דיבורים, דיבורים יפים, כולם אוהדים את העובדים, אבל הבעיה היא שאנחנו לא ראינו עד היום פתרון בשטח.

אופיר רונן: מה שאנחנו מבקשים פשוט מאוד להקים לאלתר קרן שתשמש לטובת תשלומי הפנסיה לפנסיונרים, הותיקים, ולגבי תשלומי פנסיה לעובדים הממשיכים.

אופיר רונן: אנחנו דורשים פשוט מאוד שתהיה קרן שתוקם לאלתר, תהיה בפיקוח של ועדת הכספים של הכנסת או שכל קרן אחרת.

אופיר רונן: כל התזרים של הכספים לקרן הזאת יהיה מבוקר, אבל שהכספים האלה לא ייכנסו לתקציב בית החולים.

יעקב ליצמן: האם יש איזה כסף מונח עבור הפנסיה של העובדים?

אופיר רונן: שקל אחד אין.

אופיר רונן: ודבר נוסף אני רוצה, העבירו מאות מליוני שקלים לשערי צדק והדסה, שהם גם בתי חולים פרטיים.

אופיר רונן: העבירו מאות מליוני שקלים, דמם של עובדי ביקור חולים לא פחות אדום מדמם של עובדי הדסה ושערי צדק.

קלרה שטיינברג: לי קוראים קלרה שטיינברג, ראשית כל תודה רבה על התמיכה והחום והמלים היפות, אבל מזה אנחנו לא הולכים למכולת.

קלרה שטיינברג: אני רוצה להביא לידיעת

קלרה שטיינברג: כם שני דברים.

קלרה שטיינברג: ראשית כל להוציא את המושג הזה חובות עבר, שהפנסיונרים הם חובות עבר, אלא חלק מבית החולים, וזאת בעצם משכורת שמגיעה לנו.

קלרה שטיינברג: עובדה לכך שכולם קיבלו משכורת ואנחנו לא קיבלנו.

קלרה שטיינברג: בנוסף לזה הורידו לנו ארבעה עשר אחוז כבר מספר חודשים מהמשכורת.

קלרה שטיינברג: הם מוציאים אנשים אחרים לפנסיה ולוקחים מאתנו להשלים את הפנסיה של החדשים.

קלרה שטיינברג: איפה נשמע דבר כזה, אנשים מרוויחים בקושי אלפיים, שלושת אלפים, חמשת אלפים.

קלרה שטיינברג: מזה מורידים להם ארבעה עשר אחוז, בשביל להשלים לאחרים, איפה זה כתוב.

קלרה שטיינברג: אני מבקשת מכבודו להוציא פסקה שאנחנו לא חובות עבר, אנחנו חלק מבית החולים.

יעקב ליצמן: תודה רבה גבירתי, זה ברור.

קריאה: אני לא רוצה להרחיב את הדיבור על מצב מערכת הבריאות.

קריאה: קוראים את זה בעיתונים, ובעוד יומיים ועדת הסל תשב לקצוב מתוך חמש מאות מליון שקלים של תרופות שהוגדרו כחיוניות ביותר, יש רק מאתיים מליון, אני לא יודע איך נעשה את זה.

קריאה: אבל מה שברור לגמרי לגבי ביקור חולים, בלי לפתור, לבוא לרוכש פוטנציאלי ולומר לו בעיית הפנסיה נפתרה לא יימצא קונה.

קריאה: אבל מה שרביב הציג פה זה הצגה מתחסדת כאילו נדאג לפנסיה.

קריאה: אי אפשר לבוא ככה, צריך לבוא ולומר בעיית הפנסיה נפתרה.

קריאה: עכשיו בואו נדבר על רכישה.

רוני עמרם: אני רוצה להודות לכל חברי הוועדה על התמיכה הבלתי מסוייגת בבית החולים ובעובדיו, אני רוצה לומר לכם שהדברים האלה בהחלט נוטעים ונותנים בנו איזו שהיא תקווה לעתיד טוב יותר.

רוני עמרם: אני רוצה להעביר לחברי הוועדה קצת מהתחושה שלנו.

רוני עמרם: תחת הפירוק נדרשנו ואנחנו עדיין נדרשים לשלם מחיר מאוד מאוד כבד, החל בפיטורי עובדים, ללא זכויות, בלי תנאים, בלי פיצויים ובלי פנסיה כמובן.

רוני עמרם: לרבות דוגמאות של מפוטרים שפוטרו ונשים שכבר עברו את גיל הששים אז אפילו דמי אבטלה הן לא יכלו לקבל בתקופה שמייד אחרי הפיטורים, עבור לפנסיונרים שהפכו להיות מתוייגים יום אחד תחת הכותרת של חובות עבר.

רוני עמרם: עבדו עשרות שנים ולא ידעו מה זה חובות ולא מה זה עבר, והיום הם מדי חודש בחודשו דואגים מה יהיה עם המשכורת והפנסיה של החודש הבא.

רוני עמרם: ועבור לנו העובדים שנשארנו במערכת, ואפרופו רביב לפני שהמפרק נכנס לתמונה אנחנו היינו במשא ומתן עם האוצר לגבי תכנית הבראה, ובחודש יולי, אוגוסט בבית החולים יצאו כחמישים עובדים, תמורת אותם חמישה מליון, ותחת הפירוק יצאו עוד כמאה ומשהו.

רוני עמרם: זאת אומרת אם בפברואר 2003 עבדו בבית החולים שש מאות חמישים עובדים היום בבית החולים עובדים חמש מאות ועשרה עובדים.

רוני עמרם: תעשו את החשבון על איזה תכנית הבראה יפה עשו, ואנחנו העובדים שנשארנו במערכת נדרשים לשלם את המחיר, כי אנחנו עובדים עם פחות כוח אדם, עם הרבה יותר עבודה, כפי שאתם בודאי שומעים בכלי התקשורת, מקצצים לנו בשכר, לא מקבלים קרן השתלמות, לא מקבלים קרן מקפת, אין פנסיה, אנחנו לא מקבלים זכויות שנהוגות בבתי חולים אחרים, לא תמריצים לאחיות, לא מענק נלווה, לא ביגוד.

רוני עמרם: ובכל זאת, למרות כל גל הצונמי הזה ששטף אותנו, אנחנו חיים, נושמים ובועטים, לפעמים נדמה לי למורת לבם ורוחם של אנשים שהיו רוצים שנגווע.

רוני עמרם: אבל אנחנו לא, אנחנו חיים ומוכנים להמשיך ולתת למען המערכת הזאת, לבית החולים, רק תעזרו לנו.

סימה וייס: עו"ד סימה וייס, באת כוח הפנסיונרים ממשרד חברוני.

סימה וייס: נאמרו פה מספר משפטים לגבי האחריות המוסרית של האוצר ו/או המדינה לגבי החוב של הפנסיונרים.

סימה וייס: מעבר לזה שמדובר באחריות מוסרית, של כלל ישראל ערבים זה לזה וכל הדברים האלה הרי מדובר באיזו שהיא אחיזת עיניים מאוד גדולה מטעם האוצר.

סימה וייס: אני יושבת פה אולי פעם שלישית או רביעית, ואותם פתגמים של האוצר, באמצעות אותו נציג או נציגים אחרים, הוא אמר אז, הוא אומר גם כעת.

סימה וייס: הם לא פותרים את זה.

סימה וייס: הם לא פותרים את זה והם גם לא יפתרו את זה.

סימה וייס: ואני לכן מבקשת שתצא קריאה מהוועדה לקבל החלטה אד-הוק לגבי הפנסיונרים.

יעקב ליצמן: אני מאוד אשמח לשמוע תשובה חיובית.

יעקב ליצמן: יש מחוייבות משפטית?

סימה וייס: לטענתנו כן.

סימה וייס: ופירטנו את זה בתגובה בבית המשפט המחוזי.

סימה וייס: האחריות המוסרית של האוצר נובעת גם מהעובדה שלאורך שנים בית החולים הזה, למרות היותו עמותה פרטית, הוא היה בפיקוח של האוצר והרשויות, ושום דבר לא נעשה.

סימה וייס: ואיזה מאה או מאה חמישים מליון שקל הלכו, אבדו להם, אין לי מושג לאן.

סימה וייס: עכשיו באים להגיד נמכור, ממה שנמכור נקבל, נחלק, מה זה הדברים האלה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יעקב ליצמן: אני לא הולך לקחת כרגע החלטה.

יעקב ליצמן: שום החלטה.

יעקב ליצמן: מעבר לזה שאני חושב שצריך להכניס את נושא הפנסיה, אני לא הולך לקבל שום החלטה, מעבר רק להחלטה אחת.

יעקב ליצמן: אני אנסה לדבר עם האוצר, היום או מחר.

יעקב ליצמן: מעבר לכך אני הולך לקבוע עכשיו ישיבה ביום רביעי הבא, בתשע בבוקר עד תשע וחצי, לא יותר.

יעקב ליצמן: אני מזמין לישיבה, רבותיי, לא כולם, לא צריך, זה מיותר, זה לא נותן גם לרשות הדיבור לחזור לכולם אותו דבר, רק לכונס, לאוצר, בריאות ונציג העובדים.

יעקב ליצמן: מעבר לכך לא צריך אף אחד כאן רבותיי.

יעקב ליצמן: רבותיי, אני חושב שאמרתי את כל הדברים מה שצריך להגיד, לא מעבר לכך.

יעקב ליצמן: תודה רבה.