הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 63, 2003-12-22 09:30

אמנון כהן: בוקר טוב.

אמנון כהן: ברשותכם, אני רוצה לפתוח את הדיון.

אמנון כהן: הנושא היום הוא: מצבן החברתי-כלכלי של ערי הפיתוח בדרום – מעקב – עמ' 6 בדו"ח 50ב' של מבקר המדינה.

אמנון כהן: הנושא ידוע, ומבקר המדינה ערך דו"ח נרחב ביותר לפני כשלוש שנים – דו"ח 50ב'.

אמנון כהן: כל הפרק הראשון יוחד לנושא ערי הפיתוח בדרום הארץ.

אמנון כהן: בין המימצאים שלו: אין בנמצא פרוגרמה לטיפול מתואם, מקיף ומערכתי בדרום הארץ; ההכשרה המקצועית ושירות התעסוקה אינם פועלים ביעילות; בשנים האחרונות גדלו שיעורי הזכאים לתעודת בגרות בערי הפיתוח, אולם ישנו עדיין פער ניכר בהשוואה לממוצע הארצי; השירות הרפואי באזור הדרום אינו זמין ונגיש; וכמובן, בכל הקשור לתשתיות – הנגישות בין המרכז לדרום.

אמנון כהן: הנושא רחב מאוד, והוועדה לביקורת המדינה קיימה מספר לא מועט של דיונים בעקבות הדו"ח, ודנה בכל פרק.

אמנון כהן: על פי בחינה נראה, שאת רוב הליקויים מנסים לפתור ואת חלקם פתרו, אבל זה לא מספיק, כמובן.

אמנון כהן: אדוני המבקר, הדו"ח שלך רציני וחשוב מאוד, והנה אנחנו רואים את מכתבו של יו"ר מינהלת הרשות, שמוליק ריפמן, בו הוא כותב שבתוכנית הכלכלית לשנת 2004 – הכל מתבטל.

אמנון כהן: כרגע רוצים לבטל את ההטבות שניתנו בגין העדפה, שיפור או שיוויון – ביטול חוק עידוד השקעות הון, ביטול הטבות תמריצים לקרקע למגורים ולתעשיה, פגיעה קשה בנושאי החינוך והרווחה, אי קיום ההמלצות בענייני הבדואים – בנושא הבדואים דנו כאן לפני מספר שבועות – וכמובן, ביטול מוסדות וגופים בנגב.

אמנון כהן: בשלב הזה הייתי רוצה לשמוע מהשטח מה באמת קורה – מה יושם ומה עדיין לא.

אמנון כהן: איפה עומד כל נושא התוכנית הכלכלית לשנת 2004, כי הבנתי שגם בוועדת הכספים יש מספר לא מועט של חברי ועדה שמתנגדים לכך.

אמנון כהן: לכן, ראיתי לנכון לקיים את הדיון לפני ההצבעות, מתוך ניסיון להועיל מכאן, מהוועדה, בשינוי הגזירות הקשות שמטילים על איזור הנגב.

אמנון כהן: בשלב זה, אבקש משמוליק ריפמן לספר לנו מה קורה בשטח.

אמנון כהן: בדבריך, נסה לייצג את ראשי הערים באזור הנגב – את כל אלה שמתמודדים עם בעיות של קשי יום, בעקבות עזיבתו של הציבור החזק.

אמנון כהן: למעשה, לציבור החלש אין מענה – לא בהכשרה מקצועית ולא בתעסוקה.

אמנון כהן: אין לו גם פרספקטיבה לעתיד.

שמואל ריפמן: בוקר טוב לאדוני היושב ראש ולאדוני מבקר המדינה.

שמואל ריפמן: אני חושב שדו"ח מבקר המדינה 50ב' היווה תקווה ובשורה לתושבי הנגב.

שמואל ריפמן: בשורה – כי כל הזמן יש לנו הערות, ובעיות וטענות, ובא מבקר המדינה אחרי שבחן את הדברים לעומק, ממבט אחר וממקום אחר, וביסס בדו"ח את התחושות הקשות של תושבי הנגב.

שמואל ריפמן: התקווה היא, שבהמשך לדו"ח, ממשלת ישראל והכנסת ישנו את כל מה שקשור להתנהלות של הממשלה לגבי הנגב.

שמואל ריפמן: אני רוצה להזכיר לכל מי ששכח, שהנגב מהווה 60% משטחה של מדינת ישראל.

שמואל ריפמן: מדובר בפרופורציה ובשטחים, שאנשים לא תמיד קולטים.

שמואל ריפמן: אני ראש המועצה ברמת הנגב, ושטח המועצה הוא 4 מיליון דונם ושלוש מאות אלף – 22% משטחה של מדינת ישראל.

שמואל ריפמן: בכל השטח הגדול הזה חיים 4,000 יהודים ו-5,200 בדואים.

שמואל ריפמן: אני אומר את הדברים, כי לפעמים אנשים שלא כל כך מכירים את הנגב, וחיים ב"מדינת תל אביב" הגדולה – בין גדרה לחדרה – לא מבינים כל כך את מה שקורה.

שמואל ריפמן: אני מברך את יו"ר הוועדה על כך שהרים את הכפפה וכינס את הדיון הזה.

אמנון כהן: אני חייב לציין, שגם בעקבות לחץ כבד של חבר הכנסת יעקב מרגי.

שמואל ריפמן: כשקשה בתל אביב או ברמת השרון, קשה שבעתיים בנגב.

שמואל ריפמן: אני יודע שיגידו שקשה בכל מקום.

שמואל ריפמן: אבל תמיד אזורים שבהם האבטלה מראש גבוהה יותר, ומקורות התעסוקה והפרנסה נמוכים יותר, הקושי עולה וגובר.

שמואל ריפמן: ובכל תחום שאקח אותו – דרך חינוך, דרך הרווחה, דרך תעסוקה ופרנסה, וכמובן דרך אבטלה.

שמואל ריפמן: אני חושב שבעיות השרות הרפואי עדיין לא נפתרו, גם אחרי שהשר דני נווה הוסיף השבוע 40 מיליון שקלים להמשך פיתוח חדרי היולדות בסורוקה.

שמואל ריפמן: עדיין יש בעייה.

שמואל ריפמן: האבטלה עולה בכל העיירות, וכמובן במגזר הבדואי.

שמואל ריפמן: ההטבות שהביא בזמנו ח"כ סבן – הטבות המס בעיקר – הצטמצמו בצורה משמעותית.

שמואל ריפמן: כדי להיות מאוזן ומציאותי, אחד האזורים הקטנים אבל הקשים ביותר שנפגעו מכך הוא אזור הערבה התיכונה.

שמואל ריפמן: המועצה האיזורית הערבה התיכונה נמצאת ממש בסוף העולם, 130 ק"מ מאילת.

שמואל ריפמן: שם נעשה עיוות, אותו אנחנו מנסים לתקן.

שמואל ריפמן: חלק מההטבות נשארו בעיירות הפיתוח – ממצפה רמון צפונה עד שדרות.

שמואל ריפמן: לגבי מחירי הקרקע: הממשלה החליטה על שינוי במחירי הקרקע למגורים ולתעשייה, והטילה על מועצת המינהל לגבש תקנות ואת ביטול ההטבות.

שמואל ריפמן: אנחנו משוכנעים שהחלטה כזאת פוגעת בסיכוי ובאפשרות להביא אנשים צעירים ואנשים נוספים לנגב.

שמואל ריפמן: החלטה זו פוגעת כמובן בסיכוי להקים מפעלים חדשים, שלא לדבר על המפעלים הקיימים.

שמואל ריפמן: הנושא הזה נידון בימים אלה במסגרת חוק ההסדרים למשק, ולאחר מכן יובא להכרעה במועצת מינהל מקרקעי ישראל.

אמנון כהן: בדקתם מה קורה בוועדת הכספים בעניין?

שמואל ריפמן: בחודש האחרון אנחנו מלווים את הוועדות השונות.

שמואל ריפמן: ועדת הכספים לא קבעה עמדה בשלב זה.

שמואל ריפמן: אני מקווה ששר התמ"ת, המופקד על מועצת המינהל, לא יזדרז לקבל החלטה במועצת המינהל.

שמואל ריפמן: אבל הממשלה החליטה בצורה ברורה וחד משמעית לגבי ביטול ההטבות לקרקע למגורים ולתעשיה.

שמואל ריפמן: לגבי הבדואים: מנקודת המבט שלי, המצב הולך ומחמיר.

שמואל ריפמן: ביחס להחלטת הממשלה, להקצות 1.1 מיליארד שקלים בחמש שנים – אני לא רוצה להגיד שלא קורה כלום, אבל לא קורה מספיק ביחס למה שהם היו זכאים בעקבות המצב שבו הם נמצאים ב-30 השנים האחרונות.

שמואל ריפמן: אני יכול להגיד בוודאות, כי אני חי שם ואני רואה אותם סביבי.

שמואל ריפמן: בתחום המועצה האזורית, אני עצמי מסייע להקים יישוב בדואי עצמאי של הפזורה.

שמואל ריפמן: להקים את אותם 7 יישובים עליהם החליטה הממשלה.

שמואל ריפמן: אני לא מרוצה מהקצב, וחייבת להיות פה נחישות וביצוע הרבה יותר משמעותיים.

שמואל ריפמן: הבעייה העיקרית שלנו עם הבדואים היא חוסר האמון שבנינו כולנו – גם אני – במשך 30 שנה עם הבדואים.

שמואל ריפמן: אנחנו חייבים להראות להם שאנחנו גם עושים, ולא רק מדברים.

שמואל ריפמן: לכן אני חושב שצריכה להיות התייחסות מיוחדת לעניין.

שמואל ריפמן: אני רוצה לברך ולהודות למבקר המדינה, על הדו"ח בנושא רמת חובב.

שמואל ריפמן: אני חושב שהוא דו"ח חשוב ונכון.

שמואל ריפמן: אתה קלעת בדיוק לבעיות המרכזיות שעומדות מאחורי המצב ברמת חובב.

שמואל ריפמן: לגבי הרשות לפיתוח הנגב: מבקר המדינה קבע בדו"ח 50ב', שהרשות לפיתוח הנגב היא גוף שצריך להתקיים וצריך להיות גוף שמתאם בין משרדי הממשלה.

שמואל ריפמן: הממשלה קיבלה החלטה בה היא אומרת, שהיא מבטלת את הרשות לפיתוח הנגב והגליל.

שמואל ריפמן: סך כל תקציב הרשות לפיתוח הנגב בשנת 2003 היה מיליון וחצי שקלים, ולכך אנחנו מגייסים 10 מיליון שקלים נוספים.

שמואל ריפמן: אני מבקש מאוד שהוועדה לביקורת המדינה תעביר את המסר הזה לוועדות הכנסת השונות.

שמואל ריפמן: אין שום סיבה והצדקה לבטל את הרשויות לפיתוח הנגב והגליל.

שמואל ריפמן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת פינס, בבקשה.

אופיר פינס-פז: תודה, אדוני.

אופיר פינס-פז: ראשית, קראתי שמחר אמורים לפרסם את מסקות הוועדה שמטפלת בדו"ח אסון ורסאי.

אופיר פינס-פז: אני מציע לך לקיים בוועדה לביקורת המדינה דיון במהירות האפשרית.

אופיר פינס-פז: ברצוני לברך את שמוליק ריפמן על כך שהעדיף את הבמה הזאת על פני ועידת התנועה הקיבוצית שנפתחת היום.

אופיר פינס-פז: אנחנו נאחל לתנועה הקיבוצית הצלחה גם בוועידה שלה.

אופיר פינס-פז: חבל שלא באו לכאן גם ראשי עיירות הפיתוח – אני חושב שהנוכחות שלהם חשובה בדיון מהסוג הזה.

אופיר פינס-פז: אבל זה לא מצמצם את עומק הבעיה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב ראש, אדוני מבקר המדינה, הבעיה גדולה מאוד.

אופיר פינס-פז: כשהייתי השבוע בביקור במצפה רמון, הסתבר לי שבמסגרת הקיצוצים שצה"ל צריך לעשות, הוא החליט להפסיק להלין את אנשיו במצפה רמון.

אופיר פינס-פז: אנשים במדינת "גדרה-חדרה", כפי שאמרת, לא מבינים את משמעותה של ההחלטה הזאת.

אופיר פינס-פז: בפועל, 25% מתושבי מצפה רמון הם אנשי מערכת הביטחון.

אופיר פינס-פז: לדעתי, ההחלטה הקטנה הזאת אומרת שאין מצפה רמון, ואם יש מצפה רמון – זוהי מצפה רמון נכה בצורה שאני לא יודע אם אפשר לעשות אתה משהו.

אופיר פינס-פז: זו דוגמה אחת לאטימות, כי יש איפה לצמצם.

אופיר פינס-פז: אם צה"ל רוצה לתת לי לצמצם, אני אצמצם בשמחה – יש איפה לחתוך.

אופיר פינס-פז: כל עוד לא מוכרים את תל השומר, את הקריה ואת צריפין – לחתוך את ההטבה הקטנה הזאת לאנשי צבא שמתגוררים במצפה, זה פשוט חלם.

אופיר פינס-פז: אבל זו רק דוגמה אחת מני רבות.

אופיר פינס-פז: זוהי שאלה של מדיניות.

אופיר פינס-פז: את המפעל האחרון שהוקם במצפה רמון חנך שמעון פרס לפני 25 שנה.

אופיר פינס-פז: זה לא יעזור.

אופיר פינס-פז: כשמחליטים "שטחים לפני הנגב והגליל" – זוהי התוצאה.

אופיר פינס-פז: אפשר לשחק ימינה ושמאלה, קדימה ואחורה, לפלבל עיניים לשמיים, להיות נחמדים, לחייך – הכל שטויות.

אופיר פינס-פז: בסוף אתה מחליט מהם סדרי העדיפיויות של המדינה.

אופיר פינס-פז: מאז 1967, השטחים קודמים לגליל ולנגב, נקודה.

אופיר פינס-פז: זה לא אומר שלא שמים שקל בגליל ובנגב – שמים קצת, אבל אלו הם השוליים של השוליים.

אופיר פינס-פז: עד שהמדיניות הזאת לא תשתנה, הכל יהיה דיבורים בעלמא.

אופיר פינס-פז: רמת חובב מוכיחה כמה גדול הוא האסון.

אופיר פינס-פז: קודם כל, במישור הסימבולי – כשמתבטים עליה "פח הזבל של המדינה".

אופיר פינס-פז: נכון שמדובר בשטח פתוח בנגב, אבל לא יכול להיות שזהו המסר הסימבולי שמועבר לאזרחי המדינה.

אופיר פינס-פז: בצד המהותי, יש שם כמובן בעיות הרבה יותר עמוקות וקשות, ואני מקווה שהן תגענה לידי פיתרון.

אופיר פינס-פז: עיירות הפיתוח בנגב קורסות.

אופיר פינס-פז: אני מדבר על מקומות כמו דימונה, מצפה רמון, ירוחם, ומקומות אחרים, שזקוקים לנו כאוויר לנשימה, וזקוקים לממשלה ולכנסת שיכניסו שינוי בסדרי העדיפויות.

אופיר פינס-פז: יש הרבה אנשים טובים – אתמול היה מבצע התרמה בדימונה, ותרמו שמיכות ותנורים – אבל כאן צריך פיתרון אסטרטגי, ולא רק רצון טוב של הרבה מאוד מתנדבים ושל אנשים טובים שיש בתוכנו.

אופיר פינס-פז: זה לא יביא מזור למקומות האלה.

אופיר פינס-פז: אני מבקש את סליחתך, שמוליק, אבל אם אנחנו כבר יושבים בפורום הזה, אני רוצה לומר לך מילה אחת.

אופיר פינס-פז: הגיע הזמן שהמועצה הענקית עליה אתה שולט תיתן קצת לעיירות הפיתוח – קצת בארנונה, קצת בשטח, קצת באמצעים – שום דבר לא יקרה.

אופיר פינס-פז: בסופו של דבר, צריך לשים את הדברים על השולחן.

אופיר פינס-פז: יש צורך לעזור, וצריך גם לבדוק את העניין הזה מבחינה מספרית.

אופיר פינס-פז: גם מהמקום הזה יכולה לבוא בשורה מסויימת לעיירות קשות-היום הללו.

אופיר פינס-פז: שמעתי שצה"ל בונה את עיר הבה"דים בנגב.

אופיר פינס-פז: ומה אומרים לי, אדוני יושב-הראש?

אופיר פינס-פז: אני מקווה שהמידע שבידי איננו נכון, אבל אומרים לי שהולכים להקים שם רשות מקומית.

אופיר פינס-פז: במקום לנצל את ההזדמנות ולתת זריקת חיזוק בעיקר לדימונה, לירוחם ואולי קצת לבאר שבע – הולכים להקים רשות מקומית שהיא כולה צבא.

אופיר פינס-פז: אותה רשות תהיה מבודדת ומסוגרת בינה לבין עצמה, ותהיה גם ב"רמה" מסויימת.

אופיר פינס-פז: הכל ברור – בתוך עמנו יושבים.

אופיר פינס-פז: נדמה לי שאם הדבר הזה ייעשה, הממשלה גוזרת במו ידיה גזר דין מוות על ירוחם ודימונה, ואולי גם על מצפה רמון.

אופיר פינס-פז: אני חושב שבעניין הזה חשוב שנתערב מבעוד מועד, אדוני היושב ראש, לפני שהדברים האלה סגורים וחתומים.

אופיר פינס-פז: עומדות להגיע מאות משפחות של אנשי צבא קבע, אם לא יותר.

אופיר פינס-פז: לכן, הסיכוי להקמת שכונה נוספת בירוחם ושכונה נוספת בדימונה של אנשי צבא קבע, היא הזדמנות פז לעיירות האלה, שיכולות להפוך לערים משגשגות.

אופיר פינס-פז: דבר נוסף שנתקלתי בו – ואתה משתגע – הוא ה"רכבות" במצפה רמון.

אופיר פינס-פז: אתה רואה בכל מקום רכבות.

אופיר פינס-פז: אפשר לחשוב שהבעייה הגדולה במקומות האלה היא שטח.

אופיר פינס-פז: אין שטח – מסכנים, רצינו לחסוך באדמה.

אופיר פינס-פז: הרי במצפה רמון הכל רק חול וחול.

אופיר פינס-פז: במקום לתת לאנשים בית צמוד-קרקע במחירי אפס – תנו להם דונם, תנו להם 750 מטר, תנו להם לחיות, תנו משהו אטרקטיבי – בונים רכבות ובניינים לגובה.

אופיר פינס-פז: ואתה שואל את עצמך מיהם אותם מתכננים, שלא מסוגלים לראות מילימטר קדימה.

אופיר פינס-פז: יש בנגב שני דברים מדהימים: הראשון הוא גודלו של השטח, והיכולת של מדינה למנף את היתרון היחסי הזה.

אופיר פינס-פז: השני הוא יופיו העצום של האזור, והנוף.

אופיר פינס-פז: אז תמנף את זה, תציע לאנשים: בואו לנגב הרחוק, קחו בית במחיר אטרקטיבי, כדי שיהיה לכם כדאי.

אופיר פינס-פז: תציע לאנשים איכות חיים ורמת חיים.

אופיר פינס-פז: במקום זה, יש מי שמתעסק כנראה בחישובים קטנוניים – לא יכול להיות שמישהו יגור בסוף העולם ב-750 מטר.

אופיר פינס-פז: בואו ניתן לו לגור ברכבת או במגדל קומות, או בשטח של 250 מ"ר.

אופיר פינס-פז: זוהי טעות, וחבל.

אופיר פינס-פז: אולי התשתית יקרה, אבל העניין הוא אמיתי.

אופיר פינס-פז: אם המדינה הזאת רוצה להפסיק לשלם מס שפתיים ולעשות גם מעשה, היא צריכה לחשוב בצורה בלתי שגרתית.

אופיר פינס-פז: היא צריכה לשנות את סדרי העדיפויות ולהחזיר את הנגב לראש סדרי העדיפויות – כפי שהיה לפני מלחמת ששת הימים, וכפי שצריך להיות גם אחרי מלחמת ששת הימים.

אופיר פינס-פז: אין לזה שום קשר.

אופיר פינס-פז: אפשר להיות אחרי מלחמת ששת הימים, ועדיין להבין שמדינת ישראל צריכה להתפתח דרומה וצפונה, ולא מזרחה.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

אמנון כהן: שמואל, רציתי לחדד את הנקודה של ביטול הרשויות לפיתוח הנגב והגליל.

שמואל ריפמן: אדוני היושב ראש, ברשותך אענה בשני משפטים לחבר הכנסת אופיר פינס פז, לפני שהוא הולך.

שמואל ריפמן: ראשית, הממשלה ומשרד הביטחון אכן עומדים להקים בצומת הנגב את עיר הבה"דים, ואין ספק שזהו מנוף כלכלי גדול.

שמואל ריפמן: אנחנו יושבים בוועדת ההיגוי המשותפת במשרד הביטחון, ונושא משפחות הקבע שאמורות להגיע – כ-500 משפחות – הוא נושא ששנוי במחלוקת.

שמואל ריפמן: יש את עמדת הצבא, לפיה הם רוצים מתקן צבאי פתוח, כמו אלו שאנחנו מכירים בארצות הברית.

שמואל ריפמן: ואילו אנחנו חושבים שהמשפחות האלה יכולות לחיות בירוחם, בדימונה, במדרשת בן גוריון וביישובים השכנים – ולא צריך להקים יישוב.

שמואל ריפמן: לכן יש פה מקום להתדיינות, זה עוד לא הסוף.

שמואל ריפמן: אני כולי תקווה שעיר הבה"דים תקום, כי היא תוביל את כביש 6 עד צומת הנגב, היא תוביל את הרכבת שמגיעה לרמת חובב עד צומת הנגב, ותרחיב את כביש 40 מבאר שבע ודרומה ל-4 נתיבים.

שמואל ריפמן: כך שיש כאן באמת מנוף כלכלי רציני.

שמואל ריפמן: לגבי ההערה האישית שהפנית אליי – נתתי למצפה רמון 5,000 דונם, ולירוחם 5,000 דונם.

שמואל ריפמן: מתוך אמונה שזאת הדרך, הקציתי קרוב ל-7,000 דונם במטרה להקים יישוב בדואי בתחום שטח השיפוט של המועצה.

יעקב מרגי: רק שלא תסכים לתת גם לרשות הפלסטינית.

שמואל ריפמן: לגבי הרשות לפיתוח הנגב והגליל.

שמואל ריפמן: אני תמיד אומר בצניעות, שאנחנו עושים הרבה, אבל לא מספיק.

שמואל ריפמן: אני לא בא להגיד שכל מה שעשינו הוא טוב, ושהצלחנו בכל דבר.

שמואל ריפמן: אבל בכל זאת, הרשות לפיתוח הנגב הצליחה ליצור יחידה מתאמת מול משרדי הממשלה השונים – ולא אכנס כאן לפירוט, אלא אם תרצה.

שמואל ריפמן: למעשה, היא קולעת בדיוק לעמדת מבקר המדינה בדו"ח 50ב'.

שמואל ריפמן: הממשלה החליטה לבטל את הרשות, ועל כך אנחנו נאבקים בוועדת הכספים ובוועדת הכלכלה מול משרד ראש הממשלה ומול האוצר.

שמואל ריפמן: אני מקווה שבסופו של דבר לא יבטלו.

אמנון כהן: מהו הנימוק של האוצר?

אמנון כהן: שזה לא אפקטיבי?

אמנון כהן: הם רוצים לחסוך את מיליון וחצי השקלים?

שמואל ריפמן: הנימוק של האוצר פשוט.

שמואל ריפמן: הם אומרים שהם רוצים לסגור כל מיני גופים חוץ ממשלתיים וחוץ אזוריים.

שמואל ריפמן: אין לכך סיבה – אני שומע את הטיעונים של האוצר, ומסתבר שאלו הם דברים עקרוניים יותר.

שמואל ריפמן: אתן רק דוגמה אחת כדי לסבר לכם את האוזן.

שמואל ריפמן: לפני 7 חודשים ממשלת ישראל קיבלה החלטה להקים כפר לשיקום ילדים פגועי מוחין בנגב בשם "עלי נגב".

שמואל ריפמן: היא הטילה על הרשות לפיתוח הנגב – ובמקרה זה הוטל עליי באופן אישי, כיו"ר מינהלת הרשות – לקדם את הפרוייקט הזה.

שמואל ריפמן: מדובר בפרוייקט של 100 מיליון שקלים, כאשר 50 מיליון שקלים מגיעים מתרומות, ו-50 מיליון שקלים מהמדינה.

שמואל ריפמן: הפרוייקט הזה קם – יש כבר עבודות עפר ותשתיות.

שמואל ריפמן: את זה מתאמים מהנגב.

שמואל ריפמן: יש דברים שאי אפשר לעשות מירושלים.

שמואל ריפמן: לא בגלל שאין פה אנשים טובים, אלא משום שהמרחק הפיזי, הרגשי והנפשי הוא עצום.

שמואל ריפמן: ואנחנו, האנשים שחיים שם, יכולים לעשות את זה הרבה יותר נכון והרבה יותר טוב.

שמואל ריפמן: לכן, זאת החלטה לא נכונה וגסה, לדעתי, שפוגעת בנגב.

שמואל ריפמן: אני מאוד מקווה שהוועדה לביקורת ענייני המדינה תעביר את המסר הזה לוועדות הכנסת ולממשלה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: בשלב זה, הייתי רוצה לשמוע סקירה בנושא התשתיות.

יעקב צמח: שמי יעקב צמח, ואני ממינהל פיתוח תשתיות ביוב.

יעקב צמח: אתייחס לתשתיות הביוב באותן רשויות שמצויינות בדו"ח.

יעקב צמח: בניגוד לכל מה שנאמר פה, הסיפוק הכי גדול כעובד מדינה הוא לבוא ולדווח על פעולות שמבוצעות אחרי דו"ח כל כך קשה.

יעקב צמח: אתחיל מצפון לדרום, בכל הקשור לתשתיות ביוב ביישובים שצויינו בדו"ח.

יעקב צמח: בקרית מלאכי, העבודות בעיצומן להקמת מט"ש משותף למועצה האיזורית באר טוביה.

יעקב צמח: 50% מההשקעה היא במימון המדינה במסגרת הטיפול הנקודתי.

יעקב צמח: בירוחם מוקם מכון טיהור בשיתוף פעולה יחיד מסוגו – גם התמ"ס השקיע כספים וגם הקרן הקיימת לישראל.

יעקב צמח: מוקם מכון טיהור שישלב את ההיבט הסביבתי והתיירותי, בשילוב אגם ירוחם.

יעקב צמח: למעשה, היום האגם הוא אגם מת, אבל הטיפול האיכותי במט"ש יאפשר את ניצול האגם גם לנופש ולתיירות.

יעקב צמח: כל איגום התקציבים הזה הוא תקציב מענקי, שמשתתפים בו כל הגורמים שציינתי.

יעקב צמח: גם בדימונה עומד לקום מכון טיהור בסיוע של המדינה העומד על 50% מענק, ובימים אלו ממש הוא לקראת פרסום מכרז.

יעקב צמח: כל ההליכים המוקדמים מוצו – תכנון, הכנת מסמכי מכרז וצוות מקצועי שמלווה את הפרוייקט.

יעקב צמח: במצפה רמון המצב זהה.

יעקב צמח: אילו לא היתה שם מועצה לעומתית, שמנעה את המשך התקדמות התהליך, היינו היום כבר בעיצומה של העבודה.

יעקב צמח: לשמחתי, ראש המועצה החדש הבין את העניין ונתן אור ירוק להמשך התהליך.

יעקב צמח: נעשה שם מכרז, יש כבר זכיין, וצריך לתת אור ירוק להתחלת העבודה.

יעקב צמח: רשות נוספת שצויינה היא אופקים.

יעקב צמח: באופקים אנחנו לקראת סיום הנחת מובל שפכים מאופקים למט"ש באר שבע.

יעקב צמח: העבודות ברגעים אלו ממש בעיצומן, ונשאר קטע קטן מאוד להשלים.

יעקב צמח: תחנת שאיבה גדולה ומורכבת נמצאת בהקמה.

יעקב צמח: גם כאן זה במימון שחציו הוא מענק וחציו הוא בהלוואה של הרשות, במסגרת הטיפול הנקודתי.

יעקב צמח: בבאר שבע הוקם מכון טיהור במימון יזמי, שפועל מזה למעלה משנה.

יעקב צמח: זה בכל הקשור לתשתיות ביוב.

יעקב צמח: בכל אחד מהיישובים האלה שילבנו במידת האפשר ובמידת הצורך – על פי בקשות הרשויות – פרוייקטים בתחומי הרשות.

יעקב צמח: לא ניכנסתי למספרים, אבל מדובר במאות מיליוני שקלים של השקעות.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: משרד התחבורה, בבקשה.

צ'רלי סלומון: שמי צ'רלי סלומון, ואני סמנכ"ל משרד התחבורה.

צ'רלי סלומון: נמצאים פה גם נציגים מכל הגופים הקשורים למשרד.

צ'רלי סלומון: נמצא כאן המשנה למנכ"ל מע"צ, נציגים של מינהל יבשה, רכבת, וכן הלאה.

צ'רלי סלומון: כפי שנאמר כאן, כשאני בא ומסתכל על מימצאי הדו"ח בהיבט התחבורה ועל מה שמתבצע בפועל, אנחנו באים היום עם בשורות טובות, לשמחתי.

צ'רלי סלומון: אתייחס לנושא פיתוח הרכבת, הכבישים והתעופה.

צ'רלי סלומון: ראשית, אני רוצה לציין שעם הפרדת הרכבת מרשות הנמלים והקמת חברה ממשלתית מיוחדת לפיתוח הרכבת, אושרה בממשלה תוכנית פיתוח לחמש שנים – משנת 2003 עד סוף שנת 2008 –בהיקף כולל של 20 מיליארד שקלים.

צ'רלי סלומון: מתוך זה מיועדים כ-2.5 מילארד שקלים לטובת ציוד נייד בלבד.

צ'רלי סלומון: התוכנית אושרה בממשלה ובוועדת הכספים בכנסת.

צ'רלי סלומון: אחד היעדים המרכזיים בתוכנית הפיתוח של הרכבת הוא הקשר בין דרום הארץ למרכז.

צ'רלי סלומון: חלק מהפרוייקטים כבר התחילו, ומתוכננת התחלה של פרוייקטים נוספים, החל משנת 2004.

צ'רלי סלומון: אזכיר: שדרוג הקו בין דימונה לבאר שבע – הפרוייקט בביצוע, והוא אמור להסתיים במחצית הראשונה של שנת 2005.

צ'רלי סלומון: הזכירו כאן את רמת חובב – הובלת חומרים מסוכנים.

צ'רלי סלומון: הפרוייקט בביצוע, והוא אמור להסתיים במחצית 2004.

צ'רלי סלומון: אזכיר פרוייקטים נוספים שנמצאים בביצוע: קו הרכבת מאשקלון דרך אשדוד, לכיוון תל אביב.

צ'רלי סלומון: גם כאן העבודות בביצוע.

צ'רלי סלומון: למעשה, אין היום קו נוסעים לאשקלון.

צ'רלי סלומון: אני רוצה לצייין, שזהו חלק מהקו שאמור להגיע לבאר שבע, והוא יעבור גם דרך הערים נתיבות ואופקים.

צ'רלי סלומון: הפעלת קו אשדוד-אשקלון אמורה להסתיים במחצית הראשונה של שנת 2005.

צ'רלי סלומון: תוכנית העבודה כוללת גם עבודות להפעלת הקו הקיים מבאר שבע לתל אביב, דרך נען ולוד.

צ'רלי סלומון: התחלת העבודות במחצית 2004.

צ'רלי סלומון: הפרוייקט הזה הוא בהיקף של מעל מילארד שקלים, והוא אמור להסתיים ברבעון האחרון של שנת 2007.

צ'רלי סלומון: כפי שהזכרתי קודם, מתוכננת בנוסף הקמת קו מאשקלון לכיוון באר שבע.

צ'רלי סלומון: העבודות אמורות להתחיל בסוף שנת 2004, ולהסתיים בתחילת שנת 2008.

צ'רלי סלומון: כשאני מדבר על הקשר בין אזור הדרום למרכז הארץ, הכוונה היא לייצר בנוסף מסילה לאורך החוף.

צ'רלי סלומון: למעשה, הקווים שיבואו מאזור באר שבע דרך אשקלון ואשדוד, יגיעו לתל אביב דרך איילון דרום.

צ'רלי סלומון: היום יש עבודות כבדות מאוד בציר הזה, על מנת לאפשר כניסה ישירה לתל אביב מדרום, ולא דרך הקו הקיים – רחובות-לוד.

צ'רלי סלומון: כדאי לציין, שהוקמה ועדה במטרה לבחון את הכדאיות הכלכלית והעסקית של קו רכבת לאילת – במיוחד בהיבט הובלת המטענים.

צ'רלי סלומון: בסך הכל, אני יכול להגיד שהתוכנית לפיתוח הרכבת באזור הדרום, והקשר עם הדרום בחמש השנים הקרובות, הוא מעל 3 מיליארד שקלים.

צ'רלי סלומון: זהו היקף חסר תקדים.

צ'רלי סלומון: כל תוכנית הרכבת היא חסרת תקדים, כמובן, בהשוואה למה שהיה בשנים הקודמות.

צ'רלי סלומון: אבל אני חייב להדגיש, שחלק ניכר של ההשקעה הוא פיתוח רשת המסילות באיזור הדרום.

צ'רלי סלומון: בתחום הכבישים, אני רוצה לציין שגם השנה וגם בשנה הבאה יתבצעו עבודות מוקדמות להקמת הקטעים הדרומיים של כביש חוצה ישראל.

צ'רלי סלומון: כידוע, כביש חוצה ישראל מגיע היום בקצהו הדרומי לאיזור גדרה.

צ'רלי סלומון: באמצעות תקציב המדינה, אנחנו עושים עבודות הכנה כדי להמשיך את הכביש לכיוון אחוזה – דרומית לקריית גת.

צ'רלי סלומון: בנוסף, הכוונה היא להוציא מכרז להקמת הכביש ותחזוקתו בהמשך, כך שבסופו של דבר יהיה רצף מגדרה לכיוון באר שבע.

קריאה: מי יסלול את כביש 6 בקטע הזה, הממשלה?

צ'רלי סלומון: אמרתי שהעבודות – בהיקף של כ-70 עד 80 מיליון שקלים – הן כרגע בביצוע באמצעות תקציב מדינה.

צ'רלי סלומון: הכוונה היא להוציא מכרז המשך, על מנת להקים את הכביש עצמו, ויכול להיות שזה יכלול גם היבט של תחזוקה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: אתה תמשיך עוד מעט, כי חבר הכנסת מרגי צריך ללכת להצביע.

אמנון כהן: בבקשה, חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: תודה רבה, היושב ראש.

יעקב מרגי: כבוד השופט מבקר המדינה, חבריי מהנגב, אורחים נכבדים.

יעקב מרגי: ממשלות ישראל בעבר הזניחו את הנגב בתחומים שונים.

יעקב מרגי: בתחומים שלא הזניחו, טיפלו באופן לקוי.

יעקב מרגי: אין פלא אפוא, שהנגב נראה כפי שהוא נראה, ואין פלא שתחושות תושבי הנגב הן כאלה – ואת זה אני אומר כתושב באר שבע.

יעקב מרגי: במילואים, תמיד הייתי נתקל בהערות ציניות, כמו: "אנחנו מכירים את באר שבע רק בזכות העובדה, שקציעות נמצאת אחרי באר שבע".

יעקב מרגי: זה אומנם ציני, אבל יש בזה הרבה מן האמת.

יעקב מרגי: החברים החשובים מהרשות לפיתוח הנגב שנמצאים כאן, עושים עבודה חשובה, ושמואל ריפמן כבר הזכיר את פרוייקט "עלי הנגב" – הכפר השיקומי.

יעקב מרגי: מעבר לכך, ראינו בדו"חות של הרשות שהתקציב שלה עומד על מיליון וחצי שקלים.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה טובעים בארגון מכרזים ובביורוקרטיה.

יעקב מרגי: אין למעלה רצון ואידיאולוגיה – ראינו את זה בנושאים אחרים, כמו גיוס תרומות.

יעקב מרגי: ראינו שהרשות יכולה לעשות 10 מיליון שקלים מאותם מיליון וחצי שקלים, ואני לא יודע אם משרד האוצר שלנו יודע לעשות כך.

יעקב מרגי: זאת בושה שנושא כמו הרשות לפיתוח הנגב – כל היחידה הזאת של מיליון וחצי השקלים – עולה בכמה וועדות, ושנדרשים לכך.

יעקב מרגי: אני חושב שאם בן גוריון היה מכיר את המושג של הרשות לפיתוח הנגב, הוא היה מקים אותה כבר אז, כי זהו המנוף היחיד שיכול לתת תקווה לנגב.

יעקב מרגי: מי חלם על התיירות בנגב?

יעקב מרגי: מזל שהיו שיעורי גדנ"ע, ולקחו קבוצות תלמידים כדי להכיר קצת את הוואדיות ואת הצוקים.

יעקב מרגי: אבל היום אין לתיירות בנגב במה להתבייש.

יעקב מרגי: בתקופה הכי קשה של התיירות במדינה, הנגב הצליח לעלות באחוזים.

יעקב מרגי: בימים הקרובים אני מניח הצעת חוק על שולחן הכנסת, במטרה לתת קצת סומק לחוק מבקר המדינה.

יעקב מרגי: הבעייה היא שחוק מבקר המדינה לא נותן סמכויות למבקר, ותמיד זה מקומם לקרוא דו"ח מבקר ולראות מה נעשה עם זה אחר כך.

יעקב מרגי: מדובר באפשרות לנקוט הליכי שימוע גם בלי להגיש תלונה.

יעקב מרגי: המחלקה המשפטית בכנסת בודקת את הנושא הזה – אני הייתי רוצה לקדם את זה בקצב מהיר יותר, אבל זה נושא קצת מורכב מבחינה משפטית.

יעקב מרגי: לכן, אני תולה תקווה בוועדה ובמבקר המדינה, שיודעים מהי רמת ההזנחה – עד כדי פשיעה.

יעקב מרגי: מי שמסתובב היום בנגב יודע שכמעט אין לנו נגב.

יעקב מרגי: הייתי בסיור של הוועדה לזכויות הילד ביישובים הלא מוכרים בנגב.

יעקב מרגי: תמיד חשבתי היישובים הלא מוכרים הם היישובים שסמוכים לכביש.

יעקב מרגי: מסתבר שבעומק, כבר אין לנו נגב.

יעקב מרגי: מתפתחים שם יישובים שלא מוכרים על הנייר, אבל הם קיימים בפועל.

יעקב מרגי: אי אפשר לומר על אדם שהוא לא מוכר, אפשר להגיד שזהו יישוב לא מוכר – אבל בפועל הם קיימים.

יעקב מרגי: לכן, הנגב זועק לשמיים.

יעקב מרגי: אם לא יתנו חיזוק ליישובים ולפרוייקטים ליישובים בנגב, הדברים יתנו את אותותם, וזו תהיה בכייה לדורות.

יעקב מרגי: אני מקווה שנוכל להציל משהו.

יעקב מרגי: אני לא חבר הוועדה, אבל באתי במיוחד לדיון בנושא הזה, ואני מודה ליו"ר הוועדה שהזמין אותי לכאן.

יעקב מרגי: אני קורא להפעיל את כל כובד משקלו של מבקר המדינה ושל הוועדה למען שתי מטרות: ראשית, כדי שנושא הרשויות לא יבוטל.

יעקב מרגי: הרבה משרדים היו קופצים לאמץ את הרשות, אבל לפי חוק הרשויות זה שייך למשרד התשתיות.

יעקב מרגי: שנית, מיליון וחצי זאת בדיחה.

יעקב מרגי: זאת בדיחה לשבת פה ולדבר על כך.

יעקב מרגי: אני מקווה שכל מילה שתיאמר על ידי תועיל ולא תזיק, כי שמוליק ומאיר עושים עבודה טובה מאוד.

יעקב מרגי: אני מתנצל על כך שאני פורש לוועדת הכנסת.

יעקב מרגי: יותר מעניין להיות פה, אבל מה לעשות, צריכים להצביע.

יעקב מרגי: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: מר סלומון, אנא המשך.

עוזי ברלינסקי: בדו"ח מבקר המדינה, הייתה הערה משמעותית לגבי שני נושאים שהם בראייה הרחבה ולא בראייה הסקטוריאלית – תוכנית 2020, ותקציב אזורי.

עוזי ברלינסקי: האם תהיה משמעות לשינוי קונספט תקצובי בהיבטים הסקטוריאלים העירוניים.

אליעזר גולדברג: זה לא צריך להיות מופנה לאוצר?

עוזי ברלינסקי: האוצר לא פה, מה לעשות.

צ'רלי סלומון: אני לא אקח על עצמי לייצג את האוצר, כמובן, אבל רציתי להעיר על כך, שמן הראוי שבדיון הזה יהיה נציג מהאוצר.

צ'רלי סלומון: אתייחס לשאלה, כי גמרתי את פרק הרכבת.

צ'רלי סלומון: חשוב לי לציין, שהחלטת הממשלה – כמובן בשיתוף משרד התחבורה והאוצר – להגדיל את ההשקעות לפיתוח הרכבת בהיקף שנעשה, כך שישקיעו 20 מיליארד שקלים על פני 6 שנים, עד סוף שנת 2008, היא מתוך מטרה להקדים את ההשקעות של מה שהיה מוגדר כתוכנית 2020 מבחינת הרכבת.

צ'רלי סלומון: זה לא אומר שאין פרוייקטים נוספים מעבר לשנת 2008, אבל זאת היתה המטרה העיקרית – לבוא ולקחת את התוכנית הגדולה, ולאפשר נגישות מבחינת פיתוח מסילתי לרוב הערים, בדרום ובצפון וכמובן באזור המרכז, ובכך להקדים עד כמה שאפשר את ההשקעות באזור הזה, ולהמשיך את הפיתוח מעבר לתקופה שהוגדרה – שנת 2008.

צ'רלי סלומון: לעניין הראייה הסקטוראילית, לגבי ענף התחבורה לפחות: אני סמנכ"ל המשרד מסוף שנת 2000.

צ'רלי סלומון: החלטת הממשלה לאחד את כל הגופים במשרד אחד איפשרה לראשונה קביעת סדרי עדיפויות נכונים יותר מבחינת פיתוח ענף התחבורה.

צ'רלי סלומון: הדבר הזה קיבל ביטוי מבחינת הזרמת יותר השקעות לטובת מערכות לתחבורה ציבורית ולהסעת המונים בתוך הערים ולפיתוח הרכבת – וזה עוד לפני החלטת הממשלה על התוכנית הגדולה יותר.

צ'רלי סלומון: אני חושב שהדבר הזה נעשה בצדק, כדי לתת מענה להיקף הגודש שיש בכבישים, ולפתח במקביל לכבישים את המערכות להסעת המונים.

צ'רלי סלומון: כשאני בא ומסת

צ'רלי סלומון: כל על זה ברמה האזורית, אני יכול לומר שמבחינתנו תוכנית הרכבת משלימה תוכנית קיימת לפיתוח הכבישים, בעיקר הרחבת כבישים עיקריים בדרום ובצפון.

צ'רלי סלומון: אני זוכר את הדיון הראשון בנושא דו"ח הביקורת בשלב הטיוטה.

צ'רלי סלומון: באתי אז כנציג מע"ץ, ואמרתי שהצירים הראשיים באזור הדרום – ואני מזכיר את קרית גת-באר שבע, את אשקלון דרך אופקים, את נתיבות-באר שבע – הורחבו בשנות התשעים, והיום אנחנו עושים השלמות.

צ'רלי סלומון: למשל: המשך כביש חוצה ישראל; הרחבת הכביש המחבר את אשקלון לקרית גת – זהו כביש חד-מסלולי, ואנחנו מרחיבים אותו לדו-מסלולי.

צ'רלי סלומון: פרוייקטים שהושלמו והופיעו בדו"ח הביקורת הם בין היתר מחלף אשדוד, שמהווה אחד הפרוייקטים העיקריים שמוביל את התנועה לדרום הארץ – לפחות מבחינת הכבישים.

צ'רלי סלומון: פרוייקטים נוספים הם הכביש העוקף המזרחי של באר שבע שנסלל, שמהווה חלופה לתנועה עוברת שהיתה נכנסת דרך העיר.

צ'רלי סלומון: פרוייקטים נוספים לקראת השלמה הם החיבור הדרומי של כביש חוצה ישראל והחיבור שלו מערבה לכיוון אשדוד – כביש מס' 7 מגדרה לכיוון אשדוד.

צ'רלי סלומון: פרוייקט נוסף: כביש מס' 3 מקריית מלאכי לראם, שבו אנחנו גומרים את עבודות השלמת הציר לשלושה נתיבים לכיוון.

צ'רלי סלומון: כמובן, יש תמיד פרוייקטים נוספים, ואנחנו עומדים מול האוצר ומבקשים להכניס לתוכנית פרוייקטים חדשים נוספים.

צ'רלי סלומון: בגלל ההגבלה התקציבית, לפחות בשנת 2003, היו מעט מאוד פרוייקטים חדשים, ואני צופה מצב דומה בשנת 2004.

צ'רלי סלומון: אבל אנחנו מעוניינים לקדם לפחות את הזמינות של המחלף הדרומי באיזור אשדוד, שמהווה גם הוא נקודה קריטית מבחינת הזרמת התנועה לכיוון הדרום – באיזור "עד-הלום" – שם יש נגישות לתחנת הרכבת, נגישות אזורית לאשדוד-דרום, וכציר ראשי שבו התנועה עוברת לכיוון אשקלון, באר שבע וכביש מס' 4.

צ'רלי סלומון: פרוייקט נוסף, שרצינו לנסות ולהכניס לתוכנית העבודה – ברמה מצומצמת יותר – הוא כביש עוקף ערד.

צ'רלי סלומון: אני מבין שהיו כאן אנשים שחשבו שהפרוייקט הזה חשוב מאוד מבחינת הזרמת התנועה גם באיזור הזה.

צ'רלי סלומון: מעבר לפרוייקטים הגדולים, אני רוצה להזכיר שיש לא מעט פרוייקטים קטנים יחסית – במסגרת תוכנית האחזקה של מע"צ באיזור הדרום, וגם בתחום העירוני.

צ'רלי סלומון: לדוגמה: בשנת 2004 אנחנו מתכננים להשקיע כ-15 מיליון שקלים לטובת פיתוח תשתית לתחבורה ציבורים – נת"צים, נתיבים מיוחדים לתחבורה ציבורית.

צ'רלי סלומון: לא אכנס לפרטים, כי מדובר בפרוייקטים קטנים יותר.

צ'רלי סלומון: הזכרת את נושא מגזרי המיעוטים – יש החלטות ממשלה כמה משקיעים בכל מגזר, ומשרד התחבורה פועל בהתאם לאותן החלטות ממשלה, ואני חושב שאפשר לומר שהוא פועל אפילו מעבר להן.

צ'רלי סלומון: לגבי תחום התעופה: אחד הפרוייקטים העיקריים שאמור לצאת לדרך בשנת 2004 הוא המכרז להקמת שדה תעופה בתמנע.

צ'רלי סלומון: שדה התעופה תמנע ממוקם כ-20 ק"מ צפונית לאילת.

צ'רלי סלומון: אתה הזכרת את העבודה להקמת שדה תעופה משלים לנתב"ג.

צ'רלי סלומון: אני לא מתייחס לזה כרגע, למרות שבעקיפין הוא כן קשור לעניין.

צ'רלי סלומון: שדה התעופה תמנע בא במקום השדה הקיים באילת.

צ'רלי סלומון: הבעייה בשדה התעופה הקיים באילת היא כמובן הצפיפות.

צ'רלי סלומון: יש גם היבטים הקשורים לפן הבטיחותי.

צ'רלי סלומון: בסופו של דבר, הכוונה היא להקים שדה שיתן מענה לטיסות בינלאומיות ולטיסות פנים ארציות.

צ'רלי סלומון: שר התחבורה קבע לוח זמנים, כך שבמחצית השנייה של שנת 2004 יצא מכרז לתכנון ולביצוע השדה.

צ'רלי סלומון: להערכתנו, השדה הזה יופעל בסוף שנת 2007-2008.

צ'רלי סלומון: הפרוייקט הזה הוא באחריות רשות שדות התעופה.

צ'רלי סלומון: כרגע יש דיונים לגבי אופן המימון השדה.

צ'רלי סלומון: אנחנו מתבססים בין היתר על כך שהקרקע של השדה הקיים תתפנה לדברים אחרים.

צ'רלי סלומון: יש דיונים עם המינהל ונציגי האוצר שמטפלים בעניין הזה.

צ'רלי סלומון: בסופו של דבר, המימון להקמת השדה יכלול גם את השתתפות רשות שדות התעופה.

צ'רלי סלומון: יש שלושה היבטים עיקריים בנושא התעופה – (1) תמנע, שהזכרתי; (2) ההמלצות בקשר לשדה תעופה משלים לנתב"ג; (3) המנחתים.

צ'רלי סלומון: הזכרתי את תמנע, ונעבור לנושא שדה התעופה המשלים לנתב"ג.

צ'רלי סלומון: אני חייב לציין שלגבי שדה התעופה בנתב"ג יש מיגבלה יותר סביבתית ופחות תעופתית.

צ'רלי סלומון: בסופו של דבר, המדינה צריכה לתכנן ולהקים אתר נוסף, שישלים את הקיבולת של נתב"ג.

צ'רלי סלומון: כרגע, בהתאם להחלטת ממשלה, אנחנו מטפלים גם בבחינת האפשרות של הקמת שדה אזורי בחיפה, וכפי שאמרתי – גם בתמנע, כדי לאפשר נסיעות בינלאומיות ולא רק פנים ארציות.

צ'רלי סלומון: בנוסף, צוות המתכננים בחן כמה אתרים והמליצו על צקלג או על נבטים – כאתר משלים לנתב"ג.

עוזי ברלינסקי: נבטים נפסל על ידי הצבא, עם כל הכבוד.

צ'רלי סלומון: יש הרבה מאוד הבטים שקשורים לאתר המתאים ביותר כאתר המשלים לנתב"ג.

צ'רלי סלומון: המועצה הארצית ומשרד התחבורה טרם מיצו את הדיונים לבחירת החלופה המועדפת.

אמנון כהן: מה קורה בנושא נבטים?

עוזי ברלינסקי: הוא נפסל על ידי צה"ל.

צ'רלי סלומון: יש כאן הרבה מאוד גורמים, וכל אחד מסתכל עליהם מהכיוון שלו.

צ'רלי סלומון: כשמדברים על שדה משלים לנתב"ג, אחד השחקנים הראשיים הוא כמובן חיל האוויר.

צ'רלי סלומון: אי אפשר להתעלם מכך – זה המצב.

צ'רלי סלומון: אין ספק שצריך לתכנן קדימה, אבל אני מזכיר לכולם שבשנת 2002 היינו בשיא מבחינת הנוסעים דרך נתב"ג – מעל 9 מיליון נוסעים.

צ'רלי סלומון: היום, בגלל המצב בארץ, ירדנו לסדר גודל של 7 מיליון נוסעים.

צ'רלי סלומון: יש לנו capacity של 12 עד 16 מיליון נוסעים בנתב"ג.

צ'רלי סלומון: הזכרתי את חיפה ואת תמנע.

צ'רלי סלומון: חשוב לסגור את הפרשה הזאת ולמצוא את האתר המתאים ביותר.

צ'רלי סלומון: אבל מבחינת העיתוי, אני חושב שיש לנו עדיין זמן לפני שניכנס לפרוייקט כל כך מסיבי.

צ'רלי סלומון: אני לא יודע לבוא ולהגיד מה תהיה עמדת חיל האוויר בעתיד, ואני לא יודע מה להגיד מה תהיה עמדתם של גורמים נוספים שדי קשורים לעניין, כולל אנשי איכות הסביבה.

עוזי ברלינסקי: אמר חכם אחד, שהוא בקושי מתנבא לגבי העבר – קל וחומר לגבי העתיד.

עוזי ברלינסקי: אבל המצב הנוכחי הוא לשנים הקרובות.

עוזי ברלינסקי: חיל האויר מתנגד מסיבות מבצעיות, וזאת ההחלטה לרגע זה, כך שחבל לדבר על האופציות אחרות.

צ'רלי סלומון: אני יודע, אבל הדגשתי את הדברים כדי להבהיר את העובדות ביחס לתכנון – לגבי מספר הנוסעים היום דרך טרמינל מס' 1 בנתב"ג, ולגבי השאלה כמה זמן יש לנו עד שנגיע למלוא היקף ה-capacity של נתב"ג.

צ'רלי סלומון: ביקשתי מכם להתחשב גם בחלופה של חיפה ובשדה התעופה תמנע, בזיקה לפוטנציאל הטיסות הבינלאומיות.

צ'רלי סלומון: הסעיף השלישי בעניין התעופה הוא נושא המנחתים.

צ'רלי סלומון: אני חייב לומר, שעל פני השנים 2003-2004, משרד התחבורה מתקצב מעל 2 מיליון שקלים בשנה בכל מה שקשור לפיתוח מנחתים.

צ'רלי סלומון: ההשקעות שלנו בשנים אלו הלכו בין היתר לשדרוג שדה תימן ולמצפה רצון – זהו פרוייקט גדול יותר, שדומה למה שהיה בקרית שמונה.

צ'רלי סלומון: יש כאן הרבה שחקנים שמשתתפים בפרוייקט.

אמנון כהן: מתי הוא יסתיים?

אבישי כהן: יש כרגע בעייה בשלב ב' של השדה במצפה רמון, ואנחנו ננסה לפתור את זה.

אבישי כהן: כרגע שלב ב' לא מתוקצב בגלל בעייה של משרד התמ"ס.

אבישי כהן: השלב הראשון ייגמר תוך כמה חודשים – התשתיות הבסיסיות.

אבישי כהן: את שלב המבנה – זהו השלב השני שעלותו כ-12 מיליון שקלים – צריך להביא להחלטות שרים.

אבישי כהן: אני מקווה שנעשה את זה בחודשים הקרובים.

אבישי כהן: זה יעלה גם אצל אביגדור, ואנחנו ננסה לתת לזה פיתרון.

אבישי כהן: כרגע אין פיתרון למבנה.

אמנון כהן: בגלל התקציב?

אבישי כהן: בגלל התקציב.

צ'רלי סלומון: רציתי לתקן את הרושם, לפיו אין מנחתים כביכול בגלל שמשרד התחבורה לא מתקצב מנחתים.

צ'רלי סלומון: זה ממש לא כך.

צ'רלי סלומון: כפי שאמרתי, אם אני לוקח את קרית שמונה ואת מצפה רמון – זה פרוייקט בהיקף של כ-20 מיליון שקלים.

צ'רלי סלומון: רובו של התקציב של הפרוייקט הזה לא בא מתקציב משרד התחבורה, אלא מתוכנית "עידוד 99".

צ'רלי סלומון: יש גם שחקנים נוספים שמשתתפים במימון, לרבות משרד התחבורה.

צ'רלי סלומון: משרד התחבורה תקצב לפחות בשנתיים האחרונות בהיקף של יותר מ-2 מיליון שקלים לכלל הפיתוח של המנחתים בהתאם לסדרי עדיפויות שנקבעו, כולל שדה תימן ומצפה רמון.

צ'רלי סלומון: אני רואה חשיבות בהזכרת פיתוח נמל היובל באשדוד, כי זה מייצר עבודה ויוצר צורך בהובלת אנשים ומטענים מהנמל.

צ'רלי סלומון: אומדן הפרוייקט הוא כ-2.9 מיליארד שקלים.

צ'רלי סלומון: בשנת 2004 רשות הנמלים אמורה להשקיע בפרוייקט היקף של כ-680 מיליון שקלים.

צ'רלי סלומון: נמל היובל אמור להיפתח בשלבים על פני השנים 2004-2006.

צ'רלי סלומון: אתייחס לדו"ח הביקורת.

צ'רלי סלומון: דו"ח הביקורת מתייחס לבדיקות כדאיות כלכלית ולערך הזמן שלוקחים בחשבון במסגרת הבדיקות.

צ'רלי סלומון: היתה אפילו המלצה, לפיה האוצר יבדוק את הנושא כדי להתאים את ערך השעה לערך שעה ריאלי יותר.

צ'רלי סלומון: קיימת הסכמה בין אגף התקציבים במשרד האוצר לבין משרד התחבורה על שיפור חלקים ניכרים של נוהל פרט – הנוהל שעל פיו אנחנו עובדים מבחינת אבחנת הבדיקה של כדאיות כלכלית, לרבות הטיפול בנושא ערך שעה, וכימות נושאים נוספים, כמו: ההשפעה על הסביבה ושיפור רמת הבטיחות.

צ'רלי סלומון: אלו דברים שקצת קשה לכמת אותם ברמה של כסף, אבל הדבר הזה הוא מאמץ משותף בין משרד האוצר למשרד התחבורה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חשוב לי לשמוע את משרד התמ"ת.

אמנון כהן: ראשית, אני רוצה לדעת האם יש פרוגרמה כלשהי לעידוד מפעלים, על מנת למגר את תופעת האבטלה במקום בעקבות דו"ח המבקר.

אמנון כהן: כמו כן, ארצה לשמוע סקירה בנושא ההכשרה, הכשרת התושבים במקום כדי שיוכלו לעבוד במפעלים שייבנו, אם בכלל.

אמנון כהן: הבנתי לפי דו"ח מבקר המדינה, שמעבירים רק מפעלים היסטוריים לאיזור הדרום, ולא משהו מתקדם, למעט פרוייקט של "סייטקס" בקרית גת.

לימור ניסן: שמי לימור ניסן, אני סגנית מנכ"ל ההשקעות.

לימור ניסן: תקציב מרכז ההשקעות מאפשר סיוע לכ-80 מפעלים בשנה במענקים – בנגב ובגליל.

לימור ניסן: בנגב, סייענו השנה ל-5 מפעלים.

לימור ניסן: בסוף שנת 2002 נעשו 2 פרוייקטים, אחד ספציפית לנגב, והשני לגליל.

לימור ניסן: הפרוייקט שקשור לנגב הוא פרוייקט להקמת מפעל עתיר טכנולוגיה של חברת אמדוקס, שקם בשדרות.

לימור ניסן: עד סוף שנת 2005 המפעל יעסיק כ-600 עובדים בשכר גבוה יותר, רובם עובדים אקדמאים.

אמנון כהן: האם העובדים באים מהאיזור, או מתל אביב?

לימור ניסן: חלקם באים מהאזור, ואני מקווה שעם השנים הם ייטמעו באיזור הנגב.

לימור ניסן: צריך להזכיר שגם בקרית גת, כשאינטל קם, באו בהתחלה מהמרכז, ולאט לאט האוכלוסיה נטמעת באיזור.

לימור ניסן: אלו הם תהליכים.

לימור ניסן: אין פה זבנג וגמרנו.

לימור ניסן: באמדוקס שבשדרות יש כרגע 200 עובדים.

לימור ניסן: כמו כן, יצא סט מכרזים ל"קול סנטר" – מרכזי תמיכה.

לימור ניסן: יש מרכז שירות תמיכה טלפוני שהוקם בערד.

לימור ניסן: עובדים בו כרגע 48 עובדים, והוא אמור להגיע ל-80 עובדים.

לימור ניסן: יצאו מכרזים נוספים למרכזי שירות ותמיכה בדימונה, אופקים ורהט, אבל הם כשלו.

לימור ניסן: אני מקווה שנוכל להמשיך בזה בשנה הבאה.

לימור ניסן: אני רוצה לציין שבשנה הבאה אנחנו צפויים לקשיים, ואין לי בשורות טובות לגבי אזור הדרום והגליל, כיון שחוק ההסדרים לשנה הבאה מציע את הקטנת התמיכות במסלול המענקים, וזה אומר תמיכה בסדר גודל כלל ארצי של 30 עד 40 מפעלים

אמנון כהן: כמה כסף יהיה לכם?

לימור ניסן: מתוכנן כ-273 מיליון שקלים.

אמנון כהן: לא צריך להעביר את כל 100 מיליון השקלים לקוקה קולה.

אמנון כהן: אפשר לחתוך שם קצת ולתת למפעלים אחרים.

לימור ניסן: אני מדברת על סדר גודל של 30-40 מפעלים בינוניים לשנה.

אמנון כהן: מנכ"לית לשכת התעסוקה, בבקשה.

אסתר דומיניסיני: ראשית, אני בתפקידי רק חודשיים וחצי.

אמנון כהן: נאחל לך הצלחה בתפקידך החדש, יש לך הרבה לעשות והרבה לשנות.

אסתר דומיניסיני: לצערי הרב, הנתונים על עומק האבטלה והיקף האבטלה באיזורי הדרום לא השתפרו עם הזמן אלא הורעו, ואחוזי האבטלה בעיירות הפיתוח שמופיעות בדו"ח הם אף קשים יותר מתקופת הדו"ח.

אסתר דומיניסיני: הדו"ח הצביע טוב מאוד על שתי הבעיות העיקריות של שירות התעסוקה.

אסתר דומיניסיני: התשובות אומנם קצת מורכבות ובעייתיות, אבל הייתי רוצה להדגיש כאן שני דברים שעלו בדברים של הדוברים הקודמים.

אסתר דומיניסיני: שירות התעסוקה איננו מייצר את מקומות העבודה.

אסתר דומיניסיני: אין ספק שזוהי אחריות הממשלה.

אסתר דומיניסיני: אחוזי ההשמה הלא-גבוהים, נובעים בחלקם מהעובדה שאין שם מקומות תעסוקה.

אסתר דומיניסיני: אי אפשר לבצע השמות לתעסוקה כשאין מקומות תעסוקה.

אסתר דומיניסיני: אני לא מגלגלת את הנושא לפיתחם של אחרים, גם לשירות התעסוקה יש מה לשפר בתהליכי העבודה שלו, ואחד הנושאים העומדים על סדר היום שלי הוא הטיפול בסוגיה הזאת.

אסתר דומיניסיני: אבל כדי לתמוך בדברים שאמורים בדו"ח, למרות שחלפו ארבע שנים כמעט, המצב מבחינת התקציבים וההתייחסויות לנושא התעסוקה הוחמר ולא השתפר.

אסתר דומיניסיני: אם נתייחס לשנת 1999, כמות דורשי העבודה היתה בממוצע 158 אלף, והתקציב הממוצע לדורש עבודה בחודש היה 91 שקלים.

אסתר דומיניסיני: היום, בשנת 2003, התקציב אף ירד, וכך היקפי כוח האדם של שירות התעסוקה.

אסתר דומיניסיני: בשנת 1999, העומס לפקיד עמד על כ-243 דורשי עבודה, ואילו היום, עם העמקת האבטלה, אנחנו מדברים על למעלה מ-300 איש לפקיד.

אסתר דומיניסיני: אז אם תוקפים את איכות ההשמות, הרי שאיש אינו מצפה מפקיד שצריך לקבל כ-300 דורשי עבודה לעשות השמה איכותית.

אסתר דומיניסיני: אחד הדברים שאתמודד אתם יהיה שימוש בטכנולוגיה כדי להפחית את שיעור ההתייצבויות הפיזיות אצל הפקיד, כדי אפשר יהיה לפנות את זמנו להשמה איכותית.

אסתר דומיניסיני: אחד הדברים שנצטרך להשקיע בהם הוא כמובן הכשרת העובדים שלנו.

אסתר דומיניסיני: בשנת 2002, כל פקיד בשירות התעסוקה קיבל חצי יום הדרכה, וזו שערוריה מבחינת היקף ההשקעה בהון האנושי שלנו, שצריך לטפל באוכלוסיה שבאה בשערינו.

אסתר דומיניסיני: לגבי איכות הנתונים – זוהי נקודה חזקה ונכונה מאוד שהודגשה בדו"ח.

אסתר דומיניסיני: התחלנו מערכת השמה חדשה ואיכותית מאוד, שתטייב את איכות הנתונים שקיימים במערכת.

אסתר דומיניסיני: כמובן, הרחבתי את כמות הבקרה והפיתוח, כדי שהפעלת המערכת והזנת הנתונים תהיה איכותית ותאפשר לנו matching טוב יותר בין דורש העבודה לבין המעסיקים.

אסתר דומיניסיני: לגבי הטיפול בנושא המבני – תהליכי עבודה.

אסתר דומיניסיני: לא אסקור כרגע את כל התוכניות לשנת 2004 בנושא הזה, אבל אין ספק שחבות הממשלה בראש ובראשונה היא לייצר מקומות עבודה.

אסתר דומיניסיני: כשיהיו מקומות עבודה, אני יכולה להתחייב ששירות התעסוקה יעשה את הטוב ביותר על מנת לבצע את ההשמות.

אסתר דומיניסיני: אם בדו"ח אנחנו עומדים על שיעורי השמה של 14%-15%, הרי שאין ספק שחלקם הם פונקציה של כמות מקומות העבודה.

אסתר דומיניסיני: באיזורים האלה יש לנו 28 דורשי עבודה למקום עבודה אחד.

אסתר דומיניסיני: אז אנחנו יכולים לפעול בצורה הטובה ביותר בעולם, אבל כמובן שאם אין מקומות עבודה, שיעורי ההשמה לא יועלו.

אסתר דומיניסיני: אנחנו כולנו מתלוננים תמיד על האוצר, אז גם אם היו עבודות זמניות – כמו בירוחם או במצפה רמון, שיועדו השנה בעיקר לחד הוריות – הרי שבשנת 2004 האוצר קיצץ לחלוטין בעבודות הזמניות.

אסתר דומיניסיני: בהיעדר מקומות עבודה זמניים במשק, העבודות הזמניות מהוות איזשהו חמצן זמני לאיזורים מוכי האבטלה בעיירות הפיתוח.

אסתר דומיניסיני: בשנת 2004 התקציב כמעט אפסי, ויאפשר העסקה של מאות בלבד – חד-הוריות בלבד.

אסתר דומיניסיני: עובדה זו לא משפרת כמובן את מצב התעסוקה באיזור הדרום, אם לא יקומו מפעלים.

אמנון כהן: מה אתם עושים כדי להכשיר את האוכלוסיה שבאה להירשם בעקבות התוכניות להקמת מפעלים חדשים?

אמנון כהן: אם המדינה כבר מחליטה לתת תקציבים גדולים מאוד למפעל כמו אינטל – אני חושב שאין שום פרופורציה בעולם בהשקעה של המדינה פר עובד.

אמנון כהן: נדמה לי שמשלמים סכום של 150 אלף דולר כדי שעובד אחד יעבוד.

אמנון כהן: אני לא יודע איזו כדאיות כלכלית יש כאן, אבל אולי מבחינה לאומית כדאי לתת להם, כדי שלא יברחו למדינה אחרת.

אמנון כהן: ברצוני לשאול אותך, כממונה על שירות התעסוקה, איך את נערכת לפתיחת מפעלים מהסוג הזה.

אמנון כהן: גב' ניסן אמרה שהמצב שבו רוב העובדים יגורו באותה פריפריה מתרחש בתהליכים – אולי תוך 10 שנים.

אמנון כהן: אבל אני לא רוצה שהתהליך יתפרס על פני 10 שנים.

אמנון כהן: אני רוצה שאת תכשירי אותם עוד לפני שבונים את המפעל, כדי שרוב עובדי המפעל יהיו תושבי המקום.

אמנון כהן: הרי המטרה היתה לתת פרנסה לאותם אנשים שגרים באיזור.

אמנון כהן: איך אתם נערכים לעובדה, שיש היום תוכניות שמבקשות לעודד מפעלים או לשפר אותם מבחינה טכנולוגית?

אמנון כהן: יכול להיות שאותם עובדים היסטורים

אמנון כהן: כבר לא מסוגלים לכך בגילם.

אמנון כהן: האם אתם נערכים מבעוד מועד – בהכשרה פנים מפעלית או בהכשרה של אנשים שכבר נפלטו?

אמנון כהן: זוהי האחריות האישית שלכם.

אמנון כהן: אני מכיר את הטקטיקות האלה – מאפשרים להם לקבל תשלומים כאילו הם לומדים בקורס, להפחית להם כדי שהם לא יירשמו בלשכת התעסוקה – זה מפחית את הסטטיסטיקה.

אמנון כהן: אבל לא גרמתי לו לצאת לעבודה, אלא הכנסתי אותו בחזרה למעגל הזה.

אמנון כהן: אני מבקש לדעת אלו פעילויות אתם עושים, אם המדינה כבר שילמה עבור הקורס הזה, על מנת שהאדם יתחיל לעבוד בסופו של דבר.

אסתר דומיניסיני: התשובה שלי מתחלקת לשניים.

אסתר דומיניסיני: כיום, לרוב הדיונים על מענקים למפעלים ביקשתי לצרף אותי או נציג מטעמי.

אסתר דומיניסיני: באופן זה, אם יוקם מפעל שמקבל מענק, המפעל יחוייב להגדיר כמה מקומות עבודה הוא מייצר, בנוסף למחוייבות כלשהו לטווח זמן שבו האנשים האלה יועסקו.

אסתר דומיניסיני: כל זאת מתוך מטרה למנוע מצב שבו הם מקבלים רק את ההון של המדינה ובסופו של דבר לא מייצרים מקומות עבודה.

אסתר דומיניסיני: השר אכן משתף אותנו בדיונים האלה, הדברים האלה עולים, וחלק מההתניות קשורות גם למרכיב התעסוקה באיזורים שיקבלו מענקים.

אסתר דומיניסיני: שנית, נושא ההכשרה המקצועית איננו באחריות שירות התעסוקה, לצערי.

אסתר דומיניסיני: זהו אגף בתמ"ת, אבל יצרנו היום קשרים הדוקים יותר עם האגף, כי כפי שציינת, הנתונים הסטטיסטיים אכן מעידים שחלק מההכשרות לא הניבו השמות רלווניטות בתחום התעסוקה.

אסתר דומיניסיני: בסופו של דבר סיכמנו ששירות התעסוקה הוא שצריך להגיש לאגף להכשרה מקצועית את הנתונים על צורכי ההכשרה, על מנת שתהיה הלימה בין צורכי השוק – אוכלוסיית המובטלים – לבין ההכשרה.

אסתר דומיניסיני: כי בסופו של דבר אין סינרגיה של המערכות.

אסתר דומיניסיני: לגבי שנת 2004, סיכמנו שאנחנו נגיש את דרישות ההכשרה לאגף להכשרה מקצועית.

אסתר דומיניסיני: אני מוכרחה לציין בסיפוק, שדווקא באזור הדרום – עם אינטל ועם גופים אחרים – היה תיאום טוב מאוד בין מערכות ההכשרה ושירות התעסוקה, והוכשרו אנשים בהכשרה תוך מפעלית ובכיתות מפעליות.

אסתר דומיניסיני: אגב, יש הרבה אקדמאים באיזור הדרום, ולא כולם מגיעים מאזור המרכז.

אסתר דומיניסיני: נהפוך הוא, אחוז גבוה נקלט מהדרום.

אסתר דומיניסיני: אבל בכל התעשיות האלה יש גם אנשים עם דרישות השכלה נמוכות יותר, אותם מכשירים המפעלים.

אסתר דומיניסיני: אני מוכרחה לציין שבאינטל נקלטו אנשים מהאזור בפרוייקטים יפהפהים.

אסתר דומיניסיני: אותם פרוייקטים קלטו בהצלחה רבה מאוד, ולשביעות רצונן של אמדוקס ואינטל, אוכלוסיה מקומית שאף אחד לא חלם שהיא תעבוד במפעלים עתירי ידע מסוג זה.

אמנון כהן: מה יהיה בשנת 2004?

אסתר דומיניסיני: בשנת 2004 יהיו תוכניות הכשרה ממוקדות ומתואמות יותר בהתאם לצורכי השוק, כפי שיוכתבו על ידי שירות התעסוקה.

אמנון כהן: ואיך אתם עושים את זה ביחד?

אסתר דומיניסיני: אנחנו תיאמנו עם ראש האגף להכשרה מקצועית.

אסתר דומיניסיני: כפי שציינתי, הכלי המהותי של ההכשרה לא נמצא היום בידי שירות התעסוקה.

אסתר דומיניסיני: אין ספק, שזהו איזשהו חסר, שלא מאפשר תיאום טוב יותר של המערכות.

אסתר דומיניסיני: כרגע, אני פועלת לתיאום המערכת.

אמנון כהן: עוזי, האם רצית להתייחס לנושא הזה, או שאתה רוצה לדבר באופן כללי?

עוזי ברלינסקי: ראשית, התפוקה של עובד בהייטק גבוהה פי 7 או פי 15 בערך מעובד לו-טק.

עוזי ברלינסקי: שנית, לפי נתונים שבדקנו, היכולות של המערכות הקיימות לספק את הצרכים נמוכות מאוד, ולכן המפעלים עצמם הם אלה שיוזמים בדרך כלל את הפעילות הזאת מתוך ראייה של ביזנס – כתהליכי עבודה – ובהתאם ללוחות הזמנים שלהם.

עוזי ברלינסקי: המאגר האנושי יכול להיות מכל מקום – ושוב מדובר בראייה המערכתית והתכנון המערכתי.

עוזי ברלינסקי: אמרה את זה כבר המנכ"לית: זה לא יכול להיות שיפנו שאלה מערכתית לגוף שתפקידו אינו נקודתי ולא מערכתי.

עוזי ברלינסקי: הראייה המערכתית לא באה לידי ביטוי בדיון הזה, וחבל.

עוזי ברלינסקי: כי הגורם המערכתי בדרגה הראשונה הוא קודם כל משרד האוצר, כי הוא יכול לנווט את זה דרך התקציבים.

אמנון כהן: הכי קל להאשים כל הזמן את האוצר.

אמנון כהן: קודם כל, לכל משרד ממשלתי יש תקציב משלו.

אמנון כהן: הוא יכול לנוט את התקציב שלו על פי מדיניות של שר.

אמנון כהן: הוא כמובן ינהל את המאבקים שלו להגדלת התקציב לאותם פרוייקטים שהוא מוצא לנכון, אבל אני לא חושב שאנחנו צריכים לתלות כל דבר כל הזמן באוצר.

אמנון כהן: לכל משרד יש מעטפת תקציב, ובתוך מעטפת התקציב הקיים צריך קודם כל להילחם ולהציב סדרי עדיפויות על פי צורכי היישוב או המענים.

אמנון כהן: רק אז, במידה ויש צורך, צריך לפנות בבקשה להגדיל את התקציב.

אמנון כהן: נוכחתי גם שמשרד התחבורה עושה במסגרת שלו כל מה שהוא יכול לעשות.

אמנון כהן: אולי בתוכנית הרב-שנתית – תוכנית "2020" ופרוייקטים דומים – צריכים תקצוב, כפי שציינת.

אמנון כהן: במקרים אלו, אולי מן הראוי שנציג האוצר יהיה נוכח, כפי שכתבתי.

אמנון כהן: מהבחינה הרב-שנתית, אתה צודק.

אמנון כהן: אבל לגבי הפרוייקטים של היום, מחר, השנה הבאה – אני רוצה לפתור את הבעיה מחר בבוקר.

עוזי ברלינסקי: אני מנסה להעביר מסר: אין בדיון הזה כדי לפתור בעיה.

עוזי ברלינסקי: אין במסגרת הנוכחית כדי לראות את העניין הזה בראייה רחבה יותר, כפי שהיושב ראש רוצה, ובצדק.

עוזי ברלינסקי: מבקר המדינה התווה את הכיוון הזה.

עוזי ברלינסקי: חייבת להיות פה ראייה לטווח בינוני – אני לא מדבר אתך על טווח ארוך.

עוזי ברלינסקי: משום שאם לא נעשה את זה, אנחנו לא מסוגלים להציב את האתגר ולהשיג אותו.

עוזי ברלינסקי: יושב כאן אבישי כהן, כגוף שמתאם במשרד ראש הממשלה את הפעילויות הללו.

עוזי ברלינסקי: אני חושב שהפעילות הזאת חשובה מאוד, משום שזאת ההתחלה של ראייה מערכתית, של התווית משימות ובדיקה מול הגופים השונים, האם הם עומדים ביעדים הללו או לא.

עוזי ברלינסקי: אני חושב שבחוברת שאבישי הגיש יש בשורה מסויימת, משום שרואים באמצעותה שפעולות אכן נעשות.

עוזי ברלינסקי: אני חושב שהפעולות האלה חשובות מאוד.

עוזי ברלינסקי: הן לא באחריות משרד ראש הממשלה – הן באחריות כל הגופים, כפי שאומר היושב ראש – אבל הפעולה נעשית.

עוזי ברלינסקי: העניין המרכזי הוא הראייה לטווח בינוני – הצבת תוכנית ודבקות בהשגתה.

עוזי ברלינסקי: בלי זה לא נצא מהמהלך הזה.

עוזי ברלינסקי: אי אפשר לצאת מזה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: נציג האגף להכשרה מקצועית, בבקשה.

שמעון שבת: שמי שמעון שבת, אני ממונה מחוז הדרום באגף להכשרה מקצועית.

שמעון שבת: ראשית, אני רוצה לציין לגבי נושא התכנון, שאנחנו בהכשרה המקצועית מתואמים כל שנה עם שירותי התעסוקה.

שמעון שבת: אנחנו יושבים איתם ומקבלים מהם רשימת קורסים שהם בדקו.

שמעון שבת: אנחנו מקבלים הצעות גם מראשי רשויות, מארגוני קבלנים, ממשרדים ממשלתיים ומכל היחידות הקרטליות כדי שההכשרה תהיה אפקטיבית יותר.

שמעון שבת: אם כן, כפי שאמרה המנכ"לית, באזור הדרום אנחנו באמת מתואמים מתואמים.

שמעון שבת: השנה, הכשרנו כ-1,500 תלמידים בוגרים.

שמעון שבת: כדי לסבר את האוזן, לפני שנתיים הכשרנו 6,000.

אמנון כהן: כמה מתוכם עובדים?

שמעון שבת: לפי הבדיקות שלנו:

שמעון שבת: בין 50% ל-60% עובדים במקצוע וליד המקצוע.

שמעון שבת: אתן דוגמה למושג "ליד המקצוע": אדם שלמד מכונאות רכב, ולא עובד במוסך אלא בחנות לחלקי חילוף.

שמעון שבת: הירידה הדרסטית במספר האנשים שעברו הכשרה נובעת מחוק ההסדרים שהתחיל בינואר 2003, בו נקבע שמובטל שגמר את תקופת אבטלתו אינו יכול לקבל דמי אבטלה בתקופת הקורס.

שמעון שבת: יתירה מכך, אדם שנמצא בתקופת אבטלה ומגיע לקורס, מקבל קנס בגובה של 30%.

שמעון שבת: לכן, אנחנו לא יכולים להביא היום אנשים לקורסים במקצועות נדרשים בדרום, כמו מקצועות הבניין והמתכת, בהם עובדים היום העובדים הזרים.

שמעון שבת: אנשים לא מקבלים דמי אבטלה.

אמנון כהן: יש עדיין יהודים וישראליים שעובדים במתכת?

שמעון שבת: זו הבעיה.

שמעון שבת: יש ביקוש.

אמנון כהן: יש ביקוש מטעם המפעלים, אבל הציבור לא רוצה ללמוד את זה היום.

שמעון שבת: נכון.

שמעון שבת: אבל הבעיה מחריפה עם חוק ההסדרים.

אמנון כהן: השאלה היא למה אתם לא הולכים לכיוונים אחרים.

אמנון כהן: למה לא להכשיר את הצעירים האלה להייטק, למשל?

אמנון כהן: הרי בונים היום מפעלים.

אמנון כהן: אני יודע שלא לכולם יש נתונים מתאימים לכך, אבל מתוך המאגר הענק הזה, יש בוודאי צעירים שמתאימים.

שמעון שבת: אם מישהו היה לומד טפסנות בניין, למשל, יש לו מקום עבודה – ויש גם רמות כאלה.

שמעון שבת: אני רוצה להזכיר שבתחום ההייטק הכשרנו השנה 3 קורסים לאמדוקס.

שמעון שבת: כשאנחנו מכשירים מפעל, אנחנו מתנים אתם תנאי – חתימה על התחייבות להשמה.

שמעון שבת: היו לי מאבקים השנה.

שמעון שבת: הם הפעילו ראשי רשויות ולא רצו לחתום.

שמעון שבת: בסופו של דבר נקלטו כ-80% מהבוגרים.

שמעון שבת: אם יש עיבוי עובדים באמדוקס, זה בזכות ההכשרה שלנו.

שמעון שבת: מלבד זאת, הכשרנו 3 קורסים נוספים למפעלים אחרים.

שמעון שבת: אנחנו מכשירים גם במסגרות של קורסים עיסקיים, בהם אנחנו לא ממנים, אלא נותנים את הפיקוח, את תוכנית הלימודים ואת התעודות.

שמעון שבת: בנוסף, אנחנו דואגים להכשרת בני נוער בבתי ספר תעשייתיים – הכשרנו כ-1,300 תלמידים.

שמעון שבת: זהו המספר הקבוע אותו אנחנו מכשירים כל שנה באיזור הדרום.

אמנון כהן: אלו מקצועות הם לומדים?

שמעון שבת: אלו הם בתי ספר תעשייתיים.

שמעון שבת: הם לומדים מקצועות כמו: רכב, חשמל, מחשבים.

אמנון כהן: מי עובד בזה היום?

אסתר דומיניסיני: יש ביקוש לענפים האלה.

אסתר דומיניסיני: היום, המקצוע הכי טוב הוא להיות רתך.

שמעון שבת: החבר'ה האלה מתגייסים לצבא, עובדים במקצועות האלה ונקלטים בצבא דווקא בזכות המקצוע.

אמנון כהן: זאת הבעיה של המדינה שלנו.

אמנון כהן: אנחנו מנציחים אותם – תשארו כמו שהייתם לפני 50 שנה.

אמנון כהן: צריך גם להתקדם בקורסים.

אמנון כהן: היום הרתכות היא ממוחשבת, וגם החריטה היא לא אותה חריטה אלא CNC.

אמנון כהן: משרד החינוך, בבקשה.

אמנון כהן: אני רוצה לשמוע מה קורה עם אחוזי הבגרויות, בעיקר ביישובים שהמבקר ציין בדו"ח.

רבקה מורנו: אני רוצה להתייחס תחילה לתוכניות של מחוז הדרום בשנה האחרונה ובשנה הקודמת.

רבקה מורנו: מזה שנתיים-שלוש, אנחנו בתוכנית אופק שמטפלת בפנימיות יום ובמניעת נשירה.

רבקה מורנו: הוספנו תקנים לפסיכולוגים, לקציני ביקור סדיר ביישובים, הגדלנו את התקציבים במסגרת התקציב שניתנה לנו לפנימיות יום.

אמנון כהן: יש לך תמונה כוללת לגבי הדרום, כמה תלמידים לא נמצאים במסגרת החינוכית בגילאי התיכון?

רבקה מורנו: בצענו בדיקה לאחרונה, מאחר והותקפנו בהקשר למגזר הבדואי.

רבקה מורנו: בדקנו, והאחוזים במגזר היהודי הם באמת כמעט אפסיים – 2%-2.5%.

רבקה מורנו: במגזר הבדואי – 9%, וזה בדוק לשנה זאת.

רבקה מורנו: זאת אומרת שנדרשת השקעה רבה במגזר הבדואי.

רבקה מורנו: לכן קיבלנו תקנים לביקור הסדיר במגזר הבדואי.

עוזי ברלינסקי: את מתייחסת לשני הפסיכולוגים שנוספו?

רבקה מורנו: זה מה שמאשרים.

רבקה מורנו: אני לא מאשרת לעצמי את התקציבים.

עוזי ברלינסקי: סליחה, גברתי, אני מבין את המצוקה.

עוזי ברלינסקי: אבל כשמדווחים לוועדה ואומרים שנוספו פסיכולוגים, הרושם הוא שנוספו 100 פסיכולוגים.

עוזי ברלינסקי: אם נוספו שניים, זה עושה קצת הבדל.

עוזי ברלינסקי: אני רואה שנוספו שניים בדיווח של משרד ראש הממשלה, לכן אני שואל האם את מדברת על השניים האלה.

רבקה מורנו: לא.

רבקה מורנו: אנחנו מדברים על תוספת תקנים בחלקי משרות ביישובים שונים.

רבקה מורנו: יש לנו 41 רשויות בדרום.

עוזי ברלינסקי: אין לי טענות, אני רק מדבר על רמת הדיווח.

רבקה מורנו: בשנה שעברה, למשל, אישרו לנו תקציב לתשתיות עבור מזגנים בבתי הספר – אתם מכירים את החום הלוהט בדרום.

רבקה מורנו: אישרו לנו 17 מיליון שקלים לתשתיות עבור תוספת מזגנים.

רבקה מורנו: מאשרים מזגנים, אבל לא מאשרים תוספת לתקציב התשתיות.

רבקה מורנו: אז יש לך מזגנים, אבל אין לך חשמל בבתי הספר.

רבקה מורנו: ברגע שאתה מפעיל חשמל, הכל קופץ.

רבקה מורנו: הפרוייקטים שלנו הם לא רק בתשתיות, אלא גם בתוכניות.

רבקה מורנו: יש לנו תוכנית יום חינוך ארוך – בגני הילדים ובבתי הספר.

רבקה מורנו: יום חינוך ארוך מוסיף שעות תקן – עד השעה 3:00 ו-3:20.

רבקה מורנו: אני מדברת על התוכנית ועל המצוקה.

רבקה מורנו: המצוקה היא: איך אתה יכול להשאיר תלמידים עד השעה 3:30 בלי לתת להם ארוחה או סנדוויץ'?

רבקה מורנו: נפתחו כל מיני ארגונים וולנטרים שמכינים סנדוויצ'ים.

רבקה מורנו: ביקרתי בירוחם וראיתי סל מלא סנדוויצים.

רבקה מורנו: כל ילד יכול לגשת בהפסקה ולקחת סנדוויץ, בלי שזה יהווה בושה.

רבקה מורנו: המורים מכינים את הסנדוויצ'ים.

אמנון כהן: נדמה לי שבתוכנית אופק, ביום לימודים ארוך, יש גם תקציב הזנה.

רבקה מורנו: אני מדברת אתך על דברים שאני רואה בבתי ספר.

אמנון כהן: יש תקציב של הזנה, אז למה את רואה?

רבקה מורנו: אין תוכנית הזנה שמוחלת על כל יישובי המצוקה שלנו.

רבקה מורנו: תוכנית האופק חלה רק על 6 יישובים.

רבקה מורנו: אין אפשרות להחזיק ילדים עד 3:30, כשהם כבר עייפים, מבלי לתת להם מענה כלשהו לתזונה.

רבקה מורנו: יש לנו תוכניות לימודיות של חינוך לבריאות וארוחת בוקר נכונה, אבל זה לא עוזר למצב.

רבקה מורנו: מזה כשנתיים אנחנו מפעילים בגני ילדים תוכנית מוכנות לקריאה.

רבקה מורנו: אנחנו מנסים לתת תשתית כבר מגיל הגן, כדי שהילדים יגיעו מוכנים עם היסודות הראשונים של הקריאה, כדי שלא יהיה להם משבר.

רבקה מורנו: הפעלנו את זה בכל המחוז, ובכל זאת אנחנו רואים ילדים – כמו במגזר הבדואי, שמגיעים ישירות לכיתה א' בלי לעבור את הגן – שעדיין לא יודעים מאיזה צד להחזיק את הספר.

רבקה מורנו: יש כשלונות, אבל אני מדווחת גם על ההשגים של התוכניות הגדולות שקיימות.

רבקה מורנו: לגבי הנגישות להשכלה גבוהה: בשנים האחרונות, מחוז הדרום החליט להעלות את הרף, ולאפשר נגישות להשכלה גבוהה לתלמידים שיכולים להשתלב כבר בכיתות י"א וי"ב.

רבקה מורנו: כבר השנה, 400 תלמידים מוסעים לאוניברסיטה בימי שישי.

רבקה מורנו: הם רוכשים השכלה אקדמאית ואוספים נקודות זכות להשכלה גבוהה.

רבקה מורנו: התוכנית שלנו היא להגיע ל-800 תלמידים.

רבקה מורנו: אנחנו כל הזמן מרחיבים את הרשויות ואת העירות שיכולות להגיע לתוכנית הזאת.

רבקה מורנו: מדובר ב-800 תלמידים שיגיעו עוד השנה להשכלה גבוהה, ובצורה כזאת ירכשו את היסודות להשכלה גבוהה.

רבקה מורנו: בנוסף, החלטנו לבטל במחוז הדרום את 3 היחידות באנגלית.

רבקה מורנו: אנחנו רוצים להעלות את הרף, כדי שהתלמידים יגיעו ל-4 יחידות ול-5 יחידות באנגלית.

רבקה מורנו: גם בנושא של מתימתיקה ופיזיקה, אנחנו רוצים להעלות את יחידות הבגרות.

רבקה מורנו: הנתונים שבידי, הנוגעים לכל היישובים לגביהם קיבלתי נתונים בימים האחרונים, מצביעים על כך שמחוז הדרום הקפיץ את הנתונים הארציים בהישגים של השנים האחרונות בכל הקשור לאחוזי בגרויות.

רבקה מורנו: אם בדו"ח דובר על אופקים, חשבתי להביא נתונים על אופקים.

רבקה מורנו: באופקים הגענו בשנת תשס"ב, ל-46% בבגרויות, לעומת דימונה, למשל, בה נרשמו 57%; בירוחם – 48%; במצפה רמון – 53%; בקריית מלאכי – 47%.

אמנון כהן: מהו הממוצע הארצי?

רבקה מורנו: הממוצע הארצי הוא 56%.

רבקה מורנו: לפי הנתון האחרון שקיבלנו מספטמבר 2003, מחוז הדרום עומד על 57%.

רבקה מורנו: בפעם הראשונה יש מהפך בדרום.

אמנון כהן: זה כולל את המגזר הבדואי?

רבקה מורנו: לא.

רבקה מורנו: רק את החינוך העברי.

אמנון כהן: אם מוסיפים את הבדואים, בכמה זה מוריד את הממוצע?

נציג משרד החינוך: זה מוריד.

נציג משרד החינוך: אבל פה התייחסו רק לערי הפיתוח.

רבקה מורנו: השיפור הגדול ביותר באחוז הזכאים לתעודת בגרות חל במחוזות הדרום – 72%.

רבקה מורנו: מ-33% בתש"ן, ל-57% בתשס"א.

רבקה מורנו: לעומת זאת, מחוז הצפון שיפר ב-65%.

עוזי ברלינסקי: כשאומרים "נתוני בחינות בגרות", נשאלת השאלה מה היה הרכב הבחינות, לאיזו רמה הם הגיעו.

עוזי ברלינסקי: כי אם באיזור הצפון והמרכז הגיעו ל-6-7 יחידות מתימתיקה, למשל, ורמת הבחינות באזור הדרום עומד על 3, 2 או 1 – זה עושה את כל ההבדל.

עוזי ברלינסקי: לכן חשוב לדווח על נתונים שהם נכונים מבחינה סטטיסטית, אלא חשובה גם איכות התוצאה, ולא רק התוצאה עצמה.

רבקה מורנו: במקיף הדתי באופקים, אחוזי ההצלחה קפצו משנת תשנ"ט מ-40% ל-77%.

אמנון כהן: כמה יחידות בגרות?

רבקה מורנו: אני אבדוק את זה בנתונים שלפניי.

מאיר סער: שמי מאיר סער, אני מנכ"ל הרשות לפיתוח הנגב.

מאיר סער: אני רוצה להצטרף לדברים שאמר עוזי.

מאיר סער: קראתי את הדו"ח, וכשראינו את הדו"ח לפני 4 שנים, קיבלנו הלם.

מאיר סער: רבותיי, לדעתי צריך לקחת את הדו"ח כפי שהוא ולהסתכל על מה שכותב המבקר.

מאיר סער: ולדעתי הוועדה צריכה להמליץ על כך בפני הכנסת ובפני הממשלה.

מאיר סער: המבקר כותב בפירוש, שצריך לגבש מדיניות אזורית, שצריכה להיות תוך שיתוף פעולה בין משרדי הממשלה, לייחד תקציבים נפרדים ולבחון תקופתית את ביצוע הדברים.

מאיר סער: כל הדברים האלה לא נעשים בעצם.

אמנון כהן: מי אמר שהם לא נעשים?

אמנון כהן: תיכף אבישי יגיד לך.

מאיר סער: אבישי הסכים אתי בחלק מהדברים.

מאיר סער: אני מסכים עם הקביעה שמשרדי הממשלה עושים – ואני חושב שמשרד התחבורה עושה עבודה טובה, וכך גם משרד התשתיות ומשרד החינוך.

מאיר סער: אבל בדו"ח מופיעים שני נושאים חשובים: התעסוקה – האבטלה הולכת ומחריפה; וכמובן, הקושי למשוך אוכלוסייה לנגב.

מאיר סער: אלו שתי הבעיות.

מאיר סער: המבקר מדבר גם על הדברים שצריך לעשות.

מאיר סער: אני ממליץ לוועדה לקרוא לממשלה להקים ועדת שרים בראשות מנכ"לים, שתתכנס אחת לשלושה חודשים במסגרת משרד ראש הממשלה – ואבישי יודע איך לעשות את זה.

מאיר סער: המנכ"לים יחליטו בכל שנה איפה לצבוע בתקציב של המשרד שלהם לגבי הפעילות הספציפית, כולל מרכז ההשקעות.

מאיר סער: מרכז ההשקעות יודע כמה כסף יש לו היום בשנת 2004 ובשנת 2005, אבל הוא לא יודע לצבוע אותם, לאיזה תחומים בתעסוקה או לאלו מפעלים.

מאיר סער: הוא גם לא יודע כמה הולך לנגב מתוך הסכום הכללי, כי יכול להיות שחלק מהכסף ילך לאינטל, למשל.

מאיר סער: השאלה היא האם לזה התכוונו.

מאיר סער: מדו"ח שאנחנו הכנו ברשות לפיתוח הנגב עולה, שב-10 השנים האחרונות לא הוקם בנגב שום מפעל עם יותר מ-150 עובדים – למעט אינטל, שאפשר להגדיר את המיקום שלה כנגב הצפוני.

מאיר סער: אנחנו צריכים לקחת תוכנית איזורית ולבחון אותה בשיתוף עם כל משרדי הממשלה, להציג אותה ולעשות עליה בחינה תקופתית.

מאיר סער: אדוני היושב ראש, קח בחשבון שגם הישיבה הזאת מתנהלת אחת לכמה חודשים בעקבות לחץ של הוועדה, של תושבי הנגב או של המבקר.

מאיר סער: אבל בסופו של דבר, אין איזושהי תוכנית מגובשת, כך שבסופו של תהליך, לאחר כמה שנים, נוכל לומר אם דו"ח המבקר יצא לפועל.

מאיר סער: אני רוצה להתייחס בסוף דבריי ללוח הזמנים.

מאיר סער: עם כל הדיבורים של משרדי הממשלה, אין כאן שום לוח זמנים לגבי שום פרוייקט.

רבקה מורנו: שאלת אם התעודה שהתלמידים יקבלו תיתן להם כניסה לאוניברסיטה.

עוזי ברלינסקי: לא, לא זאת היתה השאלה.

עוזי ברלינסקי: השאלה היא מה הם ילכו ללמוד עם התעודה הזאת, ומה הם ילכו לעשות אחר כך עם התעודה הזאת.

רבקה מורנו: בדקנו באופקים, מהי רמת תעודת הבגרות והאם היא תיתן להם כרטיס כניסה לאוניבסיטה.

רבקה מורנו: בבית הספר המקיף הדתי, למשל, 62% מאלה שקיבלו תעודות בגרות הם ברמה של 4 יחידות באנגלית, ו-3 יחידות במתימתיקה – וזהו כרטיס הכניסה לאוניברסיטה.

רבקה מורנו: בבית ספר הממלכתי התמונה פחות טובה – 20%.

מאיר סער: אבל גם כשמדובר על כניסה לאוניברסיטה, תלוי לאלו חוגים נכנסים.

אמנון כהן: אבל אם היכולות של התלמידים לא מאפשרות, גם בית הספר לא יכול להתמודד.

רבקה מורנו: בשיחה עם מנהל אגף החינוך אתמול, שאלתי כמה תלמידים נרשמו השנה לאוניברסיטה, כי אנחנו נתקפים על כך שמעט מאוד תלמידים מגיעים לקבלת תואר ראשון ושני.

רבקה מורנו: הוא אמר לי שיש לו 400 תלמידים שנרשמו השנה לאוניברסיטה.

אמנון כהן: מה שחשוב הוא כמה סיימו.

רבקה מורנו: הוא לא יכול היה להגיד לי כמה סיימו.

עוזי ברלינסקי: השאלה היא באלו מקצועות הם סיימו.

עוזי ברלינסקי: זה מה שחשוב, כי זה כרטיס הכניסה לתעסוקה העתידית, ועל זה אני מדבר.

עוזי ברלינסקי: אני לא מדבר על התעודה הפורמלית.

מאיר סער: אדוני היושב ראש, צריך גם לבדוק למה מתכוונים בנתונים הללו.

מאיר סער: צריך לבחון האם יש בירוחם, למשל, סטודנט שהתקבל לרפואה ב-10 השנים האחרונות, ולמה.

מאיר סער: וזה לא קיים.

אמנון כהן: אבישי, אני רוצה לדעת אם קיימת תוכנית אב כלשהי מול משרדי מממשלה.

אמנון כהן: מנכ"ל הרשות ציין שהוא מרגיש שאין.

אמנון כהן: אני חושב שיש, אבל לא מספיק.

אמנון כהן: לכן, אני מבקש לדעת מה קיים ברמת העשייה של היום, מה מתוכנן ולכמה שנים זה מתקוצב – גם כמדיניות של משרד האוצר שמלווה את הנושא ביחד אתכם.

אבישי כהן: ראשית, אני רוצה להזכיר לכולם שרוב הפעילות של המשרדים היא תחת תוכנית ממשלה.

אבישי כהן: התוצאות היפות ששמעת עליהן כאן הן בעיקר תוצאה של הטיפול הנקודתי והטיפול במגזר הבדואי.

אבישי כהן: אם זה התוצאות בחינוך – בזכות התוכנית הזאת התוצאות בשלוש השנים האחרונות עלו בממוצע של 22% בכלל ערי הפיתוח בנגב.

אבישי כהן: אנחנו מדברים על נושא תשתיות הביוב, על פרוייקט של קק"ל בסכום של 150 מיליון שקלים – חלקו השתתפות בביוב ו-44 מיליון שקלים לפיתוח נופים, שסידר את כל הטיילות של 6-7 ערי פיתוח.

אבישי כהן: כך שבסך הכל, זה עובד.

אבישי כהן: גיבשנו הצעת החלטה להמשיך את נושא החינוך בכל מקרה, ודיווחתי לך על כך באחת הוועדות הקודמות.

אבישי כהן: נושא החינוך ימשיך בכל מקרה בשנה הקרובה, במתכונת של השנה שעברה של הטיפול הנקודתי.

אבישי כהן: אנחנו רואים בכך חשיבות גדולה.

אבישי כהן: בנושא התשתיתי, אני רוצה להזכיר שנעשו מספר פעילויות מיוחדות מאוד לנגב.

אבישי כהן: אנחנו מדברים על כך שיש מכרזים מאוד ייחודים – צריך להתמודד גם עם מציאות.

אבישי כהן: המציאות היום היא שכשאתה בא למכור בית בדימונה, אין מי שיקנה אותו.

אבישי כהן: קבלנים לא מוכנים להיכנס.

אבישי כהן: כך גם במצפה רמון ובמקומות אחרים.

אבישי כהן: בעלות קרקע אפס, הצלחנו לקדם 134 יחידות דיור בדימונה, משחררים עוד 120 יחידות במצפה רמון, אבל זה לא הולך בקלות.

אמנון כהן: בראייה הכוללת, התיכנונית – אנחנו צריכים לדאוג לתעסוקה לאותם אנשים שיבואו לגור בדירות האלה.

אמנון כהן: אני רוצה לדעת איפה אתם מתווים את מדיניות השילוב.

אמנון כהן: איך אתם מכשירים את אותה אוכלוסיה לעבודה במפעלים שאתם עומדים להעביר למקום?

אבישי כהן: המתווה השני אמור לתת פתרונות תעסוקתיים בשני מישורים: (1) הבאת המפעלים.

אבישי כהן: המדיניות שלנו, שנמצאת כרגע בבעיה בגלל נושא התמ"ס, היא לאפשר עדיפות.

אבישי כהן: כרגע קיימת עדיפות באזורי העדיפויות, ויכול להיות שחלקה תתמוסס במסגרת חוקי הנגב.

אבישי כהן: היום אנחנו יודעים לעשות את זה במסלול פרטני, דוגמת מפעל עוף-טנא שייפתח בשגב-שלום עם 600 עובדים; דוגמת התחנה הסולרית, שאמורה לקלוט 1,000 עובדים.

אבישי כהן: לא ירדנו עדיין מהסיפור הזה – זה בעבודת הכנה בצבא, והיא אמורה לקום בין ירוחם לדימונה.

אבישי כהן: אני מקווה ששמוליק יסייע לנו להעביר את זה לשם, ולא למקום אחר.

אליעזר גולדברג: אם אני רוצה לדעת היום מהי המדיניות של הממשלה באיזור הנגב בחמש השנים הבאות.

אליעזר גולדברג: איפה אני קורא את זה?

אליעזר גולדברג: אני מאוד מכבד אותך, אבל אני רוצה לדעת איפה אני קורא היום מהי המדיניות ל-5 השנים הבאות.

אליעזר גולדברג: נקצר – אפילו ל-3 השנים הבאות.

אמנון כהן: כמו התוכניות שמשרד התחבורה הציג כאן – עם פריסה על פני השנים 2003-2008.

אליעזר גולדברג: אני מדבר על מדיניות ממשלתית.

אליעזר גולדברג: אני לא מדבר על מדיניות של משרד זה או אחר.

אליעזר גולדברג: אני רוצה לקרוא ולדעת: פני הנגב – לאן.

אליעזר גולדברג: איפה אני קורא את זה?

אליעזר גולדברג: אני יכול לתת לך רשימה, אותה אתה בוודאי מכיר, של 6-7 ועדות לפחות מאז תוכנית קידמת-נגב משנת 1991.

אליעזר גולדברג: כל הזמן מדברים ומדברים.

אליעזר גולדברג: עבורי זה לא מספיק.

אליעזר גולדברג: אני רוצה לראות כתוב: הממשלה החליטה, ועדת השרים החליטה – מה היא החליטה לגבי המדיניות הממשלתית לגבי העתיד הקרוב, לא הרחוק.

אבישי כהן: אני יכול להמציא לך את כל התוכניות.

אבישי כהן: זה ייקח מספר שבועות.

אבישי כהן: אין כרגע תוכנית כתובה כזאת.

אבישי כהן: יש מספר תוכניות.

אבישי כהן: לדוגמה, יש תוכנית חמש-שנתית שאנחנו מגבשים לאזור הרמה התיכונה בפתחת רפיח ובעוקף עזה.

אבישי כהן: לקיים תוכנית המשך לטיפול הנקודתי.

אבישי כהן: אנחנו מטפלים היום בהקמת מספר רב של יישובים באיזור הגבול עם מצרים, כדי שהיא תהפוך לתוכנית של ביצוע בפועל.

אבישי כהן: מדובר ב-12 או 14 יישובים, שחלקם בהקמה בפועל, והם יסתיימו תוך שנתיים-שלוש.

אבישי כהן: יש תוכניות, אבל אם אתה רוצה את זה בתוכנית רב שנתית מסודרת, אנחנו צריכים לגבש אותן.

אליעזר גולדברג: זה לא רק אני, אלא האזרח רוצה לדעת, תושבי הנגב רוצים לדעת.

אליעזר גולדברג: כל אחד זכאי לדעת: פני הממשלה –לאן?

אליעזר גולדברג: אני מדבר בהקשר הזה, ולא על תחומים מדיניים ויחסי חוץ.

אליעזר גולדברג: השאלה השנייה היא: מה היה התקציב השנה, בשנת 2003, של כל המשרדים, עבור הנגב.

אליעזר גולדברג: מישהו יכול לתת לי נתון?

אבישי כהן: אני יכול לתת לך הערכות.

אליעזר גולדברג: אף אחד לא יודע מה היה התקציב?

אבישי כהן: בששת הערים של אופק התקציב עמד על 400 מיליון שקלים, אבל אני צריך להשלים לך נתונים לגבי שאר הערים.

אבישי כהן: אני אשלים את זה תוך חודש.

שלומית לביא: לא צריך לעשות את זה בשביל המבקר, צריך לעשות את זה בשביל שאפשר יהיה לפעול.

בועז ענר: זה מסמך שמציגים לכנסת ולציבור.

אליעזר גולדברג: זה בדיוק מה שאני רוצה לומר.

אליעזר גולדברג: אתה אומר: "אני אשלים לך", "אני אתן לוועדה".

אליעזר גולדברג: זה לא עניין של הוועדה, זה עניין של תכנון.

אליעזר גולדברג: אמר את זה קודם מר ברלינסקי, וגם אתה הגשת את זה.

אליעזר גולדברג: הרעיון המרכזי בדו"ח הגדול של 50ב' על ערי פיתוח, הוא לתקצב את האיזור.

אליעזר גולדברג: אם אתה לוקח לפניך את הדו"ח, בעמ' 21: אמרת שם למעשה את הכל.

אליעזר גולדברג: "גיבוש מדיניות אזורית תרגומה לפרוגרמה בינמשרדית המגדירה יעדים, איחוד תקציב איזורי לטווח ארוך, הקמת מנגנון ניהולי אזורי ומימוש היעדים תוך בחינה תקופתית של ההתקדמות להשגתם.

אליעזר גולדברג: " אם הייתי צריך לתמצת את כל הדו"ח הארוך והחשוב מאוד הזה – אני מרשה לעצמי לומר – אז הייתי בוחר במשפט הזה, ואת זה לא ראיתי.

אליעזר גולדברג: אני שומע מה עושה משרד התחבורה ומה עושה משרד החינוך, אבל אני מדבר על התמונה הכוללת ועל המדיניות הכוללת.

אליעזר גולדברג: בכך החסר והליקוי.

אבישי כהן: זה צריך לעבור החלטת ממשלה.

שמואל ריפמן: אני לא אחזור על הדברים שאמר המבקר.

שמואל ריפמן: בכל זאת, צריכה לצאת מכאן קריאה לוועדה המשותפת כלכלה וכספים, שלא לבטל את "הרשות לפיתוח הנגב".

שמואל ריפמן: כותב המבקר בסעיף א': "מתן חיזוק וסמכויות לגוף ניהולי אזורי" – זהו הגוף הניהולי האיזורי.

שמואל ריפמן: אם לא תצא מכאן קריאה ברורה לשתי הוועדות, סעיף א' בדו"ח המבקר, אותו הוא סימן כנקודה מרכזית, לא יהיה קיים ב-31 לחודש – על פי החלטת הממשלה.

שמואל ריפמן: הוועדה מתכנסת מחר.

אמנון כהן: אני רוצה לסכם את הדיון החשוב הזה בכל מה שקשור לאזור הנגב.

אמנון כהן: מצער אותי לראות שאחרי דו"ח כה רציני, לאחר דיונים רבים כל כך שחלקם התקיימו גם בוועדה, אני לא רואה עדיין מדיניות כוללת של הממשלה.

אמנון כהן: אני גם לא רואה תוכנית אב רב שנתית לטווח קצר או לטוו ארוך.

אמנון כהן: אני מתייחס גם להערות מבקר המדינה לגבי תוכנית אזורית רחבה בטווח הארוך, ובתיכנון שפירט מבקר המדינה, עדיין לא הובא לידנו.

אמנון כהן: אנחנו נפנה כוועדה לראש הממשלה ולשר האוצר בקריאה למנוע את ביטולן של המינהלות לפיתוח הנגב והגליל.

אמנון כהן: כי אנחנו כוועדה פונים לראש הממשלה ולשר, ולא לוועדות.

אמנון כהן: המכתבים ייצאו עוד היום.

אמנון כהן: ברמה חברית אני יכול לדבר יושב ראש הוועדה, חברי הכנסת הירשזון ושמחון.

אמנון כהן: אני אבקש מאבישי להכין לנו בבקשה את הפרוגרמה הכוללת בכל הקשור לנושא הנגב על פי משרדי ממשלה – פירוט התוכנית ל-3 שנים, מה מתוקצב על ידי האוצר, וסימון הדברים שעדיין לא סגורים.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לדעת ולשמוע על כל מה שקורה באזור הנגב.

אמנון כהן: תודה רבה על השתתפות

אמנון כהן: כם, וחג חנוכה שמח.