הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 16, פרוטוקול מספר , 2004-06-14 00:00

ישראל אייכלר: אני פותח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור בעניין מחוסרי הדיור בבאר-שבע.

ישראל אייכלר: נמצאים איתנו חברי-הכנסת הרב יעקב מרגי, שיזם את הדיון הזה, ומרינה סולודקין.

ישראל אייכלר: נדון בְּנושא שהוא כלל-ארצי, אבל נתמקד היום רק בנושא באר-שבע, כי ברצוננו להגיע לפתרון בבאר-שבע ואולי להצעות לפתרון בבאר-שבע תהיינה השלכות לכל הארץ והיה זה שכרנו.

ישראל אייכלר: אנו שומעים שבבאר-שבע מתגוררות כיום בפארקים, בגנים ציבוריים או בפתרונות דיור מאולתרים כ-200 משפחות.

ישראל אייכלר: זה דבר מדהים, ואינני יודע איך זה בערי הארץ האחרות.

ישראל אייכלר: אם בעיר כמו באר-שבע שאיננה מטרופולין כתל-אביב יש 200 משפחות ברחובות, זה משהו מדהים.

ישראל אייכלר: נתון נוסף שברצוני לדון בו הוא, שמספר הממתינים לדיור ציבורי בבאר-שבע עומד על 117 משפחות ובבאר-שבע יש 93 דירות ריקות, וזו סתירה שקצת נצטרך להבינה.

ישראל אייכלר: מצד אחד יש דירות ריקות, ומצד שני יש פונים שאין להם פתרונות.

ישראל אייכלר: נעשה סבב נוכחים למען הפרוטוקול, ומייד אחרי זה נפתח בדיון.

ישראל אייכלר: נמצאים עמנו: שלומית קואולמן - מנהלת הוועדה, תמיר מיארה - מנכ"ל "עמידר", אהרן פלר - מנהל מרחב באר-שבע ב"עמידר", ציפי קליין - סגנית מנהל מרחב באר-שבע ב"עמידר", גיא אבן - משרד האוצר, רונית מושל - עמותת סנגור קהילתי, חיים בר-יעקב - יו"ר התנועה לחיים בכבוד, בקי כהן-קשת - עורכת-דין מעמותת "איתךְ", מיכל לנקרי - מ"מ מנהלת אגף הרווחה בעיריית באר-שבע, הניה ששון - מנהלת תחום טיפול בפרט באגף איכלוס במשרד השיכון, אבי לוי - משרד השיכון בבאר-שבע.

ישראל אייכלר: פונים שנמצאים כאן הם: דיאנה פורטאינה - מאופקים, רותי בוקובזה - מבאר-שבע, אורית אלבז - מבאר-שבע, אתי שדה - מבאר-שבע, אשר ועקנין - מבאר-שבע, יצחק כהן - מבאר-שבע, שמעון אסייג - מבאר-שבע ונטליה גורשמן - מבאר-שבע.

יעקב מרגי: אני מודה ליושב-ראש הוועדה שנענה, יחסית בהתראה קצרה, וזימן ישיבה חשובה.

יעקב מרגי: ביקשתי את זימון הישיבה לאור פניית יושב-ראש התנועה לחיים בכבוד.

יעקב מרגי: קראתי את המסמך, וחלק מהדברים - צריך ללמוד ולבדוק אותם פה עם היושבים סביב השולחן.

יעקב מרגי: אין ספק שהמחזה שמתגלה לעינינו ברחבת המוסד לביטוח לאומי, מול משרדי הממשלה בבאר שבע, הוא מחזה מעיק ולא נעים שצריך לפתור אותו.

יעקב מרגי: כתושב באר-שבע, אני יודע על מלאי דירות שקיימות וניתנות, ויש אבסורד.

יעקב מרגי: אינני בא לדון, ואני צריך ללמוד יחד אתכם.

יעקב מרגי: בחוק הדיור הציבורי נכנס איזה שהוא סעיף שצריך גם ללומדו, ואם צריך לפתוח אותו - לפתוח אותו.

יעקב מרגי: מדובר על כך שדירה ש"עמידר" לא מסוגלת לשפצה, ובצדק, כי אין לה תקציבים או שלא הוקצו לה תקציבים לכך, לא תימסר, והיא יכולה להישאר תקועה.

יעקב מרגי: צריך ללמוד האם זה קיים או לא.

ישראל אייכלר: האם היא תישאר ריקה?

יעקב מרגי: היא תישאר ריקה, ולא יתנו אותה.

ישראל אייכלר: אם האיש רוצה לשפץ בעצמו, האם הוא יוכל לעשות זאת?

יעקב מרגי: יכול להיות שכן.

יעקב מרגי: נשמע זאת מאנשי המקצוע.

יעקב מרגי: תמר מיארה-הרטוב: זה בניגוד לחוק.

יעקב מרגי: החוק מאוד קשיח.

יעקב מרגי: יש לי גם הצעה לפתרון.

יעקב מרגי: בואו ונעשה זאת באופן מכובד וטוב כדי שנגיע למשהו.

יעקב מרגי: נתחיל את הדיון אחר כך.

מרינה סולודקין: זו לא פעם ראשונה שיש דירות לא משופצות ויש תור.

מרינה סולודקין: מבחינתנו, העולים, יש 60 אלף שמחכים בתור.

תמר מיארה-הרטוב: אין אבחנה בין עולים לוותיקים.

יעקב מרגי: לגבי אנשים שהגיעו למצב של חסרי דיור, צריך לפתור הבעיות כמה שיותר מהר ומוקדם.

יעקב מרגי: אני יודע כמה המחוז משתדל, לפי הרבה פניות שהופנות בעבר, אבל זה מציק וכואב.

יעקב מרגי: אני, כחבר-כנסת, לא יכול להשלים עם זה שההליך של אדם שרוצה להיות זכאי לדיור ציבורי הוא כזה: מרגע שהוא הולך לבנק למשכנתאות ומוציא תעודת זכאות עד שהוא עובר ועדה ראשונה ונדחה, ועדה שניה ונדחה וועדה ציבורית ונדחה יכולים לעבור 6-12 חודשים ויותר.

יעקב מרגי: זה דבר שלא יכול להיות ולא צריך להיות במדינה מתוקנת.

יעקב מרגי: תחשוב על אדם שאין לו מענה ופתרון.

יעקב מרגי: בדרך-כלל, מי הם אלה שאין להם מענה?

יעקב מרגי: - אנשים שלא יכלו לעמוד במשכנתאות או שבחיים לא הגיעו לדירה.

יעקב מרגי: בדרך-כלל, אין להם מקום עבודה.

יעקב מרגי: לפעמים, אין מקור פרנסה.

יעקב מרגי: אם אין להם מקור פרנסה, אין להם יכולת; שכר דירה בבאר-שבע, שנחשב מהנמוכים בארץ, נע בין 350 ל-450 דולר.

יעקב מרגי: המצוקה קשה.

יעקב מרגי: מעבר לבעיה הספציפית של אדם זה או אחר, צריך שהוועדה לא תרפה מזה מכל נושא הוועדות במשרד השיכון ועד הוועדה הציבורית.

יעקב מרגי: התהליך לא צריך לקחת יותר מחודשיים או שלושה חודשים.

יעקב מרגי: אנו עושים דברים יותר גרנדיוזיים במדינה הזאת בתהליכים יותר קצרים.

יעקב מרגי: בנושא מחוסרי הדיור הבעיה כואבת, וההשלכות הן אדירות.

יעקב מרגי: אני יודע מליווי אישי של כמה משפחות שהזעקה היא עד השמיים.

יעקב מרגי: צריך שלא יובן לא נכון: יכול להיות שהפקידים ב"עמידר" או במשרד השיכון מקיימים נהלים, אבל זה לא פותר את הבעיה וזה לא מקל על הבעיה של אם שבאה למשרדי "עמידר" ומנסה לקבל הדירה.

יעקב מרגי: בנוסף, מידיעה, ואני יכול להביא גם שמות שמוכרים כאם לאנשי המקצוע, גם אחרי שכל הוועדות ישבו והם עברו כל מסעי התלאות ונקבעה הזכאות, לוקח כמעט זמן דומה עד שיתאימו את הדירה אם בכלל, כלומר עד שימצאו דירה שמתאימה לאותה משפחה ועד שיהיה שיפוץ לוקח עוד שנה ויותר.

יעקב מרגי: אלה נקודות שנגעתי ביעף.

יעקב מרגי: אני מאמין שנשמע הדברים, והנושא יהיה יותר איכותי ומעניין.

ישראל אייכלר: הדבר החמור ביותר ששמעתי ממך עכשיו הוא, שיתכן מצב שיש דירות ואין מי שישפץ אותן ולכן אנשים ישנים ברחובות כי לא מאפשרים להם, עצמם, על-פי החוק, לשפץ אותן.

מרינה סולודקין: אני מברכת על יוזמת חבר-הכנסת מרגי ועל כך שאנו יושבים כאן ומתדיינים בנושא כה חשוב.

מרינה סולודקין: המצב התחיל לא אתמול ולא שלשום.

מרינה סולודקין: ב-2001 השר שרנסקי, שהיה אז שר הבינוי והשיכון, התחיל את מבצע השיפוצים בסכומים גבוהים במשרד הבינוי והשיכון, כי הוא נתקל באותו מצב שיש מאות דירות ברחבי הארץ ויש תורים של אנשים בערים האלה והדירות עומדות ריקות כי סכומי השיפוצים כל כך גבוהים שיש קושי למשרד הבינוי והשיכון לבצעם.

מרינה סולודקין: לדעתי, ההחלטה הראשונה שלנו צריכה להיות, אחרי שנשמע את יושבת-ראש "עמידר", להעביר כסף ממשרד האוצר למשרד השיכון כדי לעשות שוב מבצע שיפוצים בכל רחבי הארץ על מנת לתת לאנשים פתרון.

מרינה סולודקין: היו"ר ישראל אייכלר: האם יתכן מצב שלא כדאי להשקיע בשיפוצים, כי הדירות כל כך מוזנחות, וכדאי אולי לבנות דירות חדשות?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זו לא הנורמה.

יעקב מרגי: השיפוצים אינם ברמה הזאת.

ישראל אייכלר: גברת מיארה, רישמי את התשובה לשאלה, וכשתדברי ארצה שתתייחסי לזה.

ישראל אייכלר: יכול להיות מצב שיאמרו לי שיש דירות שצריך לשפצן בסכום כזה שכל הדירה לא שווה כמו שעולה השיפוץ.

מרינה סולודקין: המצב איננו כזה.

ישראל אייכלר: את מציעה להחיל מבצע שיפוצים בדירות "עמידר" ריקות.

ישראל אייכלר: נתחיל בדיון, ובדרך-כלל הסדר הוא שאנו מתחילים עם הפונים ולאחר מכן משרדי הממשלה והרשויות עונים.

ישראל אייכלר: יש פה קהל גדול, וברצוני לאפשר לכל אחד לדבר, ולכן כל אחד יצטרך בדקה להגיד את המשפט הכי חשוב ולהשאיר את כל הדברים האחרים לאחרים לומר.

ישראל אייכלר: אני מבקש שכל פונה יציג את עצמו ויאמר דברים חדשים שהקודם עדיין לא אמר.

ישראל אייכלר: חבל לחזור על הדברים פעמיי.

חיים בר-יעקב: אני חיים בר-יעקב, יושב-ראש התנועה לחיים בכבוד.

חיים בר-יעקב: ברצוני להודות לחבר-הכנסת מרגי על היוזמה הברוכה וכן על יעילות היושב-ראש.

חיים בר-יעקב: אנו מתרגשים מהמעמד הזה, שסוף-סוף יש מישהו שמקשיב לנו אחרי מסע ארוך של אטימות וייסורים - כל אחד עם ייסוריו.

חיים בר-יעקב: ברשות כבוד הרב, הנציגים שאנו הזמנו יאמרו את דבריהם, וכל אחד מייצג את הבעיה מזווית שונה, ואולי אני אסכם.

דיאנה פורטאינה: אני דיאנה פורטאינה מאופקים.

דיאנה פורטאינה: גרתי עם הבעל, והוא לא יכול לשלם את המשכנתא.

דיאנה פורטאינה: חזרתי מהוצאה לפועל לבית חזרה, והוא עדיין לא שילם.

דיאנה פורטאינה: אחר כך התגרשתי ממנו.

דיאנה פורטאינה: עורך-הדין אמר לי - לא ידעתי עברית קרוא וכתוב כלל - שכשנתגרש מורידים את חוב המשכנתא ומחליפים לשם שלי.

דיאנה פורטאינה: זו היתה בעיה גדולה.

דיאנה פורטאינה: הלכתי לבנק, ואני צריכה ערבים להחליף את המשכנתא על שמי.

דיאנה פורטאינה: גם לגבי הטאבו צריך להחליף על שמי את הבית, שכן אחרת לא עושים דבר.

דיאנה פורטאינה: היום, אני בחוב בהוצאה לפועל של 450 אלף שקל על הבית.

ישראל אייכלר: זה בית שאין לך.

דיאנה פורטאינה: אני גרה שם.

דיאנה פורטאינה: תודה לאבי אסף שעצר פינוי בשנה שעברה, ועכשיו הוא ראש העיר שלנו.

דיאנה פורטאינה: פיקססנו לכל העולם, ולא קיבלתי תשובה מאיש.

דיאנה פורטאינה: אני בקבוצה של לידיה באופקים, והניירות שלי הם אצל חברת-הכנסת קולט אביטל.

דיאנה פורטאינה: מרינה סולודקין: זאת הפרשה והשערורייה של הבנייה הקלה באופקים.

דיאנה פורטאינה: אני אם חד-הורית, ואינני יכולה לעבוד.

דיאנה פורטאינה: אני מקבלת 2,000 שקל, ומתוכם אני צריכה לשלם 1,800 שקל משכנתא.

ישראל אייכלר: מה היית רוצה שהוועדה תחליט?

דיאנה פורטאינה: קודם, אני רוצה לראות שיעשו משהו לגבי מה שעשתה הקבוצה של לידיה.

מרינה סולודקין: זה בוועדה אחרת.

מרינה סולודקין: בוועדת הקליטה היינו צריכים לשמוע את שר הבינוי והשיכון, והוא פוטר.

תמר מיארה-הרטוב: זה היה צריך להיות היום.

דיאנה פורטאינה: תודה רבה לחיים בר-יעקב שהזמין אותי.

דיאנה פורטאינה: רציתי לשבת, אך ילדי קטן ועליו ללמוד בבית-הספר.

ישראל אייכלר: בסדר.

ישראל אייכלר: חברת-הכנסת סולודקין רשמה את הדברים, והיא ודאי מטפלת בזה.

דיאנה פורטאינה: יש את כל הניירות.

דיאנה פורטאינה: זו בעיה גדולה.

דיאנה פורטאינה: בני אמר לי היום: "אמא, תחזרי לאוקראינה.

דיאנה פורטאינה: אני מרגיש שאת ואני סמרטוטים".

דיאנה פורטאינה: הוא בן עשר, והוא מדבר במילים כאלה שקשה לי להגיד אותן.

ישראל אייכלר: קשה לשמוע את הדברים, אבל אלה הדברים וחייבים לשמוע אותם.

רותי בוקובזה: אני רותי בוקובזה, אם חד-הורית ל-4 ילדים.

רותי בוקובזה: נדחיתי פעמיים ע"י משרד השיכון לגבי זכאות לדירה.

רותי בוקובזה: אני מתגוררת היום באוהל עם שלושה ילדים קטנים מתחת 18, יש לי ילדה בטכני שמתביישת להגיע למאהל.

רותי בוקובזה: בנוסף, משרדי הרווחה יושבים לנו על הוורידים ורוצים לקחת ילדינו בגלל שאנו במאהל.

תמר מיארה-הרטוב: איפה גרת עד המאהל?

תמר מיארה-הרטוב: רותי בוקובזה: בבאר-שבע.

תמר מיארה-הרטוב: האם זו היתה דירה שלך?

תמר מיארה-הרטוב: האם היתה לך דירה בבעלות?

רותי בוקובזה: אין לי דירה.

רותי בוקובזה: כשהייתי נשואה, היתה לי דירת "עמידר" עם הגרוש שלי.

רותי בוקובזה: כשהתגרשתי, ההסכם היא שהוא לא מוותר על הבית והוא לקח לי אותו.

רותי בוקובזה: הוא הוציא אותי החוצה עם שלושה ילדים.

רותי בוקובזה: פניתי פעמיים ל"עמידר" וקיבלתי תשובה שלילית, כי אינני ניגשת לאבטחת הכנסה.

רותי בוקובזה: אני אשה בריאה שאיננה רוצה להיות נתמכת של אבטחת הכנסה.

תמר מיארה-הרטוב: האם הגרוש שלך גר לבד בדירה?

רותי בוקובזה: כן.

רותי בוקובזה: האם יש בזה משהו?

ציפי קליין: זה על פי הסכמה.

תמר מיארה-הרטוב: אי אפשר לשפוט אותם.

תמר מיארה-הרטוב: מי יודע אלו יחסים היו שם?

רותי בוקובזה: זה היה מתוך דוחק שהוא דחק אותי.

יעקב מרגי: נתייחס לעיקר.

יעקב מרגי: אם היא לא נתמכת אבטחת הכנסה, האם זה אומר שהיא לא זכאית?

רותי בוקובזה: יש לי 2,700 שקל מזונות, והם מבקשים ללכת להביא אבטחת הכנסה.

רותי בוקובזה: ריבונו של עולם, אני בריאה ורוצה לצאת לעבוד כמו כולם, ואינני רוצה אבטחת הכנסה.

ישראל אייכלר: רשמי את המקרה כדי לבדוק זאת ספציפית.

אתי שדה: אני אתי שדה, ואני אם חד-הורית לשתי בנות: בתי בכורתי משוחררת טרייה מצה"ל, וילדה בת 11.

אתי שדה: אני בעלת דיור, אך לא עומדת בתשלומי המשכנתא וכבר פתחו לי תיק בהוצל"פ.

אתי שדה: הייתי בהסדר חובות ב-1999.

אתי שדה: אני קצת נרגשת וקשה לי לומר את הדברים.

אתי שדה: אני מורה במקצועי ואני אחרי תאונת עבודה.

אתי שדה: מאחר שמשרד האוצר החליט שהאנשים שמקבלים אבטחת הכנסה מנצלים המדינה והם פרזיטים, אני פרזיטית שהורידו לה 1,500 שקל.

אתי שדה: בגלל הקיצוצים, קיצצו לי את כל הפרוייקטים של אתגר ותגבור שעבדתי בהם עם עולים חדשים ועבדתי יפה מאוד.

אתי שדה: התקשרו אלי וקיצצו, והיום אני חיה רק מאבטחת הכנסה.

אתי שדה: אחרי הפריסה ב-1999 שיכולתי לעמוד בה אני אמורה לשלם 1,800 ש"ח לחודש משכנתא.

אתי שדה: אני מבקשת שמישהו כאן יסביר לי איך אפשר לקבל 2,160 שקל ולשלם 1,800 שקל משכנתא, לקיים חיים סדירים, לשלם חשמל וטלפון.

אתי שדה: יש לי חברים טובים שעוזרים לי, ואני לווה מכאן לשם כדי לגמור את החודש.

אתי שדה: אני לא עומדת בזה יותר, ואני חנוקה.

ישראל אייכלר: יש לך דירה שאת גרה בה?

אתי שדה: יש דירה בבעלותי.

אתי שדה: פניתי לבנק, ואמרו לי: "קודם כל תשלמי, ואחר כך נדבר איתך".

יעקב מרגי: יש אבסורד במדינה.

יעקב מרגי: ניסינו לשנות זאת בחקיקה, והאוצר התנגד.

יעקב מרגי: אני יכול לפתוח עסק, להתנהג בצורה הכי רשלנית ופושעת וליצור חובות, ואם אלך לחקירת יכולת אשלם 150 שקל בחודש.

יעקב מרגי: אדם קנה דירה לא בגלל שהוא פושע, אלא כי הוא עבד.

יעקב מרגי: היא מורה במקצועה שעבדה בזה--

אתי שדה: --17 שנים.

יעקב מרגי: פגעי הזמן, פגעי הכלכלה ופגעי הממשלה הזאת פגעו בה בכל הסעיפים: באבטחת הכנסה ובעבודה.

יעקב מרגי: היא לא יכולה ללכת לחקירת יכולת מול הבנק, כי יש להם שוט - עיקול הדירה.

יעקב מרגי: זה לא משנה שאם דירתה שווה 150-200 אלף דולר היא תימכר בהוצל"פ ב-100 אלף דולר והיא בקושי אולי תגמור את המשכנתא עם זה.

יעקב מרגי: המדינה יושבת ושותקת מול עוולות.

יעקב מרגי: הייתי חייב לומר זאת לצורך ידיעה.

רותי בוקובזה: איפה השנים ששילמה?

אתי שדה: מ-1983.

ישראל אייכלר: שואלים פה משהו הנוגע לעניינך: האם פנית לוועדת חריגים בין-משרדית?

אתי שדה: הייתי בפריסה ב-1999, ואז עבדתי ויכולתי לשלם.

אתי שדה: ניגשתי לבנק, ואני מוכנה לומר את שם הפקיד אך אני מעדיפה לא לעשות זאת, והוא אמר לי: "חמודל'ה, אני לא אשם.

אתי שדה: אני לא יכול לאשר עוד פריסה".

אתי שדה: אני צריכה לשלם 190 שקל שאין לי.

אתי שדה: תמר מיארה-הרטוב: הוא לא צריך לאשר לך.

אתי שדה: מי שצריך לאשר לך זה ועדת חריגים בראשות האוצר.

אתי שדה: אכוון אותךְ.

אתי שדה: פקיד הבנק איננו הכתובת, זה הוועדה.

אתי שדה: תכתבי מכתב, ותעמדי על כך שאת מבקשת דיון מחודש בוועדה.

אתי שדה: האם אבקש פריסה מחודשת?

תמר מיארה-הרטוב: נכון.

תמר מיארה-הרטוב: יש גם דברים כאלה.

תמר מיארה-הרטוב: זו ועדה יש לה כל הסמכויות.

ישראל אייכלר: האם זו הוועדה הציבורית העליונה?

תמר מיארה-הרטוב: לא.

תמר מיארה-הרטוב: זו ועדה בין-משרדית.

ציפי קליין: זו ועדה בראשות משרד האוצר.

ציפי קליין: אני רוצה להבהיר משהו.

אתי שדה: הוא אמר לי: "עברת ועדה, ואין לך מה לחפש פה יותר".

תמר מיארה-הרטוב: זה לא משנה מה הוא אמר לך.

ישראל אייכלר: תפני לוועדה שאומרת מנכ"לית עמידר.

ישראל אייכלר: שילחו העתק לוועדה, ואנו נעקוב אחרי זה.

אורית אלבז: אני אורית אלבז, אם חד-הורית לשלושה ילדים.

אורית אלבז: הסיפור לי לא ייקח דקה או כמה שנים, ומדובר בכל הסבל שאני וילדיי עוברים שישה חודשים.

אורית אלבז: אנו זרוקים ברחוב בלי בית וקורת גג ובלי שום דבר.

אורית אלבז: בני עבר שני ניתוחים, ואת אף אחד זה לא מעניין.

אורית אלבז: אני חצי שנה בוועדות עליונות וחריגות, והייתי אצל אפי איתם ואצל ליאור ליפשיץ ואצל כל העולם, ואף אחד לא מסתכל.

אורית אלבז: כל מה שאני יכולה להגיד הוא שאני וילדיי פליטים של מדינת ישראל על כל השנים שנולדתי בארץ ושירתתי בצבא.

אורית אלבז: אף אחד לא מסתכל עלי, כי לאף אחד אין לב, רגש ואנושיות.

אורית אלבז: שלושה ילדים ברחובות, ויש לי ילד בן שלוש אחרי שני ניתוחים ואת אף אחד זה לא מעניין.

אורית אלבז: אני גרה ברחוב, ואין לי איפה לגור.

יעקב מרגי: האם שירותי הרווחה בבאר-שבע יודעים על כך?

יעקב מרגי: אורית אלבז:.

יעקב מרגי: חס ושלום.

יעקב מרגי: לא אתקרב לשירותי הרווחה, שמא יקחו לי את הילדים.

יעקב מרגי: הם מאיימים.

ישראל אייכלר: אולי נקיים דיון על מה שאמרה עכשיו הגברת.

ישראל אייכלר: זה אחד הדברים החמורים ביותר שאני רוצה לעסוק בו.

ישראל אייכלר: אולי נעשה על זה דיון בוועדה, אבל לא בטוח שהוועדה מספיקה.

ישראל אייכלר: ואלי צריך להעלות זאת במליאת הכנסת.

ישראל אייכלר: יש תופעה שלוקחים ילדים מכל אשה שיש לה בעיה.

ישראל אייכלר: נשים פוחדות לספר לעובדות הרווחה על מצבן, כי יקחו להן את הילדים.

ישראל אייכלר: זה דבר לא יאומן.

מרינה סולודקין: קיימתי שתי ישיבות של ועדת העבודה והרווחה ושל ועדת העליה והקליטה, כי הילדים עכשיו משמשים כערבות לכל מיני דברים.

אורית אלבז: הממונה על הרווחה בבאר-שבע אמר זאת בפירוש.

אורית אלבז: שאלה לכולכם: האם מישהו מכם יכול לעמוד מול שלושת ילדיי, בגילאי 3, 4 ו-5, ולהגיד איפה הבובה, האופניים והבגדים שלהם?

ישראל אייכלר: איפה גרת קודם?

אורית אלבז: בשכירות.

אורית אלבז: פלשתי לדירת "עמידר", כי מצאתי את עצמי ברחוב ולא היתה לי ברירה.

אורית אלבז: מבחינתי, זו היתה הישרדות.

אורית אלבז: הממשלה שלנו רוצה להפוך אותנו לעבריינים.

אורית אלבז: אמרו לי במשרד השיכון: "אם היית גרושה או אם בעלך היה נרקומן, היינו נותנים לך בלי שום בעיה".

אורית אלבז: אמרתי: "תודה רבה.

אורית אלבז: האם אתם רוצים שאתגרש או שאוריד את בעלי לסמים כדי שתהיה לי קורת גג, אחרי ששירתתי בצבא ועשיתי כל מה שאני אמורה לעשות כאזרחית?".

ישראל אייכלר: האם פנית לקבלת דיור?

אורית אלבז: אני כבר חצי שנה במלחמות, ואף אחד לא עונה לי.

ישראל אייכלר: כמה זמן את בוועדות לזכאות?

אורית אלבז: מאוגוסט 2003.

אורית אלבז: עד היום לא קיבלתי תשובה, וכולם זורקים זאת מאחד לשני.

ועקנין: אני אשר ועקנין ואני בן 40.

ועקנין: כל מה שאגיד מגובה בניירות שהבאתי.

ועקנין: מגיל צעיר כל חיי בבתי-סוהר.

ועקנין: הרב מכיר אותי ומטפל בי אישית.

ועקנין: לפני 15 שנה החלטתי שאני אדם טוב מהשורה ככולם, ונולדה לי ילדה והיא עתה בת 9 חודשים.

ועקנין: לפני שנתיים עברתי תאונת דרכים, ואני ואשתי מובטלים.

ועקנין: אנו חיים מ-2,100 שקל ומשלמים 1,600 שקל שכירות.

ועקנין: אף אחד לא רוצה להשכיר לי בית - מי שהשכיר לי זה מישהו שמכיר אותי - כי אין לנו ביטחונות, חשבון בנק או מי שיחתום לנו כערב.

ועקנין: מביאים אותנו למצב של חזרה לבלאגן בכוח.

ועקנין: מחר בבוקר אני יכול לפלוש לדירה, אבל מה עשיתי בזה?

ועקנין: האם יחזירו אותי שוב לפשע ויפתחו לי תיקים פליליים?! הם דוחפים אותנו.

ועקנין: אתמול באו למאהל שלוש עובדות סוציאליות מהרווחה, וסילקתי אותן.

ועקנין: אינני רוצה להביא ילדתי למאהל.

ועקנין: עוד חודש עלי לפנות את הבית.

ועקנין: הוא מכיר את הסיפור שלי, והוא טיפל בי.

ועקנין: אינני יודע למי הולכים.

ועקנין: התשובה הכי יפה שקיבלתי מהוועדה האחרונה היא: תוספת ניקוד.

ועקנין: כבוד הרב, במה זה עוזר לי?

ועקנין: תוספת ניקוד טובה, אם אני רוצה לקנות בית ואם יש לי כסף.

ועקנין: זו תשובה טפשית.

ישראל אייכלר: האם ביקשת דיור ציבורי?

ועקנין: אני מבקש כבר ארבע שנים, וזה נדחה.

ועקנין: כתוב: "אנו מעריכים את שיקומך, ועקב זאת החלטנו להרים לך את הניקוד ל-1,400".

ועקנין: מה נותן לי הניקוד?

ועקנין: אם היה לי כסף, לא הייתי צריך לבקש דיור ציבורי.

ועקנין: יש גורם שממתן אותנו והוא כבוד הרב, הרב חיים.

ועקנין: אין לנו מה להפסיד.

ועקנין: אין לי מה להפסיד.

ועקנין: אם יחזירו אותי לבית-הסוהר, לפחות לאשתי ולילדה יהיה מה לאכול וידאגו להם.

ועקנין: זה מה שהם גורמים לנו.

יצחק כהן: אני יצחק כהן מבאר-שבע, ואני שוכר בית.

יצחק כהן: אני נשוי עם שני ילדים: ילד בן שנתיים וילדה בת 5 .

יצחק כהן: אני מחתים בלשכה שנה וחצי, ומקבל 2,100 שקל, ומתוך זה אני משלם שכירות 1,500 שקל ומקבל סיוע של 540 שקל אחרי הקיצוצים שהיו.

יצחק כהן: עלי לחיות מ-1,000 שקל ולפרנס שני ילדים ואישה, עוד חודש אפנה את הבית ואיזרק לרחוב.

יצחק כהן: הגשתי בקשות, ודחו אותי.

יצחק כהן: אמרו שאגיש בקשה לוועדה עליונה, ודחו אותי.

יצחק כהן: אמרו שאגיש בקשה לועדת חריגים, ודחו אותי.

יצחק כהן: בסוף אמרו: "אינך עומד בקריטריונים, ולכן תמתין שיהיה עוד ילד".

יצחק כהן: הפקידה במשרד השיכון אומרת לאשתי: "יש לי הצעה בשבילך: כדאי לך להתגרש.

יצחק כהן: תהיי חד-הורית, ואנו ניתן לך בבית".

יצחק כהן: זו בושה וחרפה שמציעים לבנות ישראל להתגרש, לקיים חיי אישות כך.

יצחק כהן: אמרו לה: "תתגרשי, ותקבלי בית, כי כך זה עובד אצלנו".

יצחק כהן: זו בושה וחרפה.

אורית אלבז: אתה לא היחיד שאמרו לו זאת.

ישראל אייכלר: השר נתניהו, במאבקו נגד החד-הוריות, טען ש-50% מהחד-הוריות זה פיקציה.

אתי שדה: אני רוצה שהוא יסתכל לי בעיניים.

אורית אלבז: אם הוא דוחף אנשים לזה, למה הוא מצפה?

יעקב מרגי: מה היה קורה אם היה לך מקום עבודה?

יצחק כהן: אני מחפש עבודה כבר שנה וחצי, ואין שום דבר.

ישראל אייכלר: האם אין עבודה בבאר-שבע?

אורית אלבז: גם לא בירושלים.

ועקנין: כבוד הרב, אני זקוק לשיקום.

ועקנין: איך אני יכול ללמוד, כאשר אני מקבל 2,100 שקל עם אשתי ועם תינוקת?

ועקנין: נותרים לי 500 שקל, וזה לא מספיק לטיטולים ולא לשום דבר.

ישראל אייכלר: מי יושב ליד יצחק כהן?

שמעון אסייג: אני לא רוצה לדבר.

ישראל טויטו: אני ישראל טויטו, יושב-ראש מטה המאבק "כיכר הלחם".

ישראל טויטו: מה שאנו עושים היום ואיפה שאנו נמצאים יכול לסמן ולהראות מה אנו עוברים יום-יום בכיכר הלחם כדי שאנשים לא יגיעו לפה.

ישראל טויטו: אם היינו רוצים שאנשים יגיעו לכיכר הלחם, לא היינו נלחמים.

ישראל טויטו: יושבים פה אנשים, ויש פה אשה יקרה, תמר מיארה, שעם כל האמצעים הדלים שלה בעקבות קיצוצי הממשלה והאוצר אתמול ראתה אתמול במדויק איך מנענו פינוי משפחה עם 6 נפשות לרחוב.

ישראל טויטו: בזכותה משפחה לא נזרקה אתמול.

ישראל טויטו: היא ראתה איך הפכנו את העולם ורצינו לגייס עוד אנשים.

ישראל טויטו: יש פה בעיה.

ישראל טויטו: אני לא מאשים את גברת תמר מיארה, כי היא עושה את מה שהיא יכולה במסגרת יכולותיה ובמסגרת החוק.

ישראל טויטו: אבל, יש את מדיניות משרד האוצר שקיצצה בסיוע בשכר דירה מול הגזירות הקשות שפגעו בכל האמהות החד-הוריות ובמשפחות.

ישראל טויטו: יש עדיין אנשים בכיכר הלחם, וכיכר הלחם זה כל הארץ.

ישראל טויטו: זה גם בבאר שבע, ואנו בקשר עם כולם.

ישראל טויטו: אנו עושים את הכל כדי לשמור על שפיות האנשים שלא יעברו על החוק.

ישראל טויטו: רבותי, יש פה בעיה חמורה.

ישראל טויטו: האנשים שממתינים בתור הולכים ומתרבים, מלאי הדירות מצטמצם ומשרד האוצר מקצץ בסיוע בשכר דירה.

ישראל טויטו: אנשים ממתינים שנים בתור, וגברת תמר מיארה יכולה לומר לכם שאנשים ממתינים גם שנים.

ישראל טויטו: אני יכול להראות לכם רשימות למשל ממשרד השיכון, מסמנכ"ל בכיר לאכלוס.

ישראל טויטו: אנשים מחכים שנים, עוברים בירוקרטיה ונאלצים, בסופו של דבר, לפלוש ולעבור על החוק.

ישראל טויטו: בסופו של דבר, אם יש להם עוד את הכוח, הם מגיעים לרחוב.

ישראל טויטו: אם יש אנשים חזקים כמו מר חיים וכמו ישראל, מצליחים באיזה שהוא מקום לדאוג לאותם אנשים לשמור על השפיות שלהם ברחוב.

ישראל טויטו: אני מצפה מכם, חברי-הכנסת, וגם מאותם אנשים הממונים היום על מצוקת הדיור ובודאי על מה שקורה ברחבי המדינה, לעצור את הדבר המביש שילדינו צריכים להיות ברחוב.

ישראל טויטו: אוטוטו מתחיל החופש הגדול, ושמישהו לא יחשוב לרגע שכיכר הלחם לא תתמלא באמהות חד-הוריות שמחכות ובוכות ואומרות לי: "ישראל, אין לנו מה לאכול.

ישראל טויטו: אין לנו איפה לגור.

ישראל טויטו: עומדים לפנות אותנו בכל רגע".

ישראל טויטו: תקומו היום ותזעקו את הזעקה ותתנו את הכלים לאנשים האלה כדי לפתור זאת ולא לסחוב אותם בוועדות, 'למרוח' אותם ולהעלים תיקים כי אין אפשרויות וכלים למדינה הזאת.

אתי שדה: אני רוצה לחזק את ידיו של ישראל טויטו.

אתי שדה: שמואל דוד: אני שמואל דוד מארגון שתי"ל.

אתי שדה: תחילה, אומר נתון שלקוח ממחקר שביצעו גדעון ויתקון ושלמה בן-אליהו, אנשים מכובדים מאד, מנכ"ל לשעבר של המינהל ומנהל לשעבר של משרד ממשלתי: יש 4,000 דירות ריקות בדיור הציבורי.

אתי שדה: זהו נתון מעודכן מהזמן האחרון, ומדובר בדירות ריקות שאף אחד לא משתמש בהן והן מצויות ברשות המדינה.

תמר מיארה-הרטוב: האם אפשר לקבל המסמך הזה?

שמואל דוד: אשמח, אך תוכלי לאתרו באתר כנס הרצליה של המרכז הבין-תחומי.

מרינה סולודקין: ב-2001 היו 300 דירות.

ישראל אייכלר: עם כל הכבוד, בכנס הרצליה, לדבריך, נאמר כך.

ישראל אייכלר: יושבת פה מנכ"לית "עמידר" ויושבת גם חברת-הכנסת סולודקין שמדברת על 300 דירות.

שמואל דוד: אני מדבר על 56 עמודי מחקר רציני על הנושא.

ישראל אייכלר: הלוואי והיו 4,000 דירות.

ישראל אייכלר: הייתי אומר לכל האנשים האלו: "תיכנסו".

תמר מיארה-הרטוב: כמות כזו של יחידות דיור ריקות, כשיושבים פה אנשים במצוקה - זאת לא המציאות.

שמואל דוד: אני מציע לבדוק את הנתון הזה.

שמואל דוד: מדובר בשני אנשים מכובדים מאד.

יעקב מרגי: מה המציאות?

שמואל דוד: אני רוצה לשאול את הגברת מיארה בפרטים: ראשית, מה מספר הדירות שכרגע נמצאות במלאי?

שמואל דוד: כמה מזה פחת בגלל מכירה?

שמואל דוד: כמה מזה הצטמצם בגלל מעבר אנשים למקבצי דיור?

שמואל דוד: כמה מזה השתנה בגלל נסיבות אחרות?

שמואל דוד: אני מבקש שיוצגו בפנינו הנתונים.

שמואל דוד: שנית, כמה דירות ריקות יש?

שמואל דוד: מה הפילוח שלהן בארץ?

שמואל דוד: שלישית, יש כרגע את ועדת גדיש שמדברת על חיסול מוחלט של הדיור הציבורי, וזו ועדה שהקים השר אולמרט.

שמואל דוד: האם אתם חלק מהוועדה הזאת?

מרינה סולודקין: מי תמך בהפרטת הדיור הציבורי בשם חוק הדיור הציבורי?

מרינה סולודקין: כולם תמכו, וזאת כשאנו שאלנו: מה אתם עושים?

מרינה סולודקין: לא בונים בכלל.

יעקב מרגי: חשבו שהבשורה מגיעה.

שמואל דוד: השאלה היא האם בה בעת גם מייצרים מלאי.

שמואל דוד: ברור שכרגע, בנסיבות הכלכליות הקיימות, לא מייצרים מלאי.

שמואל דוד: השאלה היא מהי התוצאה הסופית.

שמואל דוד: שאלה לגוף הדף שהוגש לכם כאן לגבי שינוי נהלי הטיפול: ההצעה שעולה מהדף הזה היא שתוקם ועדה מקצועית וציבורית, שיהיו בה אנשי מקצוע ונציגי ציבור, כולל ציבור הדיירים ומחוסרי הדיור, שיוכלו לעיין בכל נושא נוהל הטיפול במערך האיכלוס.

שמואל דוד: הרבה לקוי באופן הטיפול בדיירים, גם בהינתן מלאי הדיור הדיור הקיים, הן מבחינת ניהול מלאי הדירות, הן מבחינת הטיפול במבקשים, הן מבחינת זכותם לשימוע ולמידע אמין ולקבלת טיפול בתיקיהם, ההגינות בטיפול, והשיקולים הענייניים לעומת השיקולים של מי לוחץ על הפקיד ב"עמידר" וכל הדברים האלה.

שמואל דוד: גם זה צריך לקבל ביטוי.

רונית מושל: אני רונית מושל מעמותת סנגור קהילתי.

רונית מושל: ברצוני לסכם בקצרה את הנאמר כאן ולהוסיף לא בדיוק נתונים אבל מה קורה בשטח.

רונית מושל: הבעיה היא כמובן לא רק בבאר-שבע אלא כל הארץ.

רונית מושל: אצלנו, בירושלים, אין יום שלא מגיעים אנשים שיש להם התראה על פינוי או שבאים לפנותם.

רונית מושל: לפני שבועיים פינו שתי אמהות חד-הוריות, כל אחת עם שני ילדים, מדיור לא-ציבורי אבל הן לא עומדות בקריטריונים: אחת - כי הגרוש שלה נותר בדירת הדיור הציבורי והיא נותרה ללא קורת גג.

רונית מושל: היא משלמת 1,600 שקל שכר דירה ומתקיימת מאבטחת הכנסה כי גם היא לא מצליחה למצוא עבודה.

רונית מושל: השנייה נמצאת במצב דומה, ויש לה גם בעיות עם הגרוש כך שהיא לא מקבלת מזונות.

רונית מושל: מצבה קשה מאד.

רונית מושל: לפני שנה בערך קוצץ הסיוע בשכר דיור, ומי שלא בדיור ציבורי לא יכול לעמוד בזה עם הגרושים שהמדינה משלמת כאבטחת הכנסה למי שרוצה לעבוד ולא מוצא עבודה.

רונית מושל: אנשים לא יכולים לעמוד בשכר הדירה, ולא משלמים.

רונית מושל: אם אין להם דיור ציבורי, הם משלמים הון תועפות על שכירות פרטית ובסופו של דבר הם נזרקים.

רונית מושל: בנוסף, חברות הדיור הציבורי מתחילות למצות הדין עם אנשים בעלי חובות, והן מתחילות בהליכים משפטיים לפינוי.

רונית מושל: מעל ראשם של אלפי אנשים בארץ עומד צווי פינוי שימומשו בחודשים הקרובים, ואין כל כך מענה וגם אין כל כך איך לסייע להם.

יעקב מרגי: וזאת, בנוסף ל-15 אלף משפחות שחייבות משכנתא.

רונית מושל: כל העניין שאנו נוגעים בו - אני כבר לא מתייחסת למי שמפונה מדיור ציבורי או מי שהוא מפונה משכנתאות - נוגד חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.

רונית מושל: גם אהרון ברק, באחד מפסקי-הדין שלו, אמר במפורש שאדם ללא קורת גג הוא אדם שחייו אינם חיים בכבוד.

רונית מושל: כדאי וחשוב לתת את הדעת על העניין הזה.

ישראל אייכלר: שאדון ברק יתרום קצת מה-50,000 שקל לחודש שהוא מקבל משכורת.

ישראל אייכלר: חיים בר-יעקב: אני רוצה לחזור ולהודות לחבר-הכנסת מרגי על הטיפול היעיל שלו ושל יושב-ראש הוועדה.

ישראל אייכלר: אני מבקש לעיין במסמכים, הראשון והשני, שצירפנו לדף העמדה לחברי הוועדה.

ישראל אייכלר: הצגנו מגוון בעיות וכל בעיה מזווית שונה.

ישראל אייכלר: חסרו לנו פה שני נציגים, שאחת מהם היא מחבר העמים שגם משוללת כל זכות לדיור ציבורי כי אינה עונה על קריטריונים, והיא נופלת בין משרד הקליטה למשרד השיכון.

ישראל אייכלר: משרד השיכון מפנה את האחריות למשרד הקליטה, ומשרד הקליטה מפנה את האחריות למשרד השיכון.

ישראל אייכלר: קודם כל, אני רוצה לומר בשמה את דברה ולהעלות בעייתה.

ישראל אייכלר: בנוסף, אני רוצה לומר את הדברים גם בשם הבודדים וההומלסים הרבים.

ישראל אייכלר: פעם התגאינו שבישראל אין הומלסים.

ישראל אייכלר: לצערנו הרב, בזמן המועט שלנו, חודשיים, במאהל "זכיתי" להכיר את הנושא הזה מקרוב.

ישראל אייכלר: אני ממש מזדעזע מזה.

ישראל אייכלר: יש מאות הומלסים בבאר-שבע שמסתובבים ללא קורת גג, והם אפילו לא יודעים על זכותם לדיור.

ישראל אייכלר: הם אפילו לא מעיזים לבקש את הזכות.

ישראל אייכלר: הם אפילו לא רשומים בסטטיסטיקה.

ישראל אייכלר: למה לא נרשמים?

חיים בר-יעקב: הם אבודים ובודדים, ובמלוא האחריות אני אומר שמדובר במאות אנשים.

ישראל אייכלר: אפילו בירושלים אין מאות.

דוברת: בתל-אביב יש אלפים.

ישראל אייכלר: בתל-אביב, אבל בבאר-שבע?

ישראל אייכלר: !

חיים בר-יעקב: החוק אומר שעד גיל 55 לא זכאי לשכר דירה אפילו אם הוא לא חולה נפש או משהו כזה.

ועקנין: כבוד הרב, בוא ותראה את האוהל שלנו שהפך להיות אוהל אברהם אבינו, ויש הכנסת אורחים.

חיים בר-יעקב: אלה תוצאות המדיניות הממשלתית.

חיים בר-יעקב: יש לנו פתרון תחת הכותרת "הצעתנו" בדף העמדה.

חיים בר-יעקב: למעשה, יש שני פתרונות גם בדף עמדה שבו מדובר על מצוקת דיור בבאר-שבע, ושם אנו מדברים על תביעות מיידיות.

ישראל אייכלר: כאשר ננסח ההמלצות, נתייחס להצעות שלך.

ישראל אייכלר: רונית מושל: יש כאן עוד שתי נשים שרוצות לדבר.

שלומית קואולמן: הן לא הוזמנו על-ידינו.

יעקב מרגי: נשמע אותן אחר כך, אם יהיה זמן.

ישראל אייכלר: אם יהיה זמן, אין לי בעיה, אבל מנכ"ל "עמידר" חייבת ללכת ואני חייב לשמוע את הדברים.

דוברת: אני גרה באוהל אחד-עשר חודשים.

בקי כהן-קשת: יש בעיות מיידיות לגבי דירות ריקות שיש להעביר תקציב מיידי לשפצם.

בקי כהן-קשת: יש גם בעיה לטווח ארוך יותר לגבי קריטריונים שלא עונים על צרכי כל האוכלוסייה ומותירים אנשים בחוץ.

בקי כהן-קשת: למרות שיותר קל לפתור זאת נקודתית, הקריטריונים האלה מחייבים טיפול.

בקי כהן-קשת: לא יתכן שיש מצב של יכול להיות שאישה שסובלת מאלימות במשפחה אומרת: "אני יודע שאם אצא החוצה, אני בודדה.

בקי כהן-קשת: אינני עומדת בשום קריטריונים.

בקי כהן-קשת: אני נשארת בבית עם המכות, כי אחרת אין לי קורת גג".

בקי כהן-קשת: יש קריטריון לעזור לה לשנה וכו'.

בקי כהן-קשת: הנקודה היא שהקריטריונים לא מכסים תא כל מכלול האנשים בצרות.

בקי כהן-קשת: ההשתתפות בשכר דירה לחלוטין לא עונה על הצורך.

בקי כהן-קשת: הדרישות בדף השני לגבי הנהלים - יש אלמנטים של זכויות.

בקי כהן-קשת: חברתי דיברה על הזכות לכבוד, הרי ששקיפות הנהלים ועניינים כמו שימוע בוועדות הם מאבני-היסוד הן על מנת שייעשה צדק והן על מנת שאנשים ירגישו חלק מהתהליך.

ישראל אייכלר: האם את רוצה שהדיונים פתוחים לקהל?

בקי כהן: אני מדברת על כך שכשאדם מגיש בקשה ויש שימוע, תהיה לו גם אפשרות להגיע ולהשמיע את טענותיו.

בקי כהן: צריך שהנהלים כמה יכול לקבל אדם במצב מסוים שיהיו נגישים.

בקי כהן: זה לא מופיע באתר האינטרנט ובשום מקום נגיש.

בקי כהן: כל פעם צריך להלחם כדי לקבל נהלים, והם משתנים.

בקי כהן: זה צריך להיות שקוף ונתון, וזה צריך להיות חלק מהדיון הציבורי.

תמר מיארה-הרטוב: אומר שתי הערות קצרות.

תמר מיארה-הרטוב: לגבי הפרטת הדיור הציבורי, מי שמדבר על הפרטת דיור ציבורי הוא אטום ולא יודע איך נראה דייר ואיך נראית דירה.

תמר מיארה-הרטוב: כדוגמא אתן את יפו.

תמר מיארה-הרטוב: בשלב מסוים מינהל מקרקעי ישראל הפריט את יפו, ואחרי שזכינו מחדש במכרז מצאנו שחצי מהדירות פלושות, ואין טיפול משפטי, ואותם דיירים שזכאים לקבל את הדירות לא מקבלים אותן.

תמר מיארה-הרטוב: היו"ר ישראל אייכלר: מי קנה את הדירות שהופרטו ביפו?

תמר מיארה-הרטוב: לא קנו.

תמר מיארה-הרטוב: פולשים אליהן.

ישראל אייכלר: אם כך, במה זה שייך להפרטה?

תמר מיארה-הרטוב: הדירות נוהלו על-ידי חברה פרטית בְּמכרז, וגם "עמידר" זכתה בְּמכרז.

ישראל אייכלר: השירות הופרט.

תמר מיארה-הרטוב: על זה אמרתי לשר אולמרט שממונה על התחום, שצריך לקבל החלטה אמיצה ושלא צריך לראות דיור ציבורי מבעד לגרוש.

תמר מיארה-הרטוב: אלה אדמות מדינה ודירות מדינה.

ישראל אייכלר: האם את יודעת כמה דירות ריקות יש?

תמר מיארה-הרטוב: יש פה מכתב שאני מוחה עליו ודוחה אותו.

תמר מיארה-הרטוב: מדובר בו על פיקוח על מלאי דירות ועל מאורות סמים בדירות "עמידר".

ועקנין: אבל, זה נכון.

ישראל אייכלר: כשמפריעים, אני מפסיק הדיון והולך.

ישראל אייכלר: ואז, מי שבא מבאר-שבע והפסיד חבל.

ישראל אייכלר: נאפשר לגברת תמר מיארה-הרטוב לומר את כל מה שיש לה לומר.

תמר מיארה-הרטוב: לפני שנתיים היתה מהומת עולם בבאר-שבע.

תמר מיארה-הרטוב: כתוצאה מאין-ספור פלישות, יצאנו במבצע בשיתוף משטרת ישראל, וזה עורר גל מאוד קשה בעיר.

תמר מיארה-הרטוב: ירדתי ושהיתי בבאר-שבע במשך יומיים, כולל סיור בשכונות ופגישות עם ראשי עמותות.

תמר מיארה-הרטוב: עם ישראל שוורץ, מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, החלטנו והקמנו ועדה מיוחדת שדנה בכל הבעיות של המשפחות בעיר באר-שבע.

תמר מיארה-הרטוב: חלק גדול מאד מהפולשים אושרו, וחלק גדול מאד נכנסו לאיזה שהוא תהליך.

תמר מיארה-הרטוב: כמובן שאותם דיירים שלא אושרה להם הדירה, נכנסנו לגביהם למהלך של פינויים מהבתים.

תמר מיארה-הרטוב: אני אומרת, באחריות מלאה, שבעיר באר-שבע יש 90 יחידות דיור ריקות, מתוכן: 45 דירות בנות שלושה חדרים ו-31 דירות בנות שני חדרים.

תמר מיארה-הרטוב: מרבית הדיירים שאושרו לדירות ראו את הדירות האלה וסירבו לקבלן.

תמר מיארה-הרטוב: אמרנו במשרד הבינוי: "דיירים מסרבים לקבל את הדירה, כדי שהדירות לא יישארו ריקות, ו'עמידר' מוציאה הון לשמירה על הדירות הריקות האלה" - כתשובה למה שכתוב פה: רק בשלושת החודשים האחרונים פינינו למעלה מ-25 פולשים בתוך ה-30 יום כתוצאה מהפיקוח - "בואו נוציא אותן לשד"ח (שכר דירה חופשי), אותן משפחות שלא בדיוק עונות על הקריטריון הקשוח לפעמים".

תמר מיארה-הרטוב: הבעיה היא בעיית השיפוץ, וכאן אני חוזרת לתיקון החוק.

תמר מיארה-הרטוב: יש דיירים שמוכנים לקבל את הדירות במצבן הנוכחי - או שתפחיתו משכר הדירה או ששנה יגור חינם.

ישראל אייכלר: האם יש לך סמכות להרשות להם לשפץ?

תמר מיארה-הרטוב: לא.

תמר מיארה-הרטוב: החוק קשיח מאד.

יעקב מרגי: חוק הדיור הציבורי הגביל אותם.

תמר מיארה-הרטוב: אני חושבת, שפה, בהחלט, יש מקום לעשות תיקון בחוק הזה.

ישראל אייכלר: מה עם האנשים שלא זכו בוועדה וגרים ברחוב?

ישראל אייכלר: האם אתם יכולים לתת את הדירות הריקות שאחרים לא רצו אותן?

תמר מיארה-הרטוב: יושבים פה נציגי משרד הבינוי והשיכון.

הניה ששון: מדברים על קריטריונים.

ישראל אייכלר: שאלתי: מה קורה, למשל, אם מישהו לא עומד בקריטריונים, אבל הדירה ריקה והוא גר ברחוב?

ישראל אייכלר: אולי שכר דירה חופשי יעזור.

תמר מיארה-הרטוב: על זה נתתי תשובה לשד"ח.

תמר מיארה-הרטוב: משרד הבינוי לא יכול לאשר תקציב לשיפוץ דירה, אם הדייר לא עומד בקריטריונים המלאים.

ישראל אייכלר: שיתנו להם בלי שיפוץ.

תמר מיארה-הרטוב: אם זה בלי שיפוץ, צריך לשנות את החוק.

תמר מיארה-הרטוב: זה נוגד את החוק.

תמר מיארה-הרטוב: היו"ר ישראל אייכלר: אפשר שיתנו לו את זה בלי שיפוץ, והוא ישפץ.

תמר מיארה-הרטוב: הרעיון מצויין.

תמר מיארה-הרטוב: צריך לעשות תיקון.

ישראל טויטו: אבל, הם לא עומדים בקריטריונים.

יעקב מרגי: מי שהגיש החוק, כוונתו היתה חיובית.

תמר מיארה-הרטוב: זו היתה תמר גוז'נסקי.

יעקב מרגי: היתה להם כוונה חיובית, אלא שהם לא היו מודעים לכך שנבוא למדינה שבעשור האחרון שומעים רק את המלה "קיצוץ".

יעקב מרגי: יש מגבלה בחוק, נבדוק אותה ונתקן אותה אם צריך.

יעקב מרגי: שאלה - את נתת נתון, ואינני רוצה לערער עליו.

יעקב מרגי: יכול להיות שמתוך התמצאותי בבאר-שבע אני יכול להיות קרוב פחות או יותר למספר שנתת.

יעקב מרגי: את לא נתת את הנתון האמיתי, ואולי אין לך אותו ואולי משרד השיכון יתן אותו, כמה אנשים בדרך או זכאים ישנם וממתינים.

יעקב מרגי: אני יודע גם על זכאים שגרים בדירת "עמידר" שקיבלו אותה כאשר היו להם שני ילדים ועתה יש להם שבעה ילדים.

רונית מושל: בלית ברירה, לוקחים דירה שלא מתאימה לצרכיהם.

יעקב מרגי: צריך את הנתון הזה, כדי שהתמונה באמת תזעק לשמיים.

יעקב מרגי: מבחינת ראש העיר, אם יש 93 ריקות בעיר כמו באר-שבע, הוא צריך להיות גאה ומרוצה.

יעקב מרגי: מבחינת חסרי דיור והזכאים, זה זועק לשמיים.

יעקב מרגי: זה לא יתכן, וגם את הנתון הזה אני מבקש ממשרד השיכון.

יעקב מרגי: זו מדינה קולטת עלייה וזו עיר קולטת עלייה, ואני מתייחס לחלק הסוציו-אקונומי שיש בשכונות בבאר-שבע.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע פה בעשור האחרון כמה משרד השיכון רכש דירות, אם בכלל, לטובת הדיור הציבורי?

יעקב מרגי: אלה שאלות למען הרקע.

ישראל טויטו: כל שנה יורדים ברכישה.

ישראל אייכלר: תחילה, היא תשלים את התשובות שיש לה, ואחר כך נעבור למשרד השיכון.

תמר מיארה-הרטוב: ב"עמידר" היו בתחילת השנה כ-1,100 פולשים ברחבי ארץ.

תמר מיארה-הרטוב: "עמידר" חתמה על הסכם עם הממשלה שמחייב אותי לבצע הפינוי.

תמר מיארה-הרטוב: כשהתחיל התהליך, היו מחזות קורעי לב.

תמר מיארה-הרטוב: אין דבר יותר קורע לב ונוראי מתלישת משפחה מדירתה.

תמר מיארה-הרטוב: ישבנו שוב עם ישראל שוורץ, שהוא אדם מאוד מבין ומאד שומע את המציאות שאנו מציגים בפניו, יחד עם הניה, והחלטנו שאנו עוצרים את הפינויים ומביאים את כולם חזרה לוועדות.

תמר מיארה-הרטוב: הוקמה ועדה מיוחדת שדנה מחדש בכל המקרים.

תמר מיארה-הרטוב: כאשר הוועדה תגיע למסקנה סופית שהדייר איננו זכאי לדיור ציבורי, רק אז נצא למבצע הפינויים.

ישראל אייכלר: כמה מתוך אלה אושרו?

תמר מיארה-הרטוב: כרגע, הורדנו המספר כבר ב-30%.

ישראל אייכלר: האם הדירות בבאר שבע הוצעו רק לממתינים לדיור ציבורי או גם לאלה שאינם זכאים והם במאהל?

ישראל אייכלר: למה שלא תציעו זאת לאלה שבמאהל?

תמר מיארה-הרטוב: לפני שנתיים, כאשר היתה המהומה הגדולה והיתה הוראה של השר שרנסקי שהיה אז, חלק מהדירות יצאו גם לזכאים עם שיפוץ מינימלי של 7-10 אלף שקל.

תמר מיארה-הרטוב: אבל, היום יש מצוקה תקציבית.

ישראל אייכלר: מה עושים עם הדירות?

תמר מיארה-הרטוב: ממתינים לקבל מועמדים שיסכימו לקבל הדירות האלה.

ישראל אייכלר: אם כך, למה שלא תתנו זאת לאנשים שיושבים במאהל?

תמר מיארה-הרטוב: "עמידר" היא לא זו שמחליטה.

תמר מיארה-הרטוב: יש דירות ריקות במצפה-רמון, ויש דירות ריקות בקריית-שמונה.

תמר מיארה-הרטוב: במצפה-רמון יש כ-300 יחידות דיור.

תמר מיארה-הרטוב: הצבא, משרד הביטחון, עזב שם מספר בניינים, והמספר ילך ויגדל.

תמר מיארה-הרטוב: יש דירות ריקות גם בדימונה.

תמר מיארה-הרטוב: לגבי קריית-שמונה, אינני רוצה להטעות את הוועדה, וברשותך אעביר לך רשימה מסודרת עם הנתון של כמה דירות ריקות יש.

דוברת: האם אפשר להעיר כמה הערות?

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: תחילה, אני רוצה לשמוע את נציגת משרד השיכון, הניה ששון, מנהלת תחום טיפול בפרט.

ישראל אייכלר: אם ישאר זמן, אולי נשמע את ההערות.

ישראל אייכלר: הניה ששון: אתחיל בקריטריונים שגם הם הוחמרו לאחרונה לגבי מי זכאי לדירה בשיכון ציבורי.

ישראל אייכלר: מדברים על משפחות, ולגבי אלה שטענו שאמרו להם במשרד השיכון להתגרש, ברצוני להגיד שאין הבדל בין משפחות זוגות לבין משפחות חד-הוריות.

דובר: יש.

הניה ששון: משפחות זוגות או חד-הוריות עם שלוש הילדים, וזאת בתנאי שהן מתקיימות מקיצבת קיום של המוסד לביטוח לאומי.

הניה ששון: זה אומר, שמי שמשתכר צריך לקבל השלמת הכנסה, כלומר מי שעובד וביטוח לאומי הכיר שהוא זכאי להשלמת הכנסה, יכול לקבל דירה, או מי שמתקיים רק מקצבת הבטחת הכנסה וכמובן מי שמתקיים מקצבאות נכות.

הניה ששון: אלה הם הזכאים היום לדירה בשיכון הציבורי.

הניה ששון: מדובר על חד-הוריות עם שלושה ילדים.

דובר: כמה מבקשים כאלה יש לכם?

הניה ששון: אין הבדל בין משפחות חד-הוריות למשפחות שאינן חד-הוריות.

ישראל אייכלר: האם היה הבדל?

הניה ששון: אף פעם לא היה הבדל.

אורית אלבז: אני עם שלושה ילדים, ואני גרה ברחוב.

דוברת: מה עם מזונות?

הניה ששון: לא.

הניה ששון: מדובר בקיצבאות קיום.

הניה ששון: מזונות אינם קצבת קיום.

הניה ששון: קיצבת קיום היא או קיצבת נכות או הבטחת הכנסה או השלמת הכנסה.

הניה ששון: מזונות לא נכנסים פה.

ישראל אייכלר: מה קורה לאישה שמקבלת מזונות מעט כסף ולא מקבלת הבטחת הכנסה בגלל המזונות?

ישראל אייכלר: הניה ששון: היא לא זכאית, אבל יש ועדות חריגים.

ישראל אייכלר: עד לפני כשלושה חודשים התור בוועדות החריגים היה גדול מאד ויחסית היו מעט ועדות חריגים והתהליך ארך הרבה זמן.

ישראל אייכלר: בעקבות החלטת הממשלה לבטל את הוועדה הבין-מחוזית, היום יש רק שתי ועדות: ועדה עליונה וועדה ציבורית.

ישראל אייכלר: ועדה עליונה היא ועדה של פקידים ממשרד השיכון, והוועדה הציברית היא ועדה שמורכבת מאנשי ציבור.

ישראל אייכלר: היום, אנו תיגברנו את הוועדות העליונות, ואין יום שלא מתכנסת ועדה עליונה באחד היישובים בארץ.

אורית אלבז: אם כך, למה חצי שנה אין לי תשובה?

הניה ששון: עשינו זאת רק לאחרונה, ונדמה לי שזה התחיל לפני חודשיים או שלושה חודשים - אינני זוכרת בדיוק - בעקבות החלטת המדינה על ביטול.

ישראל אייכלר: כמה פניות יש אליכם היום?

הניה ששון: אינני זוכרת בדיוק, ולא הבאתי את הנתון הזה.

הניה ששון: אנו מגיעים אפילו ל-500-600 פניות בחודש ברחבי הארץ.

ישראל אייכלר: כמה ועדות יש?

הניה ששון: מדי יום מתכנסת ועדה במקום כלשהו, ואין יום שעובר בלי שיש ועדה.

ישראל טויטו: כמה מה-600 האלה זוכים לקבל פתרון?

ישראל טויטו: אף אחד.

ישראל אייכלר: זה אומר, שה-600 האלה יגיעו לפתרון תוך שנה מינימום.

ישראל טויטו: עשר שנים ויותר.

הניה ששון: לא לפתרון, אלא לקבלת תשובה.

ישראל אייכלר: כמה מקרים של אנשים הוועדה יכולה לפתור ביום אחד?

ישראל אייכלר: חמישה?

ישראל אייכלר: עשרה?

ישראל אייכלר: ישראל טויטו: אפס.

הניה ששון: קשה לי לומר.

הניה ששון: הוועדה יושבת מהשעה 08:00 בבוקר עד השעה 17:00-18:00 אחר הצהרים.

הניה ששון: מדי יום באיזה שהוא מקום מתכנס פורום של ועדה.

ישראל אייכלר: כמה זמן, לדעתך, יעבור עד שתחוסל הרשימה?

הניה ששון: לגבי התור שהיה, ענינו כבר על כל התשובות.

הניה ששון: עתה, זה הולך די שוטף.

הניה ששון: אין ארונות מלאים בתיקים שמחכים לוועדות.

הניה ששון: היום, תיק שבא מקבל תשובה אחרי הבדיקות כמובן, ואינני לוקחת בחשבון את הבדיקות.

הניה ששון: אם חסר מסמך, אינני יכולה להביא את התיק לוועדה ואני צריכה לבקשו.

ישראל אייכלר: האם את חושבת שתוך שלושה חודשים יחוסל התור?

הניה ששון: כיום, יש איזו שהיא רוטינה.

הניה ששון: מרגע שהתיק מוכן, תוך חודש האיש מקבל תשובה.

הניה ששון: כשאני אומרת "תיק מוכן", הכוונה היא שהאיש הביא את כל המסמכים שהוא נדרש להביא.

ישראל טויטו: הרבה פעמים התיק נעלם.

הניה ששון: אם האיש כותב, לא עלינו, שיש איזו שהיא מחלה במשפחה, הוא צריך להביא מסמך.

הניה ששון: אם הוא לא הביא מסמך, אי-אפשר לדון בזה.

הניה ששון: היום נכנסנו לאיזו שהיא רוטינה, וכיום יש כבר מענים יותר תכופים.

יעקב מרגי: את אומרת שהיום נמצא פתרון ושטווח זמן של מעל שלושה חודשים הוא לא סביר.

דובר: היא לא אמרה: פתרון.

הניה ששון: הכוונה היא לתשובה של ועדה.

יעקב מרגי: אני לא מדבר על פתרון דיור.

יעקב מרגי: את אומרת שנמצא פתרון לסחבת ולתורים.

יעקב מרגי: הניה ששון: נמצא פתרון.

תמר מיארה-הרטוב: תפריד בין תשובה לבין פתרון.

יעקב מרגי: כשאתה בא ל"עמידר" - זה פתרון, ומשרד השיכון - זה תשובות.

הניה ששון: נכון.

יעקב מרגי: טווח זמן של מעל שלושה חודשים--

הניה ששון: --הוא לא סביר.

הניה ששון: אם האיש המציא את כל המסמכים שהוא התבקש להמציא, פרק זמן זה לחלוטין לא סביר.

יעקב מרגי: אני מבקש שזה יירשם בפרוטוקול.

אורית אלבז: היא אומרת: שלושה חודשים.

אורית אלבז: חצי שנה אין לי תשובה, ולא רוצים לדבר אתי.

ישראל אייכלר: אנו נעביר לך את פרטי הגברת כדי שתבדקי זאת ספציפית.

הניה ששון: לא הייתי רוצה להתייחס פרטנית.

הניה ששון: באופן פרטני, נתייחס בנפרד ולא בחדר הזה.

ישראל אייכלר: זאת ועדה לפניות הציבור.

ישראל אייכלר: שלומית קואולמן תעביר לך את פרטי הגברת, ותוכלי לבדוק מה קורה ונוכל לשלוח להם תשובות.

אורית אלבז: האם שוב אחכה חצי שנה עד שיהיה לי בית?

יעקב מרגי: ניקח, למשל, את העשור האחרון, מאז גלי העליה האחרונים.

יעקב מרגי: האם ידוע לך כמה המדינה רכשה דירות לטובת הדיור הציבורי, אם בכלל?

יעקב מרגי: או שיש מדיניות לחסל הדיור הציבורי?

הניה ששון: בעקבות גל העלייה, 1991, היתה איזו שהיא בנייה תקציבית לדיור הציבורי.

יעקב מרגי: זה נגמר.

יעקב מרגי: אני מדבר על העשור האחרון.

הניה ששון: אחרי זה לחלוטין לא.

הניה ששון: יושב פה נציג משרד האוצר שיכול להגיד שיותר אין בנייה תקציבית לדירות.

יעקב מרגי: אני מודיע חגיגית לכיכר הלחם: בבאר שבע נשארו עוד 90 דירות, והן ייחטפו בין אם הן בשכונה ד', בסנהדרין, בבר-גיורא ובכל הרחובות האלה.

יעקב מרגי: הן ייגמרו וייחטפו.

יעקב מרגי: כל מי שהמזל והמדינה לא האירו לו פנים לא יהיה לו פתרון דיור.

ועקנין: מה שאומרים לנו זה לפלוש.

ועקנין: כלומר, מי שפולש ראשון מקבל.

ישראל אייכלר: מה עם מישהו שאין לו שלושה ילדים?

הניה ששון: פה נכנס התחום של ועדות חריגים.

הניה ששון: אם יש מצוקה תפקודית בריאותית כלשהי, אנו מאד משתדלים ללכת לקראת.

הניה ששון: זה קשה מאד, משום שאנו יודעים מהו מלאי הדירות.

ישראל אייכלר: וזאת, בפרט במקום שיש בו דירות ריקות.

הניה ששון: כמובן שאנו מתייחסים לַמקום.

הניה ששון: אם מדברים על מצפה-רמון, נהיה יותר קלים.

ישראל אייכלר: אפשר להיות יותר גמישים.

ישראל אייכלר: יש להם סמכות?

הניה ששון: בהחלט כן.

הניה ששון: בודאי.

הניה ששון: וזאת, לעומת ירושלים.

יעקב מרגי: הם ממליצים לתושב נתניה: לפנים משורת הדין אישרנו לך לגור במצפה-רמון.

יעקב מרגי: דוברת: אם יש ילד שעבר את גיל 18, הוא לא נחשב ילד.

יעקב מרגי: אינני בא בטענה אליה.

ישראל אייכלר: אתה, כאיש באר-שבע, צריך לתמוך בזה.

יעקב מרגי: אין לי בעיה שהיא תַפנה למצפה-רמון וגם תיתן לו הפנייה למקום עבודה.

ישראל טויטו: חבר-הכנסת מרגי והיושב ראש אייכלר, אני מתחנן שיעבירו אותו - אדם שגר ברחוב עשרה חודשים - למצפה-רמון, לקריית שמונה או לכל מקום, אלא שיש בעיה.

ישראל טויטו: יש פרוצדורה שלהם, ועדות או לא ועדות.

ישראל אייכלר: ישראל טויטו, קיבלת תשובה שהוועדה מוסמכת להעביר האדם למצפה-רמון, ויש לו דירה ממחר בבוקר.

ישראל טויטו: יש פה איזו שהיא אפליה.

ישראל אייכלר: ישראל טויטו, אני לא מוכן לשמוע עכשיו.

ישראל טויטו: אם חד-הורית ל-4 ילדים לא זכאית לכלום, ולעומת זאת רווקה יכולה לקבל דירה.

ישראל טויטו: אינני מבין זאת, וזה אבסורד.

יעקב מרגי: תביא לי את הפרטים האלה.

ישראל טויטו: יש לי את כל הפרטים.

ישראל טויטו: יש לי ערימות, ואנו רואים זאת יום יום.

תמר מיארה-הרטוב: ישראל טויטו, תפסיק.

תמר מיארה-הרטוב: היא בטח נכה.

תמר מיארה-הרטוב: למה אתה זורק פה דברים כאלה?

תמר מיארה-הרטוב: ישראל טויטו: זה לא עניין של נכות.

תמר מיארה-הרטוב: באתי לדבר על מדיניות.

תמר מיארה-הרטוב: תגידו את האמת לוועדה.

דוברת: גם אנחנו נכים.

ישראל אייכלר: האם אתה רוצה לפוצץ את הישיבה?

ישראל אייכלר: תעשה זאת - ואני קם והולך.

ישראל טויטו: חס וחלילה.

ישראל טויטו: אבל, לא אומרים לך את האמת.

ישראל אייכלר: אני לוקח את שאלתך ומעביר אותה בטון הרבה יותר נמוך לגברת.

ישראל אייכלר: האם אכן אם חד-הורית לא רווקה לא מקבלת או לא יכולה לקבל אם היא במצב קשה?

הניה ששון: אם חד-הורית עם 3 ילדים דינה כזוג עם 3 ילדים.

הניה ששון: אם יש לה קצבה קיום מהביטוח לאומי, מקבלים.

הניה ששון: כמובן שיש ועדות חריגים.

ישראל אייכלר: נתמקד עכשיו בבאר-שבע.

ישראל אייכלר: יושב פה גם אבי לוי, מנהל מחלקת אכלוס בבאר-שבע.

ישראל אייכלר: האם אנו יכולים להעביר לכם את כל פרטי האנשיםש רשומים אצלנו מבאר-שבע ואתם תוכלו להשיב על כל אחד בנפרד?

הניה ששון: בהחלט.

הניה ששון: אנו נשיב על כל אחד ואחד.

חיים בר-יעקב: כבוד הרב, אלה עשרה נציגים, ואנו מעל מאה.

ישראל אייכלר: תחילה, נִראה תשובות לאלה.

ישראל אייכלר: תודיע לאנשים שיכתבו אלינו, לוועדה, ואנו נעביר זאת לגברת ששון והיא תענה לו מייד.

הניה ששון: אין שום בעיה.

יעקב מרגי: אפילו בבתי מרקחת מקבלים דוגמית כדי להחליט.

יעקב מרגי: הניה ששון: הוועדה הבין-משרדית קיימת על פי חוק.

שלומית קואולמן: אנשים לא יודעים על הזכות לפנות אליה.

הניה ששון: אני מבקשת מאנשים לפנות אליה, וזו זכותם.

ישראל אייכלר: הם יכולים לפנות לוועדה הבין-משרדית.

ישראל אייכלר: האם הכתובת היא במשרד השיכון?

הניה ששון: זה נעשה בכל בנק באמצעות פקיד הבנק.

יעקב מרגי: זהו אבסורד נוסף.

הניה ששון: אם יש בעיה עם פקיד בנק, אפשר לפנות אלינו ואנו נטפל בזה מיידית.

הניה ששון: מהי הבעיה?

הניה ששון: פקיד הבנק אומר "תשלמו 180 שקל דמי פתיחת תיק וחקירה".

הניה ששון: הטענה שאני שומעת פה מאחור, ולכן אני אומרת זאת, היא שאין את ה-180 שקל לשלם.

הניה ששון: במקרים חריגים אנו נסייע, ואולי במקרה של הגברת הזאת.

הניה ששון: אבל, בעיקרון, זה כרוך בתשלום של 180 שקל, כי שולחים חקירה כלכלית.

יעקב מרגי: שאלה לחלל האויר: למה בנק מסחרי צריך לפתוח לי תיק זכאות למדינה?

ישראל טויטו: זה מה שאמרתי בוועדת הכספים.

הניה ששון: הוא הזרוע של משרד הבינוי והשיכון ושל משרד האוצר כדי לקבל משכנתא.

ישראל אייכלר: הרב מרגי, הבנקים היום בבעלות שלטונית, כך שהממשלה לוקחת גם מהכיס הזה.

ישראל אייכלר: זוהי המציאות.

ישראל אייכלר: בעבר צחקנו על ברית-המועצות, אבל אנו יכולים ללמוד מהם איך לנהל עסק.

דוברת: האח הגדול משגיח מכל פינה.

דוברת: אבי לוי: אין לי מה להוסיף מעבר למה שהניה ששון אמרה.

ישראל אייכלר: אבי לוי יטפל בעניין באר-שבע מול הוועדה הזאת.

ישראל אייכלר: גיא אבן מאגף התקציבים במשרד האוצר, יש לי שאלה ספציפית: האם משרד האוצר מוכן להקציב סכום מסוים כדי שמשרד השיכון יוכל לשפץ מינימלית את הדירות הריקות במצפה-רמון ובבא-שבע?

גיא אבן: אני חושב שאנו צריכים לשבת עם משרד השיכון ולראות כמה זה עולה ומהם המקורות.

גיא אבן: אין ספק שיש צורך לטפל, וצריך לשבת על כך.

ישראל אייכלר: האם שמת לאבסורד שמצד אחד - אסור לאנשים על-פי חוק לשפץ על חשבונם, ומצד שני - אין למשרד השיכון כסף?

גיא אבן: למען האמת, אין לי משהו להוסיף מעבר לדברים שהניה ששון הבהירה, מעבר לדבר אחד עקרוני שיש עמו בעיה.

גיא אבן: נראה שצריך לעשות איזו שהיא חשיבה מחדש על חלוקת המקורות הקיימים היום, ואולי לחלקם בצורה יותר הגיונית שיותר מתאימה למצוקות הנוכחיות.

גיא אבן: זה משהו שאנו מודעים לו.

גיא אבן: אנו חושבים שצריך לשבת עם משרד השיכון ולטפל בזה.

ישראל אייכלר: יש עוד אפשרות, שלא תעלה כסף לאוצר - שהאוצר ומשרד השיכון יתנו אישור ל"עמידר" או למי שנכנס מטעם "עמידר", הדייר, לשפץ בעצמו.

יעקב מרגי: זה רק באמצעות תיקון החוק.

שלומית קואולמן: זו תקנה של משרד השיכון.

ישראל אייכלר: הרב מרגי יגיש הצעת חוק, ואנו נבקש שחרור מחובת הנחה.

יעקב מרגי: רציתי להיות מופתע; בדרך-כלל, נערי האוצר הם הכי קשוחים בוועדות.

יעקב מרגי: זו גישה חדשה.

יעקב מרגי: גיא אבן: אין ספק שיש מגבלת משאבים קשיחה, ואי אפשר להגדיל את המקורות ואת המשאבים.

יעקב מרגי: אבל, אפשר לנסות לחשוב איך מחלקים זאת מחדש.

רונית מושל: מי שאין לו 180 שקל לשלם עבור פתיחת תיק, לבטח אין לו כסף לשלם על שיפוץ.

ישראל אייכלר: אני מאמין, שבעם ישראל יש אנשים שיהיו מוכנים לתרום 180 שקל למישהו שצריך לפתוח תיק כדי לקבל דירה.

רונית מושל: למה זה צריך לבוא מתרומה?

ישראל אייכלר: זו שאלה אחרת.

מיכל לנקרי: אני מיכל לנקרי מעיריית באר-שבע.

מיכל לנקרי: בשנים האחרונות אנו רואים יותר ויותר שעובדים סוציאליים עוסקים הרבה מאוד שעות יחסית לזמנם בנושא ליווי אנשים למיצוי זכויות בנושא דיור ובליווי אנשים בחיפוש ומיצוי כל הנושאים שקשורים לדירות שמותאמות לַמשפחות.

מיכל לנקרי: הנושא בהחלט מעסיק גם את שירותי הרווחה.

מיכל לנקרי: לצערנו, זה לא המנדט שלנו לספק דירות, אבל כשאדם מקבל סיוע בדיור, אנו מנסים לסייע בריהוט הדירה ובכל מה שקשור כדי שלאנשים תהיה לא רק קורת גג אלא גם איכות חיים בביתם.

ישראל אייכלר: האם אתם בקשר עם אנשי המאהל?

מיכל לנקרי: אתייחס לזה.

מיכל לנקרי: עלתה פה הטענה ששירותי הרווחה צדים הורים לילדים.

מיכל לנקרי: אני דוחה זאת על הסף.

רותי בוקובזה: איימו עלינו.

יעקב מרגי: תעבירי לה את שם העובדת הסוציאלית שאיימה עלייך.

חיים בר-יעקב: מרציאנו בעצמו.

חיים בר-יעקב: יש לי פרוטוקול.

חיים בר-יעקב: למה את אומרת לי: לא?

חיים בר-יעקב: היו"ר ישראל אייכלר: היא הקשיבה יותר משעה, ולא אמרה מלה.

חיים בר-יעקב: אני מבקש קצת כבוד.

מיכל לנקרי: אני דוחה את הטענה מכל וכל.

מיכל לנקרי: אני יכולה לתת דוגמא: בימי החורף הקשים - לצערנו, התופעה הזאת לא חדשה - שהיו בבאר-שבע היו מאהלים סמוך לעירייה והיו שם ילדים קטנים.

מיכל לנקרי: לא הוצאנו אותם, כי איננו רואים את העילה להוציא ילד מהוריו בגלל שיש לו מצוקת דיור.

מיכל לנקרי: אדרבא, נעשה כל דרך למצוא יחד עם ההורים מסגרות תומכות, משפחות מקרב בני המשפחה, רק כדי לאפשר להם להמשיך לטפל בילדיהם.

ישראל אייכלר: האם את יכולה להתחייב לוועדה שעובדת סוציאלית שתבוא למאהל ותהיה בקשר עם אמא במאהל, לא תיקח הילד בשום מחיר?

מיכל לנקרי: חד-משמעית.

מיכל לנקרי: אתמול שלחתי שתי עובדות סוציאליות ופקידת סעד, בין היתר, כדי ליצור את הקשר עם ההורים ועם ילדים.

מיכל לנקרי: לשמחתי, לא ראינו ילדים.

מיכל לנקרי: כנראה שההורים דואגים להמשיך לדאוג לכך שהילדים יהיו במסגרות החינוכיות ושסדר-יומם לא ישתנה.

מיכל לנקרי: לזכותם של ההורים ייאמר, שלא ראינו שם אף ילד.

אורית אלבז: מה יקרה אם תראו שם ילדים?

מיכל לנקרי: הגענו לשם כדי ליצור קשר אישי.

מיכל לנקרי: כשיש רשימה של גברת X, גברת כהן או מישהו אחר, זה לא אומר לנו דבר.

מיכל לנקרי: אנו רוצים לדבר עם האנשים מאחורי המכתבים ויחד איתם לראות במה כן אנו יכולים לעזור.

מיכל לנקרי: כמובן, שכל נושא המצוקה התקציבית לא פוסח על שירותי הרווחה.

מיכל לנקרי: מעל במה זו אני קוראת לכל המשפחות: אנו לא נוכל לתת דיור, אבל יש הרבה דברים מסביב שנוכל לתמוך, לסייע וללוות.

מיכל לנקרי: כשתקבלו את הדיור, אנו פה כדי להמשיך לעזור לכם.

אורית אלבז: למה באתם רק אחרי חודשיים?

ישראל אייכלר: בקשה - אם יש אדם שלא יכול לשלם 180 שקל לבנק, האם בעיריית באר-שבע יש מספיק קרנות לזה?

ישראל אייכלר: אני מניח שמדובר בכמה אנשים בודדים.

ישראל אייכלר: אם אכן תיווכחו שלאדם אין כסף, האם אתם מוכנים לממן את ה-180 שקל האלה?

מיכל לנקרי: אינני רוצה להגיד אם אנו מוכנים או לא.

מיכל לנקרי: המכלול הרבה יותר מורכב.

מיכל לנקרי: אני, בהחלט, מבקש מאותם אנשים להגיע לשירותי הרווחה.

מיכל לנקרי: יכול להיות שזה לא ה-180 שקל אלא משהו הרבה יותר גדול שנוכל לסייע לו בו.

מיכל לנקרי: אני רוצה להזמין את האנשים האלה.

מיכל לנקרי: אנו, בהחלט, רוצים ללוותם.

ישראל אייכלר: אתם תיצרו קשר איתם.

מיכל לנקרי: אני מבקשת: אתמול ניסינו לבקש אותם להגיע לשירותי הרווחה, ליצור איתנו קשר כלשהו ולשבת איתם שם, ולא עלה בידינו.

ועקנין: למה?

ועקנין: - כי קיבלתם מכתב.

מיכל לנקרי: אני קוראת, אולי באמצעות היושב-ראש, לאנשים שיגיעו אלינו.

מיכל לנקרי: אנו נשמע כל אחד עם הסוגיה המיוחדת שלו.

חיים בר-יעקב: למה שלא תגיעו אתם למאהל?

ישראל אייכלר: הם הגיעו.

חיים בר-יעקב: הם קיבלו הודעה מוקדמת.

דיאנה פורטאינה: יש פחד שייקחו את הילד.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: היא התחייבה פה שאין לקחת ילדים.

אתי שדה: אנו רוצים התחייבות בכתב.

מיכל לנקרי: תופעת ההומלסים - לשמחתנו, בבאר-שבע יש בית לדרי רחוב, ומעת לעת אנו מקבלים הודעה על פלוני ששוכב בגן ציבורי כזה או אחר, ועובדים שלנו יוצאים לשם ומציעים לו את הבית.

מיכל לנקרי: יחד עם משרד השיכון אנו עוזרים להם למצות זכויותיהם בתקופה שהם נמצאים במצב של דרי רחוב.

מיכל לנקרי: אם יש אנשים שיענו על הקריטריונים, וכמובן שלא כל אחד יכול- - -

חיים בר-יעקב: מדובר בהומלס.

חיים בר-יעקב: איזה קריטריון כבר יש?

ישראל אייכלר: אם הוא הומלס, הוא צריך לענות על קריטריונים.

ישראל אייכלר: אחרת, האם סתם הוא רוצה לישון בשמש?

ישראל אייכלר: תמר מיארה-הרטוב: הוא חסר דיור.

מיכל לנקרי: לא.

מיכל לנקרי: יש קריטריונים מסויימים, ואנו נבדוק עם כל אחד את העניין שלו וננסה לסייע לו.

ישראל אייכלר: אולי גברת תמר מיארה תשמע את ההמלצות.

ישראל אייכלר: נשלח לך אותן.

ישראל אייכלר: המלצות הוועדה: ראשית, הוועדה למשרדי השיכון והאוצר בבקשה לקבוע קריטריונים חדשים, לפיהם גם אנשים שהיתה ברשותם דירה ומכרו אותה בגלל קשיים בתשלומי המשכנתא ונותרו ללא יתרת כסף או בחוב, יוכלו לגשת לוועדת חריגים לקבל סיוע בדיור, כולל זוגות שהתגרשו ובן-זוגם נותר בדירת הדיור הציבורי.

ישראל אייכלר: שנית, הוועדה פונה לתושבי המאהל לשתף פעולה עם נציגי משרד השיכון ונציגי אגף הרווחה של העירייה.

ישראל אייכלר: אנו, חברי הוועדה, רשמנו את התחייבות עיריית באר-שבע שלא לפגוע ולא לקחת את הילדים מהמאהל בשום מקרה.

ישראל טויטו: וכן, לספק מים, חשמל ושירותים.

ישראל אייכלר: שלישת, הוועדה תפנה למשרד השיכון ולמשרד האוצר בבקשה להתחיל מבצע שיפוצים בדירות "עמידר" והדיור הציבורי בכלל.

ישראל אייכלר: רביעית, הוועדה תפנה למשרד האוצר ולמשרד השיכון ולבנקים למשכנתאות בבקשה לבצע חקירת יכולת מול המשכנתא בדומה להליך שננקט כנגד בעלי עסקים.

ישראל אייכלר: בעת היפרדות המשפחה, תינתן זכות לאישה או לגבר, שיצאו בעקבות ההסכם, כך שיזכו לדיור ציבורי.

ישראל אייכלר: יכול להיות שזה צריך תיקון בחוק.

ישראל אייכלר: חמישית, הוועדה תפנה למשרד השיכון ולמשרד האוצר בבקשה להקים ועדה מקצועית ציבורית, שתכלול את נציגי הציבור מחוסרי הדיור, ותבחן מחדש את נהלי האיכלוס הקיימים כיום במטרה לשפרם.

ישראל אייכלר: שישית, הוועדה תפעל לשינוי חוק הדיור הציבורי שיאפשר שיפוץ דירות בדיור הציבורי תמורת שכר דירה חופשי ו/או שיפטרו את הדייר מתשלום עבור הדיור הציבור במשך שנה.

ישראל אייכלר: שביעית, הוועדה פונה למשרד השיכון ולחברת "עמידר" בבקשה להקים ועדה מיוחדת נוספת שתבחן את נושא הדיור הציבורי בבאר-שבע במיוחד.

ישראל אייכלר: שמינית, הוועדה תקיים בקרוב ישיבה נוספת בנושא הדיור הציבורי בכלל.

ישראל אייכלר: תשיעית, הוועדה תקיים בעוד כחודש ימים ישיבת מעקב בנושא הדיור הציבורי בבאר-שבע.

ישראל אייכלר: אני מודה לכולכם.

ישראל אייכלר: אני נועל את הישיבה.