הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 16, פרוטוקול מספר , 2003-12-30 00:00

ישראל אייכלר: שלום לכולם, שלום לצופים.

ישראל אייכלר: אנחנו נעסוק היום בנושא שחלקו עדיין לא קיים.

ישראל אייכלר: למה אני מתכוון?

ישראל אייכלר: אנחנו עוסקים היום בהסעדה במוסדות חינוך, אנחנו יודעים שמפעל ההזנה בבתי הספר בוטל כבר לפני שנים, נדבר היום על הנושא הזה שח"כ תמיד, אני ואחרים הגשנו הצעת חוק הזנה במוסדות חינוך כדי שקודם כל יהיה על מה לדבר.

ישראל אייכלר: הבעיה המרכזית היא עניין המזון שכבר כן נותנים בבתי הספר באותם מוסדות שנותנים הזנה והסעדה, האם הוא באמת עומד ברף הבריאות, ברף הצרכנות ובכל מה שצריך, בעיקר העניין הבריאותי.

ישראל אייכלר: הוועדה הזו כבר דנה בעניין הזה כמה פעמים, בדיון זה נראה איפה התקדמנו ומה אפשר לעשות עוד.

ישראל אייכלר: לגבי הצופים בבית, אם יש מישהו שרוצה להביא תלונה, ואני לא מדבר על קלקול קיבה שקורה גם בבית אלא על משהו יותר רציני שקרה בגלל ההסעדה במוסדות החינוך, אפשר לפקסס עכשיו למספר 6496184-02.

ישראל אייכלר: הזמנו שורה של משרדי ממשלה, מלבד משרד החינוך הם עדיין לא הגיעו, כנראה כי הם מכינים את התקציב לשנה הבאה.

ישראל אייכלר: אני רק מקווה שיש להם סנדביצ'ים טובים.

ישראל אייכלר: הזמנו גם את הסתדרות הרופאים הוטרינרים, את רשות ההסתדרות לצרכנות, את איגוד לשכות המסחר ואת עמותת ידיד.

ישראל אייכלר: ראשית, ניתן את רשות הדיבור למי שפנה אלינו, ד"ר גידי ציפורי.

ד"ר גידי ציפורי: בוקר טוב.

ד"ר גידי ציפורי: אני אוכל להציג את הבעיה, אני לא בטוח שאפשר כל כך בקלות להציג את הפתרון.

ד"ר גידי ציפורי: כפי שנאמר, נושא ההסעדה במוסדות החינוך הועלה ונדון בוועדה כבר בעבר.

ד"ר גידי ציפורי: זכינו לשיתוף פעולה טוב מאוד בנושא מהממונה על הבריאות במשרד החינוך, זה בא לידי ביטוי בכך שבחוזרי מנכ"ל של משרד החינוך לקראת פתיחת שנת הלימודים ידעו את הרשויות לגבי החובה לבצע פעילות משותפת עם הוטרינריים של הרשות, גם על מנת לאשר את אותן חברות שיספקו מזון לבתי הספר וגם על מנת לפקח בצורה יומיומית על אותן החברות.

ד"ר גידי ציפורי: במקביל נעשתה עבודה על ידי החברה למשק וכלכלה של המרכז לשלטון מקומי, שם בעצם בדקו את החברות המיועדות להספקת מזון למוסדות חינוך מבחינת קריטריונים, גם של ערכים תזונתיים, של מה מאכילים, וגם מבחינת עמידה בדרישות של משרד הבריאות - רשיון יצרן, תנאי הובלה וכן הלאה.

ד"ר גידי ציפורי: החברה למשק ולכלכלה הציעה את החברות האלו לרשויות.

ד"ר גידי ציפורי: הציעה, זו לא חובה.

ד"ר גידי ציפורי: חשוב לציין שיש כאן שתי נקודות: ישנם אותם מוסדות חינוך רשמיים שנמצאים בפיקוח של הרשויות - בתי ספר, גני ילדים וכן הלאה, וישנם בתוך הרשויות גם מוסדות שאחרי שעות הלימודים מאכילות את הילדים או שאוספות ילדים מכל מיני בתי ספר ומגישות להם אוכל, וישנם אותם מוסדות חינוך חצי רשמיים - גני ילדים לא רשמיים, פעוטונים וכן הלאה.

ד"ר גידי ציפורי: לא לכולם יש לרשויות גישה.

ד"ר גידי ציפורי: מה שקרה בשנה וחצי האחרונות, מאז הדיון הראשון, הוא שבמקומות בהם הוטרינר הרשותי הצליח למצוא את הזמן בעומס הרב שמוטל עליו ולגשת לנושא אנחנו יודעים שאכן יש פיקוח די טוב על ההסעדה.

ד"ר גידי ציפורי: הפיקוח הזה בא לידי ביטוי בשתי רמות: ברמה הראשונה - בהתקשרות הראשונית של הרשויות עם אותן חברות, שם אנחנו מוודאים שמדובר בחברות עם רשיון יצרן, שעומדות בתקנים מסוימים, שתקני ההובלה שלהן טובים, וברמה השניה - הבדיקה היומיומית, דהיינו אותן חברות שמספקות את המזון אמורות להתייצב מדי יום למה שאנחנו קוראים בעגה הוטרינרית "בדיקות משנה", שזה אומר להתייצב במחלקות הוטרינריות כל יום מחדש.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיע לבעיה.

ישראל אייכלר: מה הבעיה?

ד"ר גידי ציפורי: הבעיה היא שיתוף הפעולה עם משרד הבריאות מבחינת מתן הסמכה לרופאים הוטרינרים.

ישראל אייכלר: זאת לא בעיה של הציבור, זו בעיה של הוטרינרים.

ישראל אייכלר: אני שואל מה הבעיה של הציבור.

ד"ר גידי ציפורי: הבעיה היא שבגלל חוסר שיתוף הפעולה אנחנו נתקלים ביותר ויותר מקומות שבהם מתבצעת הסעדה לא מפוקחת.

ד"ר גידי ציפורי: ההסעדה הלא מפוקחת היא ממפעלים שלעיתים אין להם רשיון יצרן.

ישראל אייכלר: אז מה הבעיה?

ישראל אייכלר: אני רוצה לדעת האם ילדים קלקלו את קיבותיהם, האם נמצאו ממצאים של חיידקים ברמות בלתי סבירות - משהו תכלס.

ד"ר גידי ציפורי: אני ארשה לד"ר רפלוביץ' לענות.

ד"ר משה רפלוביץ': אסביר על מה אנחנו מלינים.

ד"ר משה רפלוביץ': יש בארץ שני סוגים של מוסדות שמספקים מזון למוסדות חינוך.

ד"ר משה רפלוביץ': יושבים פה נציגים של חברות מאוד טובות שאנחנו מכירים ובודקים את המזונות שלהם ביום-יום ויודעים מה הם מספקים.

ד"ר משה רפלוביץ': מהצד השני יש חברות ששייכות לחאפרים, שמייצרות בתת-תנאים, אם בכלל אפשר לדבר על תנאים במסגרת הזאת, בכל מיני בתים הרוסים מבחינה מבנית, שם מצאנו אנשים שמייצרים מזון והמזון הזה מגיע לילדים שאנחנו מגדלים בבתים.

ד"ר משה רפלוביץ': הבעיה היא שכשניגשות החברות למכרזים להספקה של מזון כזה הן נתקלות במצב שאנחנו רואים ביומיום שלנו, שם זה מוכרע על אגורות לכאן או לכאן למחיר של מנה, במצב הכלכלי של היום אפשר להגיד שיש לזה הצדקה.

ד"ר משה רפלוביץ': לאיכות כאיכות אין משקל בהחלטה איזה קייטרינג לבחור.

ד"ר משה רפלוביץ': לכן ביקשנו להתערב בכל התהליך הזה ולהגיד שאת אותם מזונות שמיוצרים בתת-תנאים, מזונות שמובלים בתנאים מחפירים, כשבסופו של דבר מגיע מזון שלא ראוי לצריכה של בעלי חיים, בוודאי לא של ילדים שהם אוכלוסייה פגיעה ובסיכון יותר גבוה מאשר אנשים מבוגרים, אנחנו לא רוצים את המזונות האלה אצל אותם אנשים.

ד"ר משה רפלוביץ': בדבר הזה צריך להכריע.

ד"ר משה רפלוביץ': אני חושב שמשרד החינוך אתנו בעניין הזה, גם משרד הבריאות מבין את חומרת הבעיה.

ד"ר משה רפלוביץ': בשורה התחתונה אין פיקוח על זה, אין הנחיית חוק ברורה שאומרת שלמכרז יכול לגשת רק מי שעומד באי אלו תנאים, אלא בעצם כל אחד יכול לגשת היום למכרז אם יש לו רשיון או אין לו רשיון, בשונה, לדוגמה, ממכרז להובלה של ילדים, שם המוביל חייב שיהיה לו קודם כל רשיון נהיגה, פה אפילו את זה לא מחייבים.

ישראל אייכלר: הבנתי מד"ר ציפורי שרוב המוסדות כן תחת פיקוח, שהמוסדות הרשמיים תחת פיקוח.

ד"ר גידי ציפורי: לא, אותם מקומות שבהם יכול הוטרינר לפקח.

ד"ר גידי ציפורי: במקום שלא היו הרעלות מזון, חס ושלום, זה בזכות עבודתו של הוטרינר.

ד"ר גידי ציפורי: באשקלון הרופא הוטרינר הרשותי עשה בדיקות לרכבים שהובילו מזון למוסדות חינוך, גילה גם ספירת חיידקים לא תקינה וגם טמפרטורת הובלה לא נכונה.

ד"ר גידי ציפורי: על מנת לסבר את האוזן - צריך להוביל בטמפרטורה של 65 מעלות, אם מובילים בטמפרטורה של 50 מעלות אלה יופי של תנאים לחיידקים להתפתח.

ד"ר גידי ציפורי: במקום כמו אשקלון לא קרה מה שאנחנו חוששים ממנו - הרעלת מזון - כי הרופא שם הצליח לעלות על זה.

ד"ר גידי ציפורי: הבעיה היא, כפי שגם אמר ד"ר רפלוביץ', היא בעיה תחיקתית שתעניק את האפשרות לבצע את הבדיקה הזאת ולאכוף אותה בכל מקום ומקום בארץ ושזה לא יהיה תלוי ברצונו הטוב או ביכולתו של אותו רופא או פקח של משרד הבריאות.

ישראל אייכלר: מה ההבדל בין חברת הסעדה לבין חברה לייצור מזון?

ישראל אייכלר: אני מבין שיש חוקים למפעלים לייצור מזון, שהם צריכים להיות תחת פיקוח, תנאים סניטריים ואחרים.

ישראל אייכלר: האם אין חוק שמחייב בעל מסעדה או חברת הסעדה שיהיה להם רשיון ופיקוח כמו במפעל לייצור מזון?

ד"ר משה רפלוביץ': חייב רשיון, אבל המציאות היא שחברות רבות עומדות ללא רשיון.

ד"ר משה רפלוביץ': כדי לחדד עוד יותר את הנקודה הזאת, צריך להבין שהחברות שמשקיעות באיכות, ויספרו ידידיי שיושבים מצד ימין של השולחן על ההשקעות הגדולות שיש להם בנושא איכות המזון, ההשקעות האלה מתבטאות בסופו של דבר במחיר של מנה.

ד"ר משה רפלוביץ': מחיר המנה חייב לעלות במשהו עקב ההשקעה באיכות, וההשקעה שם גדולה.

ד"ר משה רפלוביץ': הדרישות הן גבוהות, הן מקבילות לדרישות בעולם הגדול, וקשה מאוד להתמודד במצב כזה עם חברות שמייצרות בתנאים של מטבח חצר ולכן רוב מוסדות החינוך בארץ מקבלים מזון באיכות ירודה מאוד, שזו סכנה לאכול אותו.

ד"ר גידי ציפורי: רק לציין שבדו"ח מבקר המדינה לפני שנתיים, ואני לא יודע שהמצב השתנה מאז, דובר על כך שכ-50%, אם לא יותר, מהקייטרינגים בישראל פועלים ללא רשיון.

ישראל אייכלר: אז זאת הבעיה.

ד"ר גידי ציפורי: זאת הבעיה.

ד"ר גידי ציפורי: בישיבה האחרונה הסביר משרד הבריאות שזה נובע מכך שלמשרד הבריאות יש 7 או 8 פקחים שמבצעים את העבודה לעומת כ-200 רופאים וטרינרים ברשויות מקומיות שלהם יש את הרצון והיכולת, אך חסר להם דבר קטן שנקרא הסכמה חוקית.

ישראל אייכלר: אין לכם הסכמה חוקית להיכנס למסעדה או לחברת הסעדה או למפעל לייצור מזון לבדוק?

ד"ר משה רפלוביץ': יש לנו הסמכה לבדוק, אין לנו הסמכה לפעול שם ולשנות את המצב מהיסוד כמו שאנחנו עושים במפעלים אחרים.

ד"ר משה רפלוביץ': משרד הבריאות שומר את זה כרגע קרוב לחזה, אחרי הבטחות שנמשכות למעלה משנה להסמיך, כמו שמשרד החקלאות הסמיך, רופאים וטרינרים ברשויות המקומיות לטפל בנושאים שכלולים בתחום משרדו.

ד"ר משה רפלוביץ': אנחנו ביקשנו את אותו הדבר ממשרד הבריאות, הוועדה ביקשה את זה לפני כשנה וההסכמה הזאת תקועה בצנרת, אם להגיד בעדינות.

יולי תמיר: אתם לא יכולים להטיל קנסות על מי שלא פועל בהתאם?

ד"ר משה רפלוביץ': לא, אין לנו סמכות כרגע.

ד"ר גידי ציפורי: סמכות יש לנו לקחת בשר או מזון לא תקין שאנחנו משוכנעים לגביו באותו רגע ולהשמידו, אבל להטיל קנסות או להוציא צו סגירה זה לא בסמכותנו.

יולי תמיר: ואז למי אתם מדווחים?

יולי תמיר: למשרד הבריאות?

ד"ר משה רפלוביץ': אנחנו נוהגים לדווח, אבל לדיווח יש בעיה.

יולי תמיר: ומשרד הבריאות עושה משהו עם הדיווחים שלכם, למיטב נסיונכם?

ד"ר משה רפלוביץ': משהו כן.

ישראל אייכלר: אני רוצה להבין מה זה "משהו".

ד"ר משה רפלוביץ': גם אני רוצה.

ישראל אייכלר: עד כמה שאני מבין, אתם עובדים עם משרד הבריאות.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, משרד הבריאות משלם לכם על הבדיקות האלה, נכון?

ד"ר משה רפלוביץ': לא.

ד"ר משה רפלוביץ': אנחנו עובדי הרשויות המקומיות.

ישראל אייכלר: אתם מטעם הרשות המקומית?

ד"ר משה רפלוביץ': כן.

ישראל אייכלר: אז הבעיה היא בקשר בין הרשות המקומית למשרד הבריאות?

ד"ר משה רפלוביץ': הבעיה היא בקשר בין הוטרינר העירוני שאחראי על בריאות הציבור בעיר לבין משרד הבריאות.

ישראל אייכלר: אני רוצה לאפשר לח"כ תמיר לדבר, אך קודם נמצה את העניין המקצועי.

ישראל אייכלר: אנחנו מברכים את נציגי משרד הבריאות שהגיעו.

ישראל אייכלר: אני מניח שאתם הגורם הרלוונטי לדיון הזה מטעם משרד הבריאות.

קריאה: לפחות ברובו.

ד"ר אברהם צרפתי: שמי ד"ר אבי צרפתי, מעיריית רחובות.

ד"ר אברהם צרפתי: אני הייתי רוצה לתאר את המצב שקיים היום בשטח בעיר שאני אחראי על האספקטים הוטרינרים שלה.

ד"ר אברהם צרפתי: לתוך העיר נכנסות בין 5,000 ל-6,000 מנות מזון יומיות למוסדות חינוך כאלה ואחרים.

ד"ר אברהם צרפתי: המצב היום הוא כזה שלולא התערבות גסה מבחינתנו כרופאים רשותיים אנחנו לא היינו נכללים בכלל בתוך כל השרשרת הזו שאמורה לתת את האישורים לגבי ההתקשרות של המוסד עם אותה חברת קייטרינג.

ד"ר אברהם צרפתי: הדברים האלה יוצרים מצב בו ההשפעה הכלכלית היא היחידה שקובעת, כאשר למעשה אנחנו יודעים שחלק ממנות המזון האלה מיוצרות בתנאים לא נאותים.

ד"ר אברהם צרפתי: זאת אומרת, שהילדים שלנו שהולכים לאותם מוסדות חינוך אוכלים אוכל שאינו ראוי.

ד"ר אברהם צרפתי: במסגרת הזו אנחנו מוצאים את עצמנו נדחפים כדי לבצע את עבודתנו סך הכל, שאנחנו רואים אותה מבחינתנו, אבל חסר לנו הצד החוקי-המשפטי על מנת להיות גורם שיכול להשפיע על הדברים האלה וזה בגלל שבכל עיר היום במדינת ישראל יש רופא וטרינר וזה אחד מן התפקידים שלו.

ישראל אייכלר: אני עוד לא הבנתי מה הבעיה.

ישראל אייכלר: אם יש לכם סמכות מטעם העירייה להגיש דו"ח ולמשרד הבריאות יש סמכות מטעם החוק או לסגור או לפתוח או לקנוס, במה זה שונה ממסעדה שפותחת ואין חוק מיוחד עבורה?

יולי תמיר: יש הבדל בסיסי כשמדובר בהסעדה לבית הספר, בניגוד למסעדה שאם לא תרצה לא תלך אליה, פה ילד יושב במסגרת שלא ניתן לקרוא לה כפייתית כי הוא יכול להחליט לא לאכול, אבל הוא מקבל את האוכל ואת האוכל הזה, אם הוא רעב אין לו ברירה אלא לאכול.

יולי תמיר: לכן אם למשל מתפרסם בעיתון מקומי של רחובות שמסעדה מסוימת מוכרת בשר לא טוב לא ילכו אליה, אבל אם דבר כזה קורה במערכת כמו זו עליה אנחנו מדברים הברירה של הציבור להעניש את הספק הרבה יותר מוגבלת.

ד"ר אברהם צרפתי: הם הרבה פעמים לא יודעים בכלל מאיפה בא המזון שהם אוכלים.

ישראל אייכלר: זאת אומרת שההורים צריכים לדעת מאיפה זה בא.

ד"ר אברהם צרפתי: בפירוש.

יולי תמיר: והעירייה.

ד"ר אברהם צרפתי: לא רק זה, גם אנחנו שואבים מהסמכויות שלנו כאשר אנחנו ברשות המוניציפלית שלנו.

ד"ר אברהם צרפתי: הרבה פעמים הקייטרינג הוא בכלל מחוץ לרשות ואנחנו לא יכולים לפקח על מה שקורה שם.

ד"ר אברהם צרפתי: אנחנו בדיעבד צריכים לצוד את המכוניות האלה כדי למצוא האם זה מובל בטמפרטורה הנאותה, בכלים המתאימים ואיך אחר כך מתייחסים לזה במוסדות החינוך עצמם.

ישראל אייכלר: ולמסעדות אתם כן בודקים את המכוניות?

ד"ר אברהם צרפתי: כן.

ד"ר אברהם צרפתי: במסעדות, בנוסף למשרד הבריאות, יש לנו את הסמכות לגבי מזון מן החי.

ד"ר אברהם צרפתי: אנחנו, כרשות וטרינרית, אחראים על המזון מן החי שמגיע.

ישראל אייכלר: כל מה שאתם מדברים זה רק על מזון מן החי?

ישראל אייכלר: למשל, סנדביצ'ים עם ביצים?

קריאה: ביצים זה מן החי.

קריאה: יש הרבה דברים שבאים מן החי, אנחנו לא יודעים אותם אפילו.

יעקב מרגי: יש פה משהו לא ברור.

יעקב מרגי: כביכול אתם מעונינים בעוד סמכויות למרות שהתפקיד שלכם מוגדר.

יעקב מרגי: אם אתה וטרינר מטעם הרשות המקומית אני חושב שהתפקיד שלך די מוגדר, אני לא מבין למה אתה צריך סמכויות ממשרד הבריאות.

יולי תמיר: לא צריך סמכות, צריך שהם יפעלו.

יעקב מרגי: הם פועלים.

יעקב מרגי: אתם פועלים ומגישים את הדו"חות למי?

ד"ר אברהם צרפתי: אנחנו רוצים לעשות את זה אבל למעשה אין לנו את הסמכות החוקית לעשות את זה.

ד"ר אברהם צרפתי: אולי ד"ר רפלוביץ' יענה על זה.

יעקב מרגי: זה בדיוק מה שלא ברור.

יעקב מרגי: ניקח מקצוע אחר.

יעקב מרגי: אם זה לא התפקיד שלך ולא הסמכות שלך למה אתה רוצה?

יעקב מרגי: יש את משרד הבריאות שממונה על בריאות הציבור, משרד הבריאות שותף לכל הליך קבלת רשיון העסק, יש לו את הכללים שלו, לא ברורה לי פה מוטיבציית היתר שלכם לקבל הסמכה לדבר שלא מוטל עליכם בחוק.

ד"ר משה רפלוביץ': אני אסביר.

ד"ר משה רפלוביץ': הבעיה היא של ואקום שאנחנו נתקלים בו.

ד"ר משה רפלוביץ': אנחנו אחראים על כל נושא בריאות הציבור בתוך הערים עליהן אנחנו מופקדים ואנחנו מזהים פה ואקום.

ד"ר משה רפלוביץ': הואקום הזה מדאיג אותנו, בעיקר כשהוא הולך לכיוון של ילדים.

ד"ר משה רפלוביץ': ברשותך, אני אתן דוגמה.

ד"ר משה רפלוביץ': יש הבדל בין מסעדה, למשל, לבין קייטרינג.

ד"ר משה רפלוביץ': מסעדה עומדת במקום ואתה יכול לבדוק את האוכל בכל שלב, יש לנו גם סמכות להיכנס ולבדוק את המזון שהיא מייצרת ואנחנו יכולים לבדוק אותו בכל שלב.

ד"ר משה רפלוביץ': קייטרינג זה רכב שנוסע, עכשיו הוא בכביש זה ואחרי חמש דקות הוא במקום אחר ואתה צריך לחפש אותו.

ד"ר משה רפלוביץ': בכוונה אני לא מתייחס לאיש מהנוכחים פה אבל אם קייטרינג חאפרי, כמו שראינו בגבעת שמואל, למשל, מוביל לתלמידי ישיבה המבורגרים בטמפרטורה של 40 מעלות, זו טמפרטורה אידיאלית להתפתחות חיידקים, זו טמפרטורת הגוף של רוב בעלי החיים ובני האדם שחיים בעולם הזה.

ד"ר משה רפלוביץ': זו הטמפרטורה שהחיידקים הסתגלו אליה.

ד"ר משה רפלוביץ': החוק מחייב או מעל 70 מעלות או מתחת 5 מעלות, אבל הם בחרו להוביל את המזון ב-40 מעלות כשהמזון נוסע כך במשך שעתיים-שלוש.

ד"ר משה רפלוביץ': אם העין שלנו לא צדה את הרכב הזה ולא בודקת אותו המזון הה נכנס לתוך המטבח של הישיבה והילדים אוכלים את זה באותו יום.

ד"ר משה רפלוביץ': מה שאנחנו באים ואומרים הוא שמשרד הבריאות, עם כל הכבוד לפעילות הענפה שהם עושים גם בתחום הזה, מפקח עם 7 איש פחות או יותר מדן ועד אילת.

ד"ר משה רפלוביץ': אולי אני טועה במספר ואולי אפילו הוא כפול, אך זה לא מספיק, בוודאי לא לאור המצב שאנחנו מזהים בשטח.

ד"ר משה רפלוביץ': אנחנו באנו והצענו גם לוועדה כאן וגם למשרד הבריאות מהרמה של השר ומטה את עזרתנו בעניין הזה מכיוון שזה נושא מסוכן.

ד"ר משה רפלוביץ': אנחנו פרוסים עם 250 רופאים בערך מדן ועד אילת, בכל הרשויות המקומיות בישראל, כוח אדם מקצועי מאוד שעובר גם לימודים אוניברסיטאיים וגם השתלמויות בכל נושא המזון, בקיא מאוד בעניין הזה, עם הרבה מאוד מוטיבציה למנוע את הרעלות המזון האלה ואנחנו מבקשים להשתלב בתוך המערך הזה כדי למנוע את אותן תופעות שאנחנו רואים, פשוט בגלל הואקום שאנחנו רואים.

ישראל אייכלר: האם השירות שלכם עולה כסף או שאתם עובדי עירייה ואין לכם שום אינטרס?

ד"ר משה רפלוביץ': אין פה אינטרס כלכלי לחלוטין.

ד"ר משה רפלוביץ': על השירות הזה לא גובים כסף ואנחנו גם לא נרוויח עליו יותר כסף כי יותר מאשר במשרה מלאה אי אפשר לעבוד.

ד"ר משה רפלוביץ': אפשר לעבוד יותר שעות אבל אי אפשר להרוויח יותר כסף.

ד"ר משה רפלוביץ': אין פה אינטרס כלכלי, אנחנו לא מבקשים לעצמנו לא דבר ולא וחצי מהעניין הזה.

ד"ר משה רפלוביץ': להגיד שאנחנו מבקשים להציל נפש זה נשמע במציאות של מדינת ישראל היום בומבסטי קצת, אבל אנחנו רואים מה הילדים האלה אוכלים וזה מדאיג אותנו.

ד"ר גידי ציפורי: דוגמה לבעיה של שיתוף פעולה, בלי שמות - אחד הכלים שיש לנו, גם ככוח אדם מצומצם, הוא בדיקת המשנה, כלומר בכל יום שמספקים שיבואו לבדיקה.

ד"ר גידי ציפורי: הבדיקה הזו היא לא מטרה, היא אמצעי שמאפשר לנו לסנן.

ד"ר גידי ציפורי: שמנו את זה בדרישות של העירייה כלפי החברות שאמורות לספק ונתקלנו בתופעה שנציגים של משרד הבריאות אמרו "אתם מקשקשים במוח, אין לכם זכות לעשות את הבדיקה הזאת ואנחנו מאשרים לאותה חברה להמשיך לספק לבתי הספר".

ד"ר גידי ציפורי: במקרה מדובר בחברה שהיא בסדר אבל באותה מידה, ברגע שמשרד הבריאות אומר "אין לכם את הסמכות", זה היה יכול להיגמר אחרת.

יולי תמיר: לפני שאנחנו עוברים לעניין החוק, אולי נשמע את תגובת משרד הבריאות, כי מדובר בשני נושאים נפרדים.

מרינה סולודקין: יש לי שאלה לרשויות המקומיות - אתם זקוקים לחוק על מנת שתהיה לכם זכות לבדוק את הקייטרינג?

ד"ר משה רפלוביץ': כן.

ד"ר משה רפלוביץ': אחת הדרכים להסדיר את הנושא הזה היא על ידי הסמכה.

ד"ר משה רפלוביץ': זה לא שינוי תחיקה אלא הסמכה של משרד הבריאות.

ד"ר משה רפלוביץ': הסמכה כזאת יש לנו ממשרד החקלאות ואנחנו חושבים שבמקרה הזה יש גם הסכמה מתוך משרד הבריאות לעניין הזה, לפחות בקרב גורמי המקצוע שם, שצריך להסמיך אנשים נוספים לבצע את הפיקוח כדי לאפשר פיקוח יעיל ואפקטיבי ולא להסתפק במצב הנוכחי.

ישראל אייכלר: עכשיו כולנו מחכים לא רק לתגובה, אלא גם לאמירת משרד הבריאות לכל הנושא הזה.

ישראל אייכלר: אנחנו מבינים שהוטרינרים בודקים, מוצאים, מעבירים דו"ח למשרד הבריאות, מה התפקיד שלכם במקרה כזה?

שלום גולדברג: יש לי בעיה לפני זה, אם יורשה לי.

שלום גולדברג: זו ועדה לפניות הציבור ואני רואה פה פנייה מגוף שהוא לא ציבור.

מרינה סולודקין: הוא מייצג את הציבור.

יולי תמיר: הוא מייצג בעיה שיש לציבור.

ישראל אייכלר: השאלה הזו מופנית אליי ואני רוצה את זכות התשובה.

ישראל אייכלר: בסמכויות הוועדה לפניות הציבור שהכנסת חוקקה נכללים לא רק אנשים פרטיים שפונים מן הציבור, אלא גם גופים ציבוריים וגם ארגוני ציבור יכולים לפנות אלינו ואנחנו דנים בכל נושא שהם מעלים, כך שלפחות הם גוף ציבורי, גם אם נניח שהם בכלל לא אזרחים.

שלום גולדברג: אבל הם לא פונים כאזרחים.

ישראל אייכלר: אז הם פונים כגוף וזכותם.

שלום גולדברג: הם פונים כגוף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מדובר כאן על אוכל מקולקל שמסופק לילדים, לתלמידים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה רוצה שהתלמידים יפנו?

שלום גולדברג: אני אענה אחר כך לעניין.

ישראל אייכלר: המנהלת שלומית העבירה לי בזריזות את סמכויות הוועדה כדי שיהיה ברור גם לצופים: "1) טיפול ומתן מענה שוטף לפניות הציבור שמגיעות לוועדה מאזרחים וארגונים שונים.

ישראל אייכלר: 2) קיום קשר שוטף עם משרדי הממשלה ונציגי פניות הציבור בגופים שונים תוך כדי הבטחת זכויותיהם וסמכויותיהם לטיפול בפניות הציבור במוסדותיהם".

ישראל אייכלר: זאת אומרת, הבעיה של הקשר בין הוטרינרים לבין משרד הבריאות זה בדיוק התפקיד של הוועדה שלנו.

רוני שפירא: יכול להיות שגם אנחנו לא ציבור, לצורך העניין.

שלום גולדברג: לא, הם גוף שיש לו סמכויות מוקנות בחוק וכו', אם הם רוצים לשנות את הסמכויות צריך לשנות איזשהו חוק, זו לא פניית ציבור.

ישראל אייכלר: אני מבין את השאלה שלך, קיבלת את התשובה.

שלום גולדברג: קיבלתי את התשובה.

מרינה סולודקין: הטענות שלך בירוקרטיות לגמרי.

שלום גולדברג: כן, אמרתי שלפני שאני עונה אני רוצה לברר את העניין כי יש בירוקרטיה ואי אפשר להתעלם ממנה.

גילה גמליאל: ואם זה לא היה ציבור, מה זה רלוונטי כרגע?

ישראל אייכלר: חבל על הזמן.

שלום גולדברג: הפיקוח על ההסעדה בבתי ספר נעשה על ידי משרד הבריאות בשיתוף עם משרד החינוך.

שלום גולדברג: יש לנו תיאום ויש הנחיות שיצאו לכל בתי הספר, מנהלי המוסדות וכו'.

שלום גולדברג: ההנחיה הראשונית היא לא להתקשר בכלל עם ספקים שאין להם רשיון עסק ורשיון יצרן.

שלום גולדברג: הדברים האלה נאכפים הן על ידינו והן על ידי משרד החינוך.

יולי תמיר: המלצה, כמו שאנחנו יודעים, זה לא מספיק.

יולי תמיר: נאמר פה שכדי שייעשו דברים באיכות ראויה יש לזה עלויות.

יולי תמיר: המלצה בעניין הזה היא דבר רופף מדי.

יולי תמיר: אם מסתבר שעלות של מתן שירות תקין ואיכותי היא גבוהה יותר אנשים מתפשרים ואם אתם לא מפקחים ואין הענשה המצב נשאר כמו שהוא.

שלום גולדברג: מפקחים.

יולי תמיר: אתה אומר שיש המלצה, אבל המלצה זו לא סנקציה.

שלום גולדברג: לא המלצה, חובה.

שלום גולדברג: אסור להתקשר עם ספק מזון ללא רשיון.

יולי תמיר: האם הגשתם תביעה בשנה האחרונה נגד מישהו שהתקשר עם ספק לא מורשה?

שלום גולדברג: בהחלט כן.

שלום גולדברג: תראו, הפנייה אלינו הגיעה אתמול.

קריאה: מה פתאום?

שלום גולדברג: אז ביום ראשון.

שלום גולדברג: לאסוף את הסטטיסטיקות לוקח זמן.

גילה גמליאל: סליחה, אפשר להעביר את הדיון שלנו לנתונים יותר אינפורמטיביים מאשר דיונים טכניים שממש לא מעניינים?

שלום גולדברג: אני מנסה בזמן המועט שהיה לי להכין את התשובה, כשאני יושב בירושלים וצריך לאסוף נתונים מ-17 לשכות במדינת ישראל ולא הספקתי לאסוף.

שלום גולדברג: אני יכול לצטט רק מה שסוכם אצלנו בדו"חות שנתיים.

שלום גולדברג: אנחנו עושים בשנה כ-8,000 ביקורות בבתי ספר, מפוזרות ברחבי הארץ, שכוללות את כל נושא התברואה וביניהן גם נושא ההסעדה.

שלום גולדברג: צריך לזכור שיש מעט מאוד בתי ספר או מוסדות בהם יש את ההסעדה.

שלום גולדברג: ברוב בתי הספר אין מטבח שמייצר במקום ולא הסעדה-קייטרינג שמקבלים מבחוץ.

ד"ר משה רפלוביץ': יש מתנ"סים, יש גני ילדים, יש מועדוניות.

ד"ר משה רפלוביץ': זה לא רק בתי ספר.

שלום גולדברג: אנחנו מדברים גם על גני ילדים.

שלום גולדברג: אני לא יודע מה זה מועדוניות ומה התוקף החוקי שלהן.

ישראל אייכלר: מה שאני מצפה ממשרד הבריאות זו לא השליטה במוסדות החינוך אלא השליטה בחברות ההסעדה ובמייצרי המזון.

ישראל אייכלר: כמו שאתם שולטים במסעדות וכמו שאתם שולטים במפעלים.

שלום גולדברג: כל מפעל קייטרינג חייב ברשיון יצרן וברשיון עסק.

שלום גולדברג: להגיד שלכולם יש אני לא יכול.

שלום גולדברג: יש חאפרים, כאלה שמבשלים בבית ומספקים.

שלום גולדברג: אנחנו פועלים כאשר אנחנו מגיעים אליהם, אבל אלה דברים שנעשים בצורה פירטית, לא חוקית.

שלום גולדברג: אנחנו לא מכירים את כולם.

קריאה: האם אתם אוכפים?

קריאה: אנחנו שואלים לגבי אכיפה.

שלום גולדברג: כן, אוכפים.

קריאה: אז תן לנו דוגמה אחת, לא סטטיסטיקה, דוגמה של מקרה שהיה בו תהליך של אכיפה והיה בו תהליך של הענשה של מישהו שפעל באופן לא ראוי מבחינה זו.

שלום גולדברג: היא מהשטח, אני יושב על האולימפוס בירושלים.

ולרי פוהורילס: בבת ים היה מקרה כזה שבבית הספר היה צהרון והילדים אכלו ממקום לא מאושר, אנחנו דרשנו מבית הספר להפסיק את החוזה עם אותו מקום והם הפסיקו את החוזה וקיבלו אוכל ממפעל בעל רשיון יצרן.

קריאה: זה כל מה שעשיתם בנושא?

ולרי פוהורילס: אם יש היענות והדברים מתוקנים אין שום סיבה להמשיך.

שלום גולדברג: התהליך מתחיל עם מכתב ביקורת, עם התרעה, עם איומים ובסוף עם תביעה.

קריאה: מה מותר לכם לעשות?

שלום גולדברג: אנחנו פונים למשרד החינוך לסגור את בית הספר או את המוסד, או לסגור את המטבח.

קריאה: מי מטפל בזה שמביא אוכל לחאפר?

שלום גולדברג: זו תביעה משפטית.

ישראל אייכלר: אתם מגישים תביעה משפטית כזאת?

שלום גולדברג: בהחלט, איזה שאלה.

ישראל אייכלר: יש לכם 250 וטרינרים שמוכנים לעזור לכם ולהעביר אליכם דו"חות במקום שאתם תתקצבו מפקחים שלכם.

ישראל אייכלר: האם אתם מתנגדים או מוכנים?

שלום גולדברג: אנחנו מוכנים בתנאים.

קריאה: שיעבירו לנו את הדו"חות, אנחנו לא קיבלנו אותם.

שלום גולדברג: קודם כל, שיעבדו לפי ההנחיות המקצועיות של משרד הבריאות, שיעבדו לפי הנחיות מקצועיות של אנשים שלנו, שהם אנשי מקצוע בנושא, ושנית שאנחנו נקבל את כל הדיווחים אלינו.

שלום גולדברג: התקנות הן של משרד הבריאות, שלנו, כל מי שאנחנו נסמיך אנחנו צריכים שיעבוד לפי ההנחיות המקצועיות שלנו ושיעביר אלינו את הדיווחים.

ישראל אייכלר: קיבלתם?

יעקב מרגי: אתם עובדים מערכתית?

יעקב מרגי: משרד החינוך מתואם אתכם?

שלום גולדברג: בהחלט.

שלום גולדברג: זו לא ישיבה ראשונה.

שלום גולדברג: תכף גם משרד החינוך יגיב.

ישראל אייכלר: אז מה הבעיה?

ישראל אייכלר: אתם משרד בריאות, הם עובדי עירייה, אז שהם יעבירו אליכם את הדו"חות ואתם תטפלו בזה.

ישראל אייכלר: זה בסדר?

ישראל אייכלר: זה עובד כך?

ישראל אייכלר: הם לא מעבירים?

קריאה: הם לא מעבירים.

ישראל אייכלר: שמענו מהם שהם מעבירים ולא מטפלים.

שלום גולדברג: אני לא שמעתי שמעבירים ולא מטפלים, סליחה.

שלום גולדברג: כל אזרח שמעביר אלינו תלונה או פנייה אנחנו מטפלים עד הסוף.

ישראל אייכלר: אז נשאל רק את הוטרינרים - האם אתם מעבירים למשרד הבריאות את התלונה?

ד"ר משה רפלוביץ': אני רוצה להסביר.

ד"ר משה רפלוביץ': אפילו על הקייטרינג שהזכרתי קודם, שמצאנו בישיבה, שלא רק שהרכב שם לא היה תקין וההמבורגרים הובלו בטמפרטורה של 40 מעלות, המטבח הוא כזה שכל איש מקצוע שייכנס, אפילו לא צריך להיות איש מקצוע, כל מי שעיניו בראשו ויסתכל על המטבח שם, על החלודה, על הזוהמה ואני לא רוצה לפרט כדי לא לקלקל לאנשים את ארוחת הצוהריים שלהם, אבל כל מי שהיה נכנס למטבח הזה לא היה רוצה שהילדים שלו יאכלו משם.

ישראל אייכלר: העברתם את זה למשרד הבריאות?

ד"ר משה רפלוביץ': דיווח עבר למשרד הבריאות.

קריאה: ומה משרד הבריאות עשה עם זה?

ד"ר משה רפלוביץ': אני מעדיף, מפאת הנימוס, לא להגיב.

ישראל אייכלר: על זה אנחנו דנים.

ד"ר משה רפלוביץ': השורה התחתונה, והיא הרי הקובעת, שהמקום ממשיך לעבוד, הקייטרינג ממשיך לספק מזון ואנחנו ממשיכים לרדוף אחריו.

ד"ר משה רפלוביץ': הסמכות שלנו כרגע היא למצוא משלוחים לא תקינים של מזון ולהשמיד אותם ואת זה אנחנו עושים.

ישראל אייכלר: אבל למה שלא תעבירו למשרד הבריאות בצורה מסודרת?

שלום גולדברג: העברנו בצורה מסודרת.

ישראל אייכלר: האם קיבלתם, מר גולדברג?

שלום גולדברג: שוב אתה שואל אותי שאלות כאלה.

שלום גולדברג: אני לא מכיר את הפנייה הזאת, אני לא זוכר שקיבלנו פנייה ולא הגבנו אליה.

ד"ר משה רפלוביץ': זה לא עבר רק למשרד הבריאות, אני ביקשתי ממהנדסת המחוז המחוזית באותו אזור להגיע איתי למקום ואכן היינו יחד במקום ובזה נגמר הטיפול.

ד"ר אברהם צרפתי: אני רוצה לציין שלנו כרופאים רשותיים אין שום בעיה עם דיווח, אנחנו מבצעים את כל העבודה שלנו, בין אם זה על עסקי מזון מן החי ובין אם זה פעולות למניעת כלבת, כל תחום העיסוק שלנו מחויב בדיווח ואין לנו שום בעיה לדווח.

ישראל אייכלר: למי אתם מדווחים?

ד"ר אברהם צרפתי: למשרד החקלאות ולמשרד הבריאות.

ישראל אייכלר: כלומר, אתם מדווחים למשרד הבריאות.

ד"ר אברהם צרפתי: בפירוש.

קריאה: לכל מי שמבקש דיווחים.

ישראל אייכלר: זאת אומרת שיש תקלה בדרך, כנראה שהדואר אשם.

ישראל אייכלר: אם הם מדווחים לכם ואתם לא קיבלתם אז משהו פה לא תקין.

שלום גולדברג: שיהיה ברור, מהנדסת מחוז כזאת שהייתה במקום ולא עשתה שום דבר, מגיע לה נו נו נו גדול, אני לא יודע מה עוד אנחנו יכולים לעשות.

שלום גולדברג: לא זאת המטרה של הישיבה הזאת.

ישראל אייכלר: יכול להיות שפה הקצר.

ישראל אייכלר: כשאנחנו רוצים לחבר מכשיר חשמלי מביאים את המומחים הגדולים ביותר עד שבא הילד ואומר שהשקע לא בפנים.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, הם מעבירים לכם דו"חות ואתם לא מקבלים לביצוע.

שלום גולדברג: אני שמעתי על פנייה למהנדסת מחוז שלא עשתה עם זה שום דבר, זה לא בסדר.

שלום גולדברג: יש מעל מהנדסת המחוז הזאת היררכיה, יש רופא מחוז, יש מנכ"ל משרד הבריאות ויש כל מיני אנשים שצריכים לפתור את הבעיה הזאת.

שלום גולדברג: אני חוזר לשאלה הראשונית שלי - למה מגיעה לפה פנייה לגבי רופא מחוז שהתרשל בתפקידו?

יולי תמיר: כי יש אזרחים שנפגעים מזה, לכן זה מגיע לכאן.

ישראל אייכלר: בדיוק.

ישראל אייכלר: יש אלפי ילדים שאוכלים את המזון הזה כל יום.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול את נציגי הרבנות הראשית - שמענו פה מהוטרינרים דבר חמור ביותר, יש לציין שזו דווקא הייתה חברת הסעדה שנסעה להביא מזון לישיבה.

ישראל אייכלר: אני מניח שזה היה כשר.

יולי תמיר: על זה אומרים 'כשר אבל מסריח'.

ישראל אייכלר: השאלה היא האם אין לרבנות אפשרות לבדוק שאכן מוצרי המזון ייעשו לא רק כשרים אלא גם מריחים טוב.

הרב יעקב סבג: בוקר טוב לכולם ותודה רבה לכל מי שהעלה את הנושא החשוב הזה על סדר היום הציבורי.

הרב יעקב סבג: ידוע וראוי לציין ולהדגיש שהתורה וחכמים מתייחסים לנושא 'ונשמרתם מאוד לנפשותיכם' כאל דבר שהוא ערך עליון.

הרב יעקב סבג: לכן יש גם התייחסות הלכתית לנושא הזה.

הרב יעקב סבג: אנחנו רגילים שיש מצווה ועושים אותה בכל מחיר, אבל הנקודה הזו של 'ונשמרתם מאוד לנפשותיכם', יש לזה התייחסות שאם יש לי מצד אחד סכנה ומצד שני חומרה הלכתית או דרישה הלכתית התורה אומרת: "חמירא סכנתא מאיסורא".

הרב יעקב סבג: זאת אומרת, ברגע שיש סכנה או חשש לסכנה צריכים להתייחס בכל הרגישות לנושא הזה.

ישראל אייכלר: האם אתם יודעים על הדבר שמסכן?

קריאה: הסכנה קודמת לאיסור.

הרב יעקב סבג: אם אנחנו מתרגמים את זה - הסכנה קודמת לאיסור, כיוון שיש ערך עליון לחיי אדם, עם כל ההשלכות של זה, אפילו בשבת אנחנו אומרים 'פיקוח נפש דוחה שבת', אז לא רק פיקוח נפש, גם ספק פיקוח נפש.

הרב יעקב סבג: לכן, בנושא הזה הרבנות משתדלת, אנחנו עושים את זה גם עם משרד הבריאות, עם משרד החקלאות, עם היחידה לפיצוח, אפילו בנושא של מקוואות, ישבנו גם עם ח"כ מרגי לגבי זיהומים, כמה להחליף את המים, כמה אפשר לטבול וכו'.

הרב יעקב סבג: מתייחסים לזה.

הרב יעקב סבג: גם לנושא של שחיטה שחורה - ברגע שמובא לידיעתנו שמתבצעת שחיטה שחורה במקום מסוים אנחנו מודיעים.

הרב יעקב סבג: אנחנו מודיעים כיוון שלרבנות הראשית אין סמכות לשלול, להחרים או לעשות דברים כאלה ואחרים ואז אנחנו נעזרים בזה.

ישראל אייכלר: ולגבי העניין הזה של ההסעדה?

הרב יעקב סבג: אני אתייחס לזה.

הרב יעקב סבג: גם בנושא של הסעדה וקייטרינגים למיניהם - לצערנו הרב, כרבנות אנחנו גם נפגשים בזה שבעלי קייטרינגים למיניהם שאין להם תעודת כשרות מנסים, ולצערי הרב במקרים מסוימים מצליחים, להשתחל עם ניירות כשרות של קייטרינג אחר.

הרב יעקב סבג: כולם יודעים שעושים את זה, כמו שאמרו פה, תחת כל עץ רענן - בבתים, בלולים שהפסיקו לגדל בהם עופות, הופכים את זה לקייטרינג ומוציאים מנות.

ישראל אייכלר: ויש להם הכשר?

הרב יעקב סבג: הכשר אין להם, אבל הנושא של ההכשר מבחינת הצד הבריאותי לא קיים.

הרב יעקב סבג: אנחנו מביאים את זה גם לידיעת משרד הבריאות.

הרב יעקב סבג: היות שהמצב הכלכלי הוא קשה, ח"כ אייכלר שואל "כמה זה עולה".

הרב יעקב סבג: נכון שיש דברים שעולים אבל יש דברים שאפשר לחסוך בהם.

הרב יעקב סבג: אפשר להיעזר בכוח אדם שנמצא.

הרב יעקב סבג: יש משגיחים, מפקחים, ברבנויות מקומיות יש אנשים שנמצאים בקרבת מקום לכל מיני בעלי עסקים.

הרב יעקב סבג: יש אפשרות להסמיך או להדריך את המשגיחים האלה לגבי הדרישות.

ישראל אייכלר: שיביאו את התלונות למשרד הבריאות, זה יכול להיות רעיון טוב.

הרב יעקב סבג: אם יש בשר שפג תוקפו משנים את התאריך.

הרב יעקב סבג: לאחרונה משרד הבריאות ומשרד החקלאות תפסו מקרה כזה.

הרב יעקב סבג: במקרה כזה הלקוח לא יודע.

הרב יעקב סבג: מחליפים את התווית וזה מקבל חיי מדף לעוד שנה וחצי.

ישראל אייכלר: האם אתם תורו למשגיחים לדווח למשרד הבריאות על מקרה כזה למשל?

הרב יעקב סבג: ודאי.

הרב יעקב סבג: לכן פתחתי במשפט 'חמירא סכלתא מאיסורא'.

הרב יעקב סבג: אנחנו מחויבים.

הרב יעקב סבג: אם ניקח לדוגמה מקררים שהתקלקלו ויש שם אוכל, האוכל לא מגיע בטמפרטורה הרצויה, האוכל מתקלקל, מפתח זיהום.

הרב יעקב סבג: אנחנו יכולים לדעת מזה, אנחנו יכולים לבוא ולהגיד: "המשגיח הגיע בבוקר, היה בלילה, הטמפרטורה ירדה" ולהודיע את זה.

הרב יעקב סבג: לו היה קשר עם גורמים נוספים שמלווים את הנושא הזה, עם משרד הבריאות, משרד החקלאות, גוף כלשהו בכל עיר שהיה אפשר ליידע, אנחנו יכולים להוציא הנחיה מהרבנים הראשיים שישנה דרישה.

הרב יעקב סבג: תמיד יש כאלה שאומרים שאולי זו הלשנה וכו', אז לא, שהדברים יהיו ברורים, היות ויש לנו את הקו המנחה 'חמירא סכנתא מאיסורא' חובה על המשגיח במסגרת תפקידו להודיע.

הרב יעקב סבג: לא תמיד אנחנו יודעים מה משפיע ומה ההשלכה של דבר כזה או אחר, אז ברגע שיושבים ביחד, מלבנים את הסוגייה הזאת, מה הרגישות, מה הנקודות, ברשימת המטלות של המשגיח הוא יכול לבוא ולבדוק ואפילו לדווח.

הרב יעקב סבג: היות ורוב המקומות נמצאים תחת השגחה ותחת פיקוח, אולי גם במוסדות החינוך, הייתי מבקש שלא רק בבית הספר אלא בכל מוסדות הציבור, החל מגן ועד לישיבות, אולפנות וישיבות הסדר, פשוט שהדברים יהיו ברורים, וגם לחוקק בחוק או לקבל החלטה שגורם ציבורי חייב תעודת כשרות, על כל המשתמע מזה.

ישראל אייכלר: נעבור למשרד החינוך.

ישראל אייכלר: אתם יכולים להודיע לבתי הספר ולכל הארגונים עליהם דיברנו קודם מהיכן לקחת.

ישראל אייכלר: האם אתם עושים את זה והאם יש לכם פיקוח על הביצוע של הדבר הזה?

עירית לבנה: האחריות שלנו היא לייצג פה את כל אותם תלמידים ואני מקווה שבעזרת החוק יהיו אולי יותר תלמידים שיקבלו הסעדה בבתי הספר.

עירית לבנה: קודם כל, להוריד את האחריות ממנהל בית ספר.

עירית לבנה: מנהל/ת בית ספר לא צריכים לרוץ אחרי מישהו, זה לא מתפקידם והם כן אחראים על מה שנכנס, אם זה גננת, צהרון או לא חשוב איזה מסגרת.

עירית לבנה: אחת האופציות הייתה שילוב של אותם רופאים וטרינריים רשותיים, שהם נגישים והם כתובת, מנהל בית ספר יודע מאוד בקלות למי הוא צריך לפנות כשיש לו איזה בעיה, הוא מאוד נגיש לו, מאוד זמין, וקל לו לפתור את הבעיות המיידיות, היומיומיות.

עירית לבנה: לכן, כיוון שהרופאים הרשותיים נמצאים הם יכולים להוות כלי.

עירית לבנה: אני מוציאה כמעט מדי שנה תזכורות, לדעתי הבעיה החמור היותר היא כל אותן התקשרויות שהן לא עם גורמים בעלי רשיון יצרן ועסק, שזו בעיה בפני עצמה שאני מנסה מצד אחד לאכוף אותה אבל יש לחץ של הורים שלא מיוצגים פה היום ולחצים נוספים.

ישראל אייכלר: לחץ של הורים למה?

עירית לבנה: לקחת ספק מזון שהוא זול יותר והוא ללא רשיון עסק.

קריאה: עסק זו לא הבעיה, הבעיה זה רשיון יצרן.

עירית לבנה: רשיון יצרן ורשיון עסק, ברור.

עירית לבנה: ההנחיה בחוזר המנכ"ל בפירוש מחייבת רשיון יצרן ורשיון עסק, כשמשרד החינוך תומך בכל אותם גורמים מפקחים אבל הם חייבים להיות נגישים לו.

עירית לבנה: אני אומרת שוב - כדי לשחרר את אותם בעלי תפקידים, מנהלת גן או מנהל בית ספר, הגורם הראשוני שלהם זה הגורם הרשותי.

עירית לבנה: צריך לחשוב איך פותרים את הקשר הזה ואיך מאפשרים לסייע.

ישראל אייכלר: מה שאת אמרת עכשיו זה שההורים מעונינים בחברות האלה.

עירית לבנה: יש הורים.

ישראל אייכלר: אני לא חושד בהורים שהם לא רוצים את בריאות ילדיהם, זה מלמד אותנו שאולי החברות המורשות מנצלות את הרשיון שיש להן לקחת מחירים כאלה שההורים לא יכולים לעמוד בו או שהתנאים שאתם מציבים לרף היצרן לפעמים הופכים לשיגעונות ממש.

ישראל אייכלר: אני יודע על דרישות מיצרנים קטנים בתחומים אחרים, לאו דווקא ממזון, אם החרסינה למעלה לא בדיוק שלמה והמון צרות עושים כל מיני מפקחים.

ישראל אייכלר: לכן אנחנו גם לא כל כך מעונינים לתת סמכויות בידי אנשי שלטון, לא משנה מי הם.

עירית לבנה: כל עוד אין השתתפות של המדינה במימון וההורים משלמים נוצרת פה מערכת של לחצים.

יולי תמיר: אני חושבת שזאת אחת הסיבות שהגשנו חוק שאומר שזה צריך להיות ממומן בחלקו הגדול על ידי המדינה, כי נוצר היום מצב שמצד אחד הצרכים בשטח הולכים ומתגברים, ודיברתי קודם גם על המפקחת על משרד החינוך, המדינה לא נותנת את השירות האמור ולכן הנטל נופל על העיריות ועל ההורים, כשלא לעיריות ולא להורים יש כסף וגם הרמה נדחפת למטה והילדים נמצאים בסכנה.

יולי תמיר: לכן אנחנו מנסים להסדיר את העניין בחוק.

יולי תמיר: החוק יסדיר גם את תשלומי ההורים, כשהם יכולים, גם את סבסוד המדינה כשהורים לא יכולים וגם את שאלת האיכות והבקרה.

יולי תמיר: יש פה גם שאלה של איכות, יש מזון לא מקולקל אבל לא איכותי, גם זו בעיה שצריכה להטריד הורים ששולחים ילד לבית ספר וחושבים שהוא מקבל ארוחה ראויה.

יולי תמיר: יש כאן מכלול של נושאים שצריך להסדיר.

קריאה: החוק לא יפתור את הבקרה והפיקוח.

יולי תמיר: בחוק יש אלמנט של בקרה ופיתוח.

יולי תמיר: בוודאי שהחוק לא מחליף את סמכויות הפיקוח, הוא מסדיר את הפיקוח אבל לא מחליף ולא יוצר סמכות חדשה.

יולי תמיר: אני לא חושבת שצריכה להיווצר סמכות נוספת.

יולי תמיר: נראה לי שהדבר שצריך להטריד אותנו כוועדה הוא שתהליך הפיקוח לא נעשה באופן הדוק מספיק והדבר הזה קריטי.

יולי תמיר: לכן, נראה לי שאחת המסקנות הברורות שלנו צריכה להיות שאנחנו דורשים גם ממשרד הבריאות וגם ממשרד החינוך לקבל את ההנחיות הברורות שיועמדו לפנינו, לדעת מי אחראי ומתי הדברים האלה יושמו ונאכפו וכן לקבוע בחוק עונשים מרתיעים מספיק למי שיפר את החוק, כי הפיתוי כאן הוא עצום, הלוא אנחנו עומדים מול פיתוי עצום שלכאורה אומרים לנו: "אין בעיה, זה בשר מלפני שבוע אבל בעצם הוא היה בקירור, זה לא נורא, נו, נעביר את זה".

יולי תמיר: מול הפיתוי הזה, שהוא פיתוי כלכלי משמעותי, אנחנו צריכים לדעת מה הפיקוח, מה האכיפה ומה הקנס.

יולי תמיר: למען יראו וייראו.

יולי תמיר: שלושה אנשים ילכו לבית סוהר - המצב ישתפר פלאים.

יעקב מרגי: לאחרונה אנחנו עדים לגידול במספר הילדים הרעבים ורבו התופעות של עמותות שמכניסות כריכים ומנות חמות לבתי הספר.

יעקב מרגי: בעירי באר שבע מדובר על קרוב ל-7,000 מנות ויש להם מצוקה.

יעקב מרגי: השאלה אם שם יש פיקוח כלשהו.

עירית לבנה: אני אומרת שוב, השאלה הנשאלת היא של מי הפיקוח - של מנהל בית הספר, של ההורים או של העמותות.

עירית לבנה: הפרצה הזאת של אותו מצב של ילדים רעבים שאנחנו מודעים לו, המענה שניתן על ידי עמותות שמפוקחות או לא מפוקחות, אתה שואל בדיוק את השאלה עליה אנחנו רוצים לתת פה את התשובה.

עירית לבנה: הצעת החוק היא הצעת החוק, אבל עדיין צריך לחשוב גם במידה וזה ניתן על ידי עמותות למיניהן והתארגנויות, התפקיד של משרד הבריאות ושל הרופאים הרשותיים הוא עוד יותר משמעותי כי אותם ספקים בעלי רשיון יצרן ורשיון עסק אין איתם בעיה, הבעיה היא עם אלה שאין.

עירית לבנה: כאן צריך לחזק את הגורמים המערכתיים.

ישראל אייכלר: אני באמת יודע מעמותות החסד שמחלקות מזון שהן מפקידות בדרך כלל לחלק מזון שימורים ודברים כאלה שלא מבושלים.

ישראל אייכלר: אלה שעושים מבושלים זה יותר בתי תמחוי, גם שם אני מניח שיש פיקוח.

עירית לבנה: המגוון הוא רחב, אבל גם שם כבר התגלו בעיות של בשר לא תקף ומוצרים לא תקפים.

ישראל אייכלר: יש מספיק - יש את הוטרינרים, יש את הרבנות הראשית, יש את משרד הבריאות.

ישראל אייכלר: אני לא מבין למה זה לא מבוצע, זה כל העניין.

קריאה: זה הדבר היחיד שאתה לא מבין למה לא מבוצע במדינת ישראל?

ישראל אייכלר: כשיש כל כך הרבה אנשים שמפקחים.

קריאה: זה לא שזה לא מבוצע, הבעיה זה החיבורים ביניהם.

ישראל אייכלר: אם היו כל כך הרבה טבחים כמו מפקחים האוכל היה מצוין.

ישראל אייכלר: נשמע את חני מונין, יו"ר ההסתדרות לצרכנות.

ישראל אייכלר: הצרכן לא נשמע היום פה.

חני מונין: שלום לכולם.

חני מונין: קודם כל, בנושא הזה באמת רציתי להבהיר שאת הצרכן לא שומעים הרבה בנושא הזה כי לכאורה זה דבר מינורי.

חני מונין: הילד חוזר מבית הספר, אכל שם ארוחת צוהריים, האוכל לא היה כל כך נקי והוא חוזר עם קלקול קיבה.

חני מונין: לכאורה הוא לא בא יום אחד לבית הספר ושום דבר לא קרה.

חני מונין: לא מדווחים על זה, לא לבית חולים, לא למשרד הבריאות ולא לבית הספר.

חני מונין: אבל מה שכן קרה זה שהילד לא הגיע יום שלם לבית הספר למחרת, הוא איבד את נושא הלימודים, אמא שלו נשארה איתו אם זה ילד קטן.

חני מונין: אם יעשו חישוב כלכלי כמה כסף הולך פה לאיבוד לכל המשק זה די מצטבר.

חני מונין: בהחלט אפשר לבדוק את זה ולראות שהרבה כסף יורד פה לטמיון.

ישראל אייכלר: קיבלתם תלונות מהורים?

חני מונין: אני שוב אומרת, אנחנו לא מקבלים תלונות אבל אני חושבת שדי ברור שזה המצב.

חני מונין: תודה לאל שלא קרו עד עכשיו הרעלות המוניות, אולי בצבא היו עד כמה שזכור לי.

קריאה: גם בבני ברק היו.

חני מונין: היו, אבל המקרים הם יותר בודדים, אבל בודדים שמצטברים לכמויות גדולות.

קריאה: יש מקרים במעונות יום, זה עובר חלק, תופעה חד פעמית פה ותופעה חד פעמית שם.

קריאה: זה קורה.

חני מונין: כן, אבל שוב - זו לא קטסטרופה, אבל זו עדיין בעיה שצריך להתייחס אליה במלוא הרצינות.

חני מונין: אני חייבת לציין שכשבאתי לישיבה הייתי מודאגת מהנושא ואחרי ששמעתי פה את הדברים ממשרד הבריאות ומהוטרינרים אני הרבה יותר מודאגת ממה שקורה.

חני מונין: למה אני מודאגת?

חני מונין: כי דיברו פה על הענישה, שאלו מה הקנסות שניתנו ונתתם את הדוגמה אולי הקיצונית ביותר שקרתה לכם בזמן האחרון, שסגרתם איזה מקום בבת ים ואמרתם להם להחליף את שירותי ההסעדה.

חני מונין: זה נראה לי אבסורד.

חני מונין: אני חושבת שבמקרה כזה זה לא צריך לעבור לסדר היום שרק יחליפו את שירותי ההסעדה, צריכים לתת פה ממש ענישה על דברים כאלה.

חני מונין: לא יתכן שבמקרה תהיה ביקורת, יגלו שמשהו לא בסדר ורק יחליפו את הקייטרינג.

חני מונין: אני חושבת שבלי קנסות ממשיים וענישה זריזה ומהירה הדברים יחזרו ויישנו.

חני מונין: לא צריכים תקציבים ממש גדולים כדי שיגישו אוכל איכותי, מדובר בפרוצדורות די פשוטות לפי מה שהבנתי, לא מבקשים פה סטריליות של האוכל.

חני מונין: צריך שיהיה מקום סגור, נקי, שילמדו איך לחמם נכון וכו'.

חני מונין: שירותי הסעדה לא צריכים להיות באמת יקרים, זה לא הסיפור פה.

חני מונין: זה מה שהבנתי מפה.

ציון אדדי: הוא בודק אותי.

ציון אדדי: אני בעל החברה שמייצר את האוכל.

יולי תמיר: כמה עולה לכם מנה?

ציון אדדי: מה את רוצה שיהיה במנה באותו יום?

ציון אדדי: אנחנו אנשי השטח, פה כולם פורסים מערכת של פיקוח, בואו נרד לשטח ונראה מה קורה.

ציון אדדי: מטבח שמתחיל לעבוד בחמש וחצי בבוקר ומבשל כאשר הילד הממוצע אוכל בין השעה 12 וחצי לשעה שתיים.

ציון אדדי: בקטע הזמן הזה אנחנו צריכים לשמור על האוכל בטמפרטורה, כפי שאמרו הוטרינרים, מעל 60 מעלות.

קריאה: 65.

ציון אדדי: אוקיי, תיקנו אותי חבריי, אני מתקן - 65.

ציון אדדי: לצורך זה צריכים כלים מבודדי חום, להוציא את האוכל מהמטבח המרכזי או מהמטבח באזור ההספקה בטמפרטורה שעד האכילה של אותו ילד תישאר בטמפרטורה שאנחנו נדרשים לתת.

ציון אדדי: הגברת אומרת שזה לא עולה הרבה כסף.

ציון אדדי: הכלי שאנחנו צריכים לשים בו את האוכל ולשמור על חומו, עולה אלף שקל.

ציון אדדי: לכל מוסד חינוכי צריך שניים כי אחד אנחנו שולחים ואחד אנחנו מחזירים.

ציון אדדי: ביום אחד אנחנו נותנים, ביום שני לוקחים את הריק ומחזירים.

ישראל אייכלר: אולי כבר כדאי להחזיר את המטבחים למוסדות עצמם.

חני מונין: אלף שקל זה הרבה כסף?

רפי ידיד: אבל יש מספיק מרווחים בעלויות המזון שמאפשרים גם את הרכישה של הטרמופופים האלה וגם דברים נוספים.

ציון אדדי: סליחה, אנחנו מדברים על מחיר של מנה ממוצעת, כפי שח"כ תמיר אומרת וכפי שפורסם בעיתונים, מדובר ב-8 שקלים, שזה מחיר כולל מע"מ.

ציון אדדי: את המע"מ אנחנו מעבירים הלאה.

רפי ידיד: פגשתי עכשיו אחד משומרי הכניסה שאמר לי שהוא משלם 10.5 שקלים ליום לארוחה לילד שלו במעלה אדומים.

רפי ידיד: יש גם כאלה שמשלמים הרבה מעבר לזה.

ציון אדדי: אני ארד איתך לפרטים, אין לי בעיה בכלל כי אני חי את זה 17 שנה.

ציון אדדי: אנחנו מדברים על 8 שקלים.

קריאה: זו לא הייתה קביעה שלנו, זו קביעה של משרד העבודה והרווחה.

ציון אדדי: הכל בסדר.

ציון אדדי: נוריד את המע"מ, אנחנו מגיעים בערך ל-6.7 שקלים, מחיר שמקבל אותו ספק מזון.

ציון אדדי: בעלות הזאת נכללת הובלת המזון, הרכב, הביטוחים, הייצור והמזון עצמו.

קריאה: והרווח.

ציון אדדי: והרווח.

ציון אדדי: כאשר אנחנו מדברים על מחיר מנת פלאפל שמשולמת במזומן מדובר במעל 10 שקלים, כך שקביעתך שזה לא עולה הרבה כסף לא נכונה.

חני מונין: הכל יחסי.

חני מונין: כך הבנתי מבעלי המקצוע פה.

ציון אדדי: בעלי המקצוע בודקים אותנו.

יולי תמיר: מה מכילות המנות שאתה מספק ומה המחיר הממוצע שלהן?

ציון אדדי: המנה שאנחנו מספקים כוללת מנה עיקרית, שזה בשר משוק, שניצל, נקניקיות, המבורגר, קבב או קציצות למיניהן, בתוספת של פחמימה, שזה אורז, פתיתים, ספגטי, קוסקוס או תפוחי אדמה ובנוסף ירק חם.

ציון אדדי: לזה מצטרף בדרך כלל סלט חי, מנה אחרונה, לחם, קטשופ וממרח שוקולד.

קריאה: מרק?

קריאה: שתיה?

ציון אדדי: לא כל מוסדות החינוך לוקחות מרק, הן מחליפות את זה בדרך כלל.

ציון אדדי: אין מרק, כי בדרך כלל עושים בזה חילופין - בחורף מורידים את הירק החם ולוקחים מרק, ותרכיז.

ציון אדדי: מחיר מנה ממוצעת הוא 8.5 שקלים כולל מע"מ.

ציון אדדי: זה מה שאנחנו מקבלים היום.

קריאה: מה הטענה?

קריאה: אתם רוצים לרדת בדרישות של משרד הבריאות?

ציון אדדי: לא, אני משיב לטענת הגברת.

חני מונין: 8.5 שקלים, אין לנו ויכוח.

קריאה: זה זול מאוד.

חני מונין: יש לך טענה לזה שזה לא מכסה?

ציון אדדי: לא, אני לא טענתי את זה.

חני מונין: אז אין בינינו ויכוח.

חני מונין: אני רוצה לסיים את מה שהתחלתי להגיד.

חני מונין: גם אם ההתנהלות תהיה מאוד טובה במשרד הבריאות לוטרינרים, יעברו הפקסים וכו', אם לא תהיה ענישה לא תיפתר פה הבעיה.

ישראל אייכלר: הענישה הטובה ביותר היא שיפסיקו לקנות אצלם.

ישראל אייכלר: הרי לא צריך לתלות בנאדם שהוביל מזון לא בדיוק בטמפרטורה.

ישראל אייכלר: הדבר הראשון שצריך לעשות זה לא לקנות אצלו.

ישראל אייכלר: זה העונש החי חזק.

חני מונין: בסדר, אחר כך הוא יעבור למקום אחר.

ישראל אייכלר: את זה משרד הבריאות ומשרד החינוך יכולים לעשות - פשוט לא לקנות אצל מי שלא עומד בתקנים.

חני מונין: ואז הוא פותח קייטרינג במקום אחר, זה לא נסגר, הוא לא יוצא מהמקצוע.

קריאה: כדאי לפרסם אותו.

ישראל אייכלר: אם אף אחד לא יקנה אצלו אז אין לו למי למכור.

חני מונין: איך אנשים ידעו?

ישראל אייכלר: כי משרד החינוך ומשרד הבריאות לא ירשו להכניס לבתי ספר מזון ממפעל שאין לו רשיון, נקודה.

ישראל אייכלר: אני חושב שזה הפתרון הכי פשוט.

חני מונין: אני רואה את הדברים אחרת.

חני מונין: אני אומרת שהאחריות הנוספת והחשובה לא פחות היא בידי הציבור עצמו.

חני מונין: ועדי ההורים וההורים עצמם צריכים לבוא מדי פעם לבית הספר של הילדים שלהם ולבדוק את מקום ההסעדה.

יולי תמיר: הם לא יכולים כי לא מבשלים שם, את טועה.

יולי תמיר: המקום בו מכינים את המזון והמקום בו הם אוכלים, אין ביניהם שום קשר.

חני מונין: עדיין יש בידם מספר אפשרויות.

חני מונין: הם יכולים לבוא למנהל בית הספר ולשאול מתי בפעם האחרונה בדקו את האוכל שהילדים מקבלים, האם יש רישוי עסקים לאותו מקום וכו'.

רפי ידיד: כמו שבודקים את כוס המים של ראש הממשלה שרון, שכל פעם מנהלת בית הספר תטעם את האוכל של התלמידים.

חני מונין: אני לא חושבת שצריכים להיות ציניים.

ישראל אייכלר: אני לא חושב שבודקים את השתיה של שרון, היו מספרים את זה על סדאם חוסיין.

רפי ידיד: לא, כששרון היה בביקור בנצרת איש ביטחון שתה את המים.

ישראל אייכלר: השאלה מי ינהל את בתי הספר אז.

חני מונין: אני חושבת שלא צריכים להיות ציניים, אני חושבת שהאחריות היא גם בידינו ויש לנו מה לעשות פה.

חני מונין: אם נלחץ על מנהל בית הספר גם הוא יעביר את זה הלאה.

ישראל אייכלר: חשובה מאוד תודעת ההורים, לכן חשוב מאוד השידור החי.

ישראל אייכלר: אני מניח שעד היום, כמו שאני גם הורים אחרים רבים לא חשבו בכלל שזה נושא שצריך לבדוק ולהדאיג.

ישראל אייכלר: אולי ההורים יתחילו לשאול שאלות: מאיפה בא המזון, מי המפקח, מה הפיקוח, וזה מה שיעזור.

ישראל אייכלר: זו הסנקציה הכי טובה נגד היצרנים הבלתי מורשים.

ישראל אייכלר: נמצא פה נציג עמותת ידיד, אתה תדבר על עצם ההזנה.

רן מלמד: שמי רן מלמד, אני משנה למנכ"ל של עמותת ידיד, אנחנו מפעילים מרכזים לסיוע בכל הארץ.

רן מלמד: אנחנו לא עושים הסעדות והזנות אבל אנחנו יזמנו יחד עם ח"כ יולי תמיר, ח"כ אתי לבני, ח"כ אייכלר וח"כ סולודקין, הצעת חוק שנקראת חוק ההזנה.

ישראל אייכלר: עמותת ידיד היא עמותה פוליטית?

רן מלמד: לא, היא עמותה ציבורית שמקבלת תקציב מאוד קטן.

ישראל אייכלר: אז זה לא משנה אם זו אתי לבני משינוי או מרינה סולודקין מליכוד או אני מיהדות התורה.

ישראל אייכלר: מי שעשה את החוק זו ח"כ יולי תמיר ואנחנו הצטרפנו.

רן מלמד: בזמן שהצענו את הצעת החוק התנאי שלנו היה שלמרות שח"כ תמיר מובילה אותו הוא יהיה חוק חוצה מפלגות, לכן דרשנו שיהיו נציגים של כל סיעות הבית שיחתמו על הצעת החוק.

רן מלמד: אם תעבור הצעת החוק הזאת היא תקבע שכל ילד במערכת החינוך יקבל ארוחה חמה ביום במהלך יום הלימודים שלו.

רן מלמד: היום המצב הוא שכ-70,000 ילדים מקבלים הזנה בבית הספר כל יום במסגרת פרוייקט של קרן רש"י-סאקט"א ומשרד החינוך ובערך עוד 30,000 ילדים אחרים מקבלים במסגרות אחרות.

רן מלמד: החוק הזה, שהוא אוניברסלי, בא ואומר שכל הילדים יקבלו אוכל.

רן מלמד: מה שנוגע לדיון פה היום, צריך להסתכל קדימה ולהבין שכמות הילדים שהולכים לקבל הזנה הולכת לגדול באופן אדיר.

ישראל אייכלר: 600,000.

רן מלמד: אם לא הולכים להתכונן לזה מראש ואם לא הולכים לקבל מראש, כבר היום, החלטות על איך להתמודד עם הפיקוח ועם דברים אחרים, אז בהחלט הרעלות המוניות או דברים אחרים יכולים לקרות.

רן מלמד: אני רוצה לחזק פה גם את דברי הוטרינרים וגם אחרים ולבוא ולומר שחייב להיות פיקוח.

רן מלמד: מניתוחים שאנחנו עשינו אנחנו יודעים היום שיש מספיק מרווחים, גם כספיים, כדי בתוכם ליצור את הפיקוח והפיקוח הזה חייב להיות.

רן מלמד: הייתי קורא לכל חברי הכנסת להציע בעד הצעת החוק אבל גם לתת כבר היום את הדעת לזה שיהיו יותר הזנות בבתי ספר ב-2004.

רן מלמד: הקרנות האמריקאיות, יהודי ארצות הברית, שמו להם למטרה לעשות הזנה בבתי ספר בשנת 2004, זה אומר שהם הולכים לתת כסף להזנה בבתי ספר, מה שאומר שהרבה יותר ילדים, גם אם החוק יעבור וגם אם לא יעבור, יקבלו הזנה.

רן מלמד: צריך לקחת את זה בחשבון.

מרינה סולודקין: יש גם הבטחה של ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: אבל ראש הממשלה רוצה לקחת את הכסף מקצבאות הביטוח הלאומי של ההורים למפעל ההזנה.

ישראל אייכלר: אני יודע שלראש הממשלה כבר אין ילדים בגיל בית ספר אבל אני מקווה שהוא יודע מה לעשות עם הכסף שלו לא פחות טוב מאשר ההורים שמקבלים את הקצבה הזעומה ושלא יעיז לקחת מהכסף הזה למפעל ההזנה.

ישראל אייכלר: מפעל ההזנה הוא מפעל ראוי לשמו, הוא מפעל שנותן למדינת ישראל את הזכות להיקרא מדינת רווחה, מפעל ההזנה היה גאוות המדינה בשנות ה-50 וה-60 ואין שום סיבה שהיום, במצב שיותר קשה משנות ה-60, לא יהיה מפעל הזנה מתקציב המדינה.

ישראל אייכלר: אני מניח שזה גם יהיה כדאי יותר מבחינה כלכלית, אבל על זה בוודאי ח"כ תמיר תדבר.

יולי תמיר: אני חושבת ומקווה שהחוק יעבור בעזרת כולנו.

יולי תמיר: השאלה שלי למשרד הבריאות ולמשרד החינוך היא מי לדעתכם צריך לקבוע את הכללים, גם למתן ייצור המזון, גם להובלה וגם לתנאים שבהם מגישים את המזון, מי צריך לפקח והאם יש היום הסדרה של קנסות כתובים בחוק.

יולי תמיר: זאת אומרת, האם יש קנס מוגדר למי שלא עומד בכללים האלה, גם מבחינת הספק וגם מבחינת בית הספר.

עירית לבנה: משרד החינוך פועל על פי הנחיות מקצועיות של משרד הבריאות.

עירית לבנה: כל הנחיה שלי בכל תחום היא קודם כל על פי הנחיה מקצועית.

עירית לבנה: אם משרד הבריאות יורה לי על הנחיות מסוימות זה מה שיופיע בחוזר מנכ"ל וזה מה שייוודע גם לציבור המנהלים וגם להורים.

עירית לבנה: קודם כל, ברמה העקרונית, תוך תיאום אבל תחת הפיקוח, ההמלצות והבקרה של משרד הבריאות.

עירית לבנה: שנית, מה שאני יכולה לעשות מבחינת משרד החינוך זה ברגע שיתקבל החוק, ואם יתקבל, להנחות את בתי הספר ואת מנהלי המחוזות איך וכיצד הדבר מתנהל ומתוך כל ההיערכות הזאת מה יהיה מתפקידם לבדוק, לבקר ולשים לב, וכמובן, אם יש בעיה, למי עליהם לפנות.

שלום גולדברג: אני רוצה לענות על החצי השני של השאלה של חברת הכנסת.

שלום גולדברג: זו התפרצות לדלת פתוחה, הכללים ישנם, המנגנון של רשיון עסק ורשיון יצרן לגבי הקייטרינג המוסדרים קיים, זה מבוצע ומפוקח.

שלום גולדברג: אני לא אגיד במאה אחוז, כי אין מאה אחוז ותמיד יהיו אלה שעושים את זה בלולים ובאורוות, אבל אנחנו מנסים כמיטב יכולתנו לעקוב ולעצור את זה.

שלום גולדברג: כל ההנחיות שהוטרינרים מצטטים - ה-65 מעלות, ה-4 מעלות והכלים - זה הכל הנחיות מקצועיות של משרד הבריאות שכתובות בתקנות ומופצות לכולם וכולם עובדים לפי ההנחיות והכללים שלנו.

שלום גולדברג: ביחס לענישה, אני מצטער, אני לא יודע כרגע מה הקנסות הקבועים היום בחוק.

ישראל אייכלר: אז צריך לחזק את הדבר הזה.

קריאה: הבעיה היא לא האות הכתובה.

הרב יעקב סבג: הייתי רוצה להוסיף, בהתייחס לדבריהם של ח"כ תמיר ומנכ"ל ידיד, אני מבקש שבמסגרת ההסדרים בחוק, שהולכים להיות בקנה מידה גדול, ייכנס הנושא של הכשרות.

הרב יעקב סבג: היות ומדובר פה במוסדות ציבור, אני מבקש שנושא הכשרות יוזכר בסעיף.

ישראל אייכלר: זה ברור, כל דבר ממלכתי צריך להיות לפחות בהכשר הרבנות הראשית.

ישראל אייכלר: אגב, גם בעולם יודעים שאוכל כשר הוא האוכל הכי בריא, לכן אני חושב שבעניין הזה שיעמדו נציגי הרבנות על זה מבחינת כבוד התורה, שמזון שיש לו הכשר חייב להיות מזון באיכות הכי גבוהה מבחינה בטיחותית.

ד"ר משה רפלוביץ': אני רוצה להעלות על נס את שיתוף הפעולה של הרבנות הראשית, מרמה של הרבנים הראשיים וכל הרבנות הראשית שמשתפת איתנו פעולה, במיוחד את הרב סבג שהוא מנהל מחלקת הכשרות.

ד"ר משה רפלוביץ': אנחנו מנהלים ימי עיון משותפים והדרכות משותפות ואינפורמציה עוברת מצד לצד, שזה דבר חשוב מאוד שמתבצע לפחות ב-5 השנים האחרונות ובפירוש מעלה את רמת המזון בישראל.

ד"ר משה רפלוביץ': כמו כן, אני רוצה להתייחס לדברי ידידי מר גולדברג ולשאלה של ח"כ תמיר.

ד"ר משה רפלוביץ': יש הנחיות, יש תחיקה בארץ וקבועים עונשים בחוק ועדיין אני רוצה לצטט נתון אחד מדו"ח מבקר המדינה הלפני אחרון, לפיו כ-70% מחברות הקייטרינג בארץ עובדות ללא רשיון.

ד"ר משה רפלוביץ': אני לא מצטט במדויק כי אין את זה לנגד עיניי אבל המספר הוא עצום.

ד"ר משה רפלוביץ': זה אומר שבשורה התחתונה, אחרי שכל האותיות נכתבו ואחרי שיש קנסות ואחרי הכל עדיין אפשר להגיד בהפרזה קלה בלבד שכל היצרנים החוקיים במדינה נמצאים פה.

ד"ר משה רפלוביץ': זה הדבר הנורא.

ישראל אייכלר: אני רוצה לבקש מאלי רפפורט, שהוא נציג אחת החברות, להסביר לנו מה בעצם הסיבה ש-70% לא עושים את הפיקוח.

ישראל אייכלר: מה הדרישות שיש ממך ומחבריך בחברות ההסעדה עם הרשיון שאין לחברות אחרות?

אלי רפפורט: קודם כל, אני בהחלט מברך על היוזמה.

אלי רפפורט: אני לא יודע אם התודה מגיעה לך או לעצם העניין.

ישראל אייכלר: לוטרינריים.

אלי רפפורט: אני פעם שלישית משתתף בסוג כזה של דיון באולם הזה בכנסת וראיתי שבקטע מסוים אפילו היו 6 חברי כנסת ועל זה כל הכבוד.

ישראל אייכלר: תדע לך שבמעט מאוד ועדות משתתפים חברי כנסת במספר כזה.

קריאה: אני חייב להגן על חברי הכנסת, לפעמים הם לא באים לישיבות כי הם חברים גם בוועדות נוספות.

אלי רפפורט: כמו שלמדנו בחיים, סדרי עדיפויות קובעים לכל אחד מה יותר חשוב ולפי זה הוא פועל.

אלי רפפורט: לעצם השאלה שלך, אנחנו, כמפעל ששם לו את האיכות כדגל, עם כל הציניות של הבחור מקרן ידיד שאומר שלא היית עושה אם לא היית מרוויח, מאחר והילדים הם חלק מעסק אז לפעמים אנחנו עושים גם דברים שבסך הכל אנחנו יוצאים בסדר אבל באותו קטע מסוים אנחנו מוכנים, משיקולים כלכליים, לא להרוויח עליהם ואולי אפילו להפסיד מעט כסף.

אלי רפפורט: איכות שווה כסף ואיכות זה בריאות וטיב המזון, לא רק מהבחינה הבקטריולוגית.

אלי רפפורט: יש פה שני גורמים שצריך לקחת בחשבון, בארץ שלנו, לצערי, לא מתייחסים לשניהם.

אלי רפפורט: פעם אחת למה שמעלים הרופאים הוטרינרים, וכל הכבוד להתמדה שלהם בעסק הזה, ופעם שניה לצד התזונתי שלא מתייחסים אליו בכלל ולא עלה הנושא הזה פה.

יולי תמיר: בהצעת החוק אנחנו נותנים את הדעת על זה.

אלי רפפורט: בסדר, אין לי את הצעת החוק לפניי, אני לא יודע.

אלי רפפורט: גם הרב אייכלר שחשב שאולי קצת מגזימים בדרישות, אז כן, חרסינה שבורה היא בעיה, חרסינה שבורה יכולה לגרום לזה שרסיסים של החרסינה ייכנסו לאוכל וזאת בעיה.

אלי רפפורט: וזה עולה כסף, אין מה לעשות.

אלי רפפורט: השאלה איך אנחנו מתייחסים לדברים האלה.

קריאה: אני שמח שהוא אומר את זה.

ישראל אייכלר: כן, זה מעניין, בדרך כלל אתם צריכים להיות מעונינים להתלונן על הדרישות.

קריאה: אמרו לך, רק הטובים פה.

קריאה: הטובים נמצאים פה, החאפרים לא פה.

אלי רפפורט: זו תפיסת עולם.

ישראל אייכלר: כל הכבוד.

אלי רפפורט: כל הנושא עליו אנחנו מדברים פה, לצערי הוא עניין וולונטרי.

אלי רפפורט: אני יכול להגיד שאם קודם חשבתי שאני נגוע בנגיעה עסקית בעסק של המחיר אני יכול להרגיש עכשיו, לכאורה, הרבה יותר שקט מכיוון שאם אנחנו הולכים למפעל ההסעדה שמדבר על מאות אלפי ילדים בארץ, אז עם כל כמות הקופות שאנחנו פה נאסוף ממי שפה ומי שלא פה, לא נוכל היום אנחנו לתת את התשובה לכמות הזאת של הדרישה שאולי, בעזרת השם, תגיע.

אלי רפפורט: לגבי דבריו של נציג ידיד - זה בדיוק המפתח של הסיפור, מאחר ולכאורה יש את השיקול הכלכלי שלכולנו תהיה פרנסה, הקטע הזה של קביעת אותם התקנים והאכיפה שלהם מאוד וולונטרי, כפי שאמרה נציגת משרד החינוך, הדברים הם וולונטריים ואם זה מצליח זה מצליח.

ישראל אייכלר: אני מתנצל, אני יוצא לכמה דקות, ח"כ תמיר תמלא את מקומי.

אלי רפפורט: אגב, אנחנו מדברים על ילדים שאוכלים פה בארץ, אבל אנחנו חברה שנותנת אוכל גם לילדים שיוצאים מהארץ מטעם משרד החינוך לחוץ לארץ, וגם שם הצורה בה אוכל יוצא ואיך מגישים את האוכל היא בעייתית.

אלי רפפורט: מאחר ואני לא איש דתי אני לא רוצה להיות צבוע ולדבר על הנושא של כשרות שהוא גם בעיה בקטע הזה, אלא אני מדבר על הצד של הסכנה לבריאות.

אלי רפפורט: אני חושב שגם זה נושא שחייבים לטפל בו וכדאי כמה שיותר מהר.

אלי רפפורט: בייחוד לגבי הילדים שיוצאים לפולין, שנכנסת בעוד יומיים לאיחוד האירופאי אז ממילא הדרישות תדרושנה כך שאי אפשר יהיה להעביר את האוכל בצורה בה הוא מועבר היום, אבל זה גם נושא שאי אפשר להתעלם ממנו.

אלי רפפורט: לגבי הכשרות: לצערי, עם כל האבסורד שבזה, שרובנו יהודים פה, בשונה ממה שקורה בעולם שהכשר נתפס כאיכות, בארץ אין קשר בין הדברים האלה.

אלי רפפורט: סתם דוגמה לא מתואמת שמענו מכיוון הוטרינרים ואנחנו יודעים על לא מעט מקרים שמוכנים או סוגרים את העיניים בלי להתכוון והדברים האלה קורים.

אלי רפפורט: וזה חבל, תפתחו את העיניים.

הרב יעקב סבג: לך יש כשרות?

אלי רפפורט: לי יש שתי כשרויות.

הרב יעקב סבג: נו, ואין לך איכות?

הרב יעקב סבג: לא הבנתי.

קריאה: זה לא הולך אחד לאחד.

הרב יעקב סבג: כשבוררים את הקטניות מתולעים ודואגים לירקות?

אלי רפפורט: אני לא תוקף אותך, אני מציע לך שתפתחו את העיניים ותראו שדווקא אלא שהולכים עם דגל הכשרות הם לא בהכרח האיכות, זה מה שאני אומר.

רוני שפירא: אנחנו, כקבוצה רב לאומית וחלק מתאגיד בינלאומי, משתדלים לעבוד פה בארץ בתקנים שמקובלים בארצות אחרות.

רוני שפירא: הכנסנו אצלנו את מערכת בקרת ההליכים במערך הייצור וקבלת הסחורה, שאפשר יהיה להכניס דבר כזה גם להצעת החוק, שלא יהיו רק רשיונות אלא גם תהליכי עבודה, זה לא פחות חשוב מזה, כדי להגדיר את הדברים בצורה בה הם צריכים להיעשות.

רוני שפירא: בקרה פנימית בתוך המפעל תפתור הרבה יותר בעיות ממה שיכול לפתור מפקח חיצוני שבא לביקור חד פעמי.

רוני שפירא: נושא שני הוא הטכנולוגיה ושיטות העבודה בכמויות שהולכים לדבר עליהן.

רוני שפירא: צריך לעשות שינוי תפיסתי.

רוני שפירא: היום בעולם, בכמויות האלה, מדברים על שיטת בשל-צנן שבארץ עוד לא תפסה.

רוני שפירא: היום עובדים בארץ ברוב המקומות בבשל-הגש.

רוני שפירא: מבשלים בלחץ בבוקר, לא חשוב כל כך באיזה תנאים, מוותרים, מעגלים פינות רק כדי שהאוכל ייצא בזמן וכדי שאפשר יהיה לבצע את ההספקה בזמן.

רוני שפירא: בשיטת בשל-צנן אפשר לעבוד בצורה הרבה יותר מבוקרת והרבה יותר מפוקחת.

יולי תמיר: הם בונים על זה שבית הספר יכול לחמם או שהם מחממים לפני שהם מגיעים?

רוני שפירא: זו השאיפה.

רוני שפירא: בחוץ לארץ, למשל, ברוב המקומות בהם התאגיד שלנו פועל מביאים את האוכל בצורה מסודרת, ללא לחץ, יום קודם, והחימום נעשה במוסדות החינוך.

יולי תמיר: רק שבמוסדות החינוך בישראל זה חלום באספמיה.

יולי תמיר: קודם שיהיו ספרים.

רוני שפירא: אבל יש גם נכונות מצד היצרנים לסייע גם בציוד קצה בבתי הספר כנגד התקשרויות ארוכות ואז אפשר יהיה כן לחמם בבתי הספר.

רוני שפירא: זה בהחלט ניתן לביצוע.

רוני שפירא: אין ספק שלבצע הספקה של 600 אלף מנות ביום בתנאים התעשייתיים הקיימים היום בארץ, בבשל-הגש, זו משימה שתרתום את כל התחום הזה כלפי מטה מבחינת רמת הביצוע אם לא תהיה פה תקינה מסודרת בנושא הטכנולוגיה וגם הנושא של בשל-צנן עוד לא קיבל את מלוא ביטויו במסגרת התקנות של משרד הבריאות היום, גם את זה צריך לשנות.

יולי תמיר: אם וכאשר, ואני מאוד מקווה שזה יקרה בתקופה הקרובה, החוק יעבור בקריאה טרומית, כשהוא יגיע לוועדה ששם עושים את המסמכים המאוד מדויקים אנחנו בהחלט נזמין ונתייעץ גם אתכם לגבי תקנים, לגבי מה צריך החוק לכלול ולגבי סוג הפיקוח הראוי.

יולי תמיר: אנחנו בשלב ראשוני אבל עוד נגיע גם אל השלב הזה.

קריאה: לאור ההערה שלך, אנחנו כספק של השלטון המקומי, החברה למשק וכלכלה, כשאנחנו באנו לא מעט פעמים ואמרנו: "חבר'ה, לפחות את האיזו, שהיום זה באמת לא 'ביג-דיל', תשימו כתנאי סף", הם לא רוצים לעשות את זה ולפחות הם כנים ואומרים במפורש שהסיבה היא שעל ידי זה תקטן כמות הספקים ויכול להיות שהמחיר יעלה.

קריאה: מוותרים במודע על האיכות.

יולי תמיר: ככל שזה יהיה בהיקף יותר גדול זה יהיה יותר כדאי ואפשר יהיה גם מבחינתם וגם מבחינת המדינה לקבל את אותו תוצר במחיר נמוך יותר.

קריאה: אם ניקח לדוגמה מערכת ממשלתית אחרת - משרד הביטחון - היום יש תנאי סף של כניסה למכרזים של משרד הביטחון, לפחות את האיזו, אם לא הבטחת איכות ברמה יותר גבוהה.

קריאה: כך שאנחנו בהחלט תומכים, רוצים את העניין ובצורה של שאיפה למצוינות גם בנושא אורח החיים היומיומי בנושא אספקה לילדים, שמי שלא יודע ולא מתייחס לזה נכון, שיידע שזו בעצם פצצה מתקתקת אם לא מתייחסים לדבר הזה.

מוריס צרפתי: כרגע, כשאני שומע את המשפטים האלה על 600 אלף ו-500 אלף אנשים, הדאגה באמת צריכה להיות הרבה יותר גדולה.

מוריס צרפתי: אם אתם מדברים היום על 70% מחברות הקייטרינג, המצב יהיה הרבה יותר גרוע ויכול להגיע גם ל-90%.

מוריס צרפתי: לא צריכה להיות דאגה היות ויש מספיק חברות קייטרינג עם רשיונות יצרן על מנת שיתחרו ביניהן, גם כל אלה שיושבים פה.

מוריס צרפתי: זאת אומרת, הדאגה שהמחירים יעלו לא נכונה.

מוריס צרפתי: מצד שני, אם יש לכם תוכנית כזאת, אני חושב שצריכים גם לשתף את כל חברות הקייטרינג או לתת את האפשרויות גם לחברות קייטרינג אחרות, לתת כל מיני תמריצים על מנת שגם הם יהיו בתנאים מסוימים.

קריאה: יהיה מכרז.

יולי תמיר: אנחנו עוד רחוקים מזה, אבל כשזה יגיע יהיה מכרז.

קריאה: היא צריכה לגייס 51 חברי כנסת בגלל שזה עולה יותר מ-5 מיליון שקל.

קריאה: אבל גם אם זה יעבור זה יהיה יותר מ-600 אלף כי יש בכל שנתון 100 אלף ילדים.

מוריס צרפתי: אפילו אם הממשלה משתתפת בשקל אחד וההורים משתתפים בשבעה שקלים המצב כבר משתנה.

יולי תמיר: לממשלה יהיה מפקח לעניין ברגע שהיא שותף.

מוריס צרפתי: בוודאי.

מוריס צרפתי: לפי דעתי, יש כאלה שמקבלים את האוכל גם במחירים יותר גבוהים וגם בלי רשיונות.

מוריס צרפתי: אולי אף אחד מכם פה לא מבין את זה, אבל יש כל מיני אינטרסנטים, פה חברים, פה ידידים, פה נמצא איזה קרוב משפחה.

מוריס צרפתי: ממחירים שאנשים אמרו לי אני הייתי מופתע, אני לא מוכר במחירים האלה.

מוריס צרפתי: הכוונה היא שאם ב-8.5 שקלים לוקחים ברשיון, יש כאלה שלוקחים ב-10.5 שקלים.

מוריס צרפתי: המצב הוא שמשרד החינוך ומשרד הבריאות משלמים יותר ומקבלים ממקומות לא נכונים.

יולי תמיר: זה בוודאי, אבל יש קביעה של משרד העבודה והרווחה שהיא נותנת את האומדן של העלויות.

יולי תמיר: העלויות לא חושבו פה באופן עצמאי.

קריאה: תגובות השוק יצרו את זה.

יולי תמיר: זאת הקביעה שלהם היום.

יולי תמיר: הבעיה שלנו היא שיש המון משרדים שמעורבים בנושא הזה ואחת הבעיות הקשות היא בעיה של תיאום.

יולי תמיר: יש כאן את משרד החינוך, את משרד הבריאות, משרד העבודה והרווחה גם יהיה שותף, והרשות המקומית.

יולי תמיר: יש כאן מגוון רחב של רשויות ואחד הדברים שנצטרך לתת עליהם את הדעת הוא איך בהצעת החוק אנחנו גם ניצור גוף מפקח יעיל, כי פה יצטרכו פיקוח יומיומי ויעיל.

יולי תמיר: זה חיוני.

אלי רפפורט: זה יותר מסובך מלעשות שלום עם הפלסטינאים.

יולי תמיר: אנחנו מאמינים שגם את זה אפשר לעשות אבל לא זה המקום לדון בכך.

מוריס צרפתי: אני רוצה לציין עוד דבר אחד, שלא רק הילדים, בתי הספר ומוסדות החינוך הם שמקבלים אוכל לפעמים בלי רשיונות, יש גם מפעלים רבים שמסעידים עובדים, אנשים מבוגרים, שגם הם מקבלים בלי רשיונות ושם גם יש הרעלות המוניות שקורות בכל מיני מקומות.

קריאה: לגבי התלמידים לנו יש אחריות, לגבי העובדים זו האחריות של בעל המפעל.

מוריס צרפתי: כן, הכוונה למשרד הבריאות.

ד"ר משה רפלוביץ': ברשותך, הייתי רוצה להציע שלושה טיפים קטנים להורים ששואלים את עצמם "איך אני יכול לפקח".

ד"ר משה רפלוביץ': ראשית, ושלא ייעלב כבודו מהרבנות, זה שלעסק שמספק את האוכל לגן הילדים של הבן שלי או לבית הספר של בתי יש כשרות זה לא הקריטריון היחיד שאני כהורה צריך לבדוק.

ד"ר משה רפלוביץ': יש לו כשרות, זה עדיין לא אומר שהוא בסדר.

ד"ר משה רפלוביץ': יש לו כשרות ורשיון יצרן.

ד"ר משה רפלוביץ': זה טיפ ראשון - הורים, תשאלו.

ד"ר משה רפלוביץ': דבר שני, אוכל טעים הוא לא בהכרח בריא.

ד"ר משה רפלוביץ': אנחנו מכירים את הספר "מלכוד 22", ישנה ההתערבות במטבח, שנותנים לכולם לאכול פתיתי סבון, הם אוכלים פתיתי סבון, מבקשים תוספת ומקבלים הרעלת קיבה.

ד"ר משה רפלוביץ': טעים זה לא בהכרח בריא.

ד"ר משה רפלוביץ': דבר אחרון - כפי שאמרנו לכם, הוטרינרים ברוב הרשויות המקומיות מבצעים את הפיקוח וכשאנחנו בודקים יום-יום את חברות הקייטרינג המספקות שעוברות בדיקות משנה אנחנו בדרך כלל מחתימים חותמת: המחלקה הוטרינרית הרצליה, נבדק והותר".

ד"ר משה רפלוביץ': אני חושב שאני כהורה לא רק זכאי אלא חייב לגשת למנהל בית הספר או למנהל הגן ולהגיד: "אני רוצה לראות את החותמת הזאת".

ד"ר משה רפלוביץ': אם לא תהיה חותמת יש לכם זמן ויש לכם את מי לשאול שאלות.

ד"ר משה רפלוביץ': בדרך כלל בתחום הרשות את הרופא הוטרינר או שאפשר לפנות גם למשרד הבריאות.

שלום גולדברג: אני רוצה לומר עוד מספר דברים.

שלום גולדברג: אלה דברים שנאמרו פה אבל אני חושב שכדאי שאגיד אותם במרוכז.

שלום גולדברג: ידידי הרב סבג אמר שהם עושים את ההשגחה על הכשרות, אני מציע שלא יתנו אישור של כשרות אם אין אישור של משרד הבריאות.

קריאה: הם יהיו מוכנים לעשות איתך אמנה, שאתה לא תיתן והם לא יתנו.

שלום גולדברג: אני לא יכול לעשות.

יולי תמיר: בלי הצעות יצירתיות, אנחנו רוצים לסכם את הדיון.

שלום גולדברג: אני רואה את זה כרעיון שיכול להועיל.

שלום גולדברג: החוק יפה מאוד, אבל החוק צריך שיהיה לו את האמצעים לעשות גם את האכיפה וגם את מבחני הקצה בבתי הספר שהרבה פעמים לא חושבים עליהם.

שלום גולדברג: צריך לחשוב על החוק הזה מכל ההיבטים ואני בטוח שכשיהיה משהו מוסדר ארצי זה יהיה יותר טוב ממה שיש היום, כי מי שמשלם גם יהיה אחראי לדברים האלה והיום זה לא כך.

יולי תמיר: אקריא את הסיכום שח"כ אייכלר ביקש ממני להקריא.

יולי תמיר: קודם כל, אנחנו באמת סבורים שיש יותר מדי גורמים שמעורבים בעניין וצריך להקים איזשהו מערך תיאום.

יולי תמיר: חשוב מאוד שיהיה שיתוף בין המשרדים שיושבים כאן ואולי אפילו גורמים נוספים שלא באו לידי ביטוי היום.

יולי תמיר: הוועדה מבקשת כי משרד החינוך ירכז את כל המידע בנוגע לבתי ספר ולהתקשרות של בתי הספר עם גורמי הסעדה, כולל קיוסקים שפועלים במסגרת בתי הספר, יפיץ את זה בחוזר מנכ"ל על מנת שידעו המנהלים איזה סוג התקשרויות הם אמורים לעשות, וכן יידע את ההורים על האינפורמציה הזאת.

יולי תמיר: אנחנו מבקשים ממשרד הבריאות להדריך את אנשי הרבנות הראשית בנושא, כך שיתאפשר להם בזמן בדיקת כשרות גם להתריע.

יולי תמיר: הם גורם מתריע חשוב והם נמצאים בשטח.

יולי תמיר: אנחנו מבקשים ממשרד הבריאות לבחון את שיתוף הפעולה עם הוטרינרים כך שאפשר יהיה לאפשר לרופאים הוטרינריים להיות הרבה יותר אפקטיביים בפעולתם ושההתרעה שלהם לא תישאר התרעה באוויר אלא יהיה יישום של בחינה, בדיקה ואכיפה.

יולי תמיר: עניין האכיפה הוא עניין מאוד חשוב ואנחנו מעונינים מאוד לראות את משרד הבריאות אוכף באופן משמעותי וגם מעמיד לדין גורמים שחורגים מהכללים שנמצאים כבר היום.

יולי תמיר: כאשר יועבר החוק אנחנו כמובן נבדוק את הכללים ונראה את התאמתם, אבל במצב הנוכחי אנחנו מבקשים שמשרד הבריאות יעשה פעולה נמרצת של אכיפה, גם לגבי קיום המוסדות ללא רשיון וגם לגבי המוסדות שכבר פועלים, אם הם פועלים באופן תקין.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לח"כ יולי תמיר על שסיכמה את הדיון ובעיקר לעודד ולחזק את הצעת החוק שלה למפעל ההזנה, זה מה שחשוב, שמה שאנחנו מדברים היום על כמה וכמה ילדים, כשידובר על 600 אלף ילדים שיזכו למפעל ההזנה ולכן צריך להיערך כבר עכשיו, גם משרד הבריאות, גם משרד החינוך, גם הרבנות הראשית וגם הרופאים הוטרינריים, כל אחד בתפקידו, להיות ערוכים לקראת היום שבו יחלקו כל כך הרבה מנות מזון שזו תהיה שאלה בריאותית לכלל הציבור.

ישראל אייכלר: אני מודה לכולכם על השתתפותכם.