הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 16, פרוטוקול מספר , 2003-07-22 00:00

ישראל אייכלר: צהרים טובים, אנחנו פותחים את הישיבה בנושא קידום וטיפול בילדים אוטיסטים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לפתוח ולספר לכם משהו שקרה לי אישית.

ישראל אייכלר: לפני כמה שבועות הוזמנתי על ידי ארגון "רפואה וחיים".

ישראל אייכלר: הם לוקחים ילדים אוטיסטים מהבית של ההורים להוציא אותם לסוף שבוע.

ישראל אייכלר: הן שוכרים מקום, לוקחים את הילדים עם מתנדבות מהסמינרים, ומעסיקים את הילדים האלה, כדי שלהורים תהיה חופשה לכמה ימים.

ישראל אייכלר: הייתה שם ילדה אחת, החיים שלה ושל הסובבים אותה הם קשים מנשוא.

ישראל אייכלר: הייתי שם כמה שעות, וימים שלמים לא יכולתי להירגע מהסבל שהיא סובלת, יחד עם כל הסובבים אותה.

ישראל אייכלר: כאשר שאלתי איך ההורים עומדים 24 שעות, 30 יום בחודש, 365 יום בשנה בסבל הזה, אמרו לי שזה בדיוק מה שהציבור לא יודע.

ישראל אייכלר: לכן, כאשר הציע לי חה"כ עמרי שרון – ביוזמתו אנחנו מתכנסים היום – לדבר ולדון בנושא הזה, אמרתי לדחות את כל ההצעות האחרות שיש על סדר היום, ואנחנו מתמקדים היום בנושא הזה.

ישראל אייכלר: אנחנו שואלים שאלה אחת: איך עוזרים במשהו לילדים ולהורים האלה.

ישראל אייכלר: אני מודה שקראתי את החומר שהכינו לנו בנושא הזה.

ישראל אייכלר: יש עדיין כמה דברים שאני לא מבין מהם.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשמוע מכם מה זאת השיטה של החינוך הזה.

ישראל אייכלר: גם אם קראתי, לא הבנתי מה ההבדל בין שיטת ABA לשיטה הקיימת היום, ונרצה לשמוע את זה מכם.

ישראל אייכלר: נעשה עכשיו סבב, כדי שכל אחד יוכל להציג את עצמו.

דגנית איתן: אני יועצת לתוכניות ABA לצוותים של גנים של אלו"ט.

גל בכר: לי יש שני ילדים עם אוטיזם, אחד בן 13, נמצא כרגע בבית ספר ABA בירושלים, כשאנחנו גרים בכפר סבא.

גל בכר: הילד השני בן 11, משולב בכיתה רגילה, בבית ספר רגיל, עולה לכיתה ה'.

דליה איציק: אני אמא לילד בן 13, משולב בחינוך הרגיל, עובד בבית בתוכנית ABA, הנמצא בשילוב בכיתה רגילה.

עמרי שרון: אם אני מבין נכון, השיטה הזאת, במקרים מסוימים, יכולה להביא למצב של עד השתלבות כמעט רגילה בחינוך רגיל ובחברה באופן כמעט מלא.

עמרי שרון: זו המטרה, זה מה שנותן את התקווה והסיכוי לפתור את העניין של העול הנורא גם של הילדים וגם על ההורים.

דליה איציק: הבן שלי משולב בליווי של מורה תומכת, הוא לא משולב לבד הוא משולב עם עזרה.

דליה איציק: הבן שלי לא יצא מאוטיזם, אבל הוא מאוד נתרם.

דליה איציק: הנושא השני שעליו אנחנו אמורים לדבר, הוא נושא השילוב, קצת בנפרד מה-ABA.

לאה שקד: אני מהאגף לחינוך מיוחד.

לאה שקד: אני מתנצלת על האיחור, אני באה מהבג"ץ.

איילת אייזן: אני אמא לשני ילדים, גיא בן 6 הוא אוטיסט והוא נמצא בגן ABA בתל-אביב, גן משותף של אלו"ט ומשרד החינוך.

דובי עופר: אני אבא לתאומים אוטיסטים בני 11.5.

דובי עופר: אחד משולב בחינוך הרגיל, עולה לכיתה ו', עם עזרה כמו שתיארה הגברת איציק, והשני לומד בחינוך המיוחד בבית ספר בפתח-תקווה.

ישראל אייכלר: ומאיזו שיטה אתה יותר מרוצה.

דובי עופר: זה לא עניין של שיטה, הלוואי ששני הילדים יכלו להשתלב בחינוך הרגיל, אבל ילד אחד התקדם והתפתח, והוא מסוגל לזה, והילד השני, לצערי, נשאר בחינוך המיוחד.

ישראל אייכלר: אני מבקש מחה"כ עמרי שרון לפתוח את הישיבה.

עמרי שרון: אני מציע שהגברת איתן תתחיל.

עמרי שרון: היא תוכל להסביר, וגם לכוון אותנו לראות מה אנחנו יכולים לעשות.

דגנית איתן: אני רוצה לנסות להסביר מה זה בכלל שיטת ABA, ואז נדבר על הרצף הטיפולי, מתי מתחילים ועוד.

דגנית איתן: שיטת ABA היא שיטה apply behavioral analyst, כלומר ניתוח התנהגות יישומית, שתקף למגוון גדול של התנהגויות אנושיות במגוון גדול של תחומים.

דגנית איתן: בתוכניות שאנחנו עושים, אנחנו לוקחים את העקרונות של ה-ABA ומיישמים אותם בתוכנית טיפולית אינטנסיבית, שמתמקדת בגיל הרך בעיקר, עם אפשרות להמשיך הלאה ברצף.

דגנית איתן: החשיבות היא גם באחד על אחד, וגם באינטנסיביות של השעות.

דגנית איתן: מדובר על בין 30 ל-40 בשבוע של טיפול אחד על אחד.

דגנית איתן: חלק מהעקרונות הם בנושא של שבירת מטלה לגורמים.

דגנית איתן: אנחנו לוקחים את מכלול תחומי התפקוד של הילד ומלמדים הכל.

דגנית איתן: אנחנו מסתכלים על הילד ומתייחסים למה הוא יודע, מה הוא לא יודע, איפה הוא אמור להיות מבחינת הגיל שלו והיכולות שלו, ומנסים ללמד כל מה שהילד לא יודע.

דגנית איתן: זה שפה, משחק, מיומנויות של תפקודי חיים.

ישראל אייכלר: על איזה גיל את מדברת עכשיו?

דגנית איתן: אני מדברת הכי סמוך לגיל האבחון, כיום האבחונים ניתנים בסביבות גיל שנתיים.

דגנית איתן: כלומר מדובר ממש בפעוטות, לרוב בין גיל שנה וחצי לשנתיים.

דגנית איתן: בעזרת אלו"ט התחלנו להפעיל מרכזים של מעון יום שיקומי, יחד עם משרד הרווחה, לילדים בני שנתיים, כשחוק חינוך חינם מתחיל רק בגיל 3.

דגנית איתן: חלק מהעקרונות זה לקחת כל התנהגות או כל דבר שרוצים ללמד ולפרק לגורמים, ולהתחיל ללמד את הילד הכל צעדים מאוד קטנים, תוך שימוש בהרבה חיזוקים, להעלות לו מוטיבציה.

דגנית איתן: כל הנושא של מיומנויות קשב, של ישיבה ליד שולחן, של משחק בצעצועים, של תגובה לשם.

דגנית איתן: מסתכלים על כל ילד באופן אינדיבידואלי, כי אוטיזם זה ספקטרום.

דגנית איתן: יש לנו ילדים במקומות שונים על ספקטרום, ולכן אנחנו עובדים עם כל ילד מנקודת הפתיחה שלו, מתחילים עם מה שקיים, ואת זה בונים, ועם זה ממשיכים הלאה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להבין, ABA זה אומר שיש מטפל אישי לילד, ו-SPD זה חינוך כולל, זה ההבדל העיקרי?

דגנית איתן: SPD זו השיטה הרגילה, שקיימת היום.

לאה שקד: אין היום שיטה מקובלת, ולנסות לשים את זה כשיטה כזאת מול שיטה אחרת - - -

דגנית איתן: אין שיטה מקובלת במערכת החינוך, את מתכוונת.

דגנית איתן: יש שיטה מקובלת בעולם.

ישראל אייכלר: אקריא לכם קטע כדי שנבין על מה אנחנו מדברים.

ישראל אייכלר: אצלי כתוב כך: "גישת ה-SPD קשובה למוקדי העניין והמוטיבציה של הילד, נשענת על המצוי והטבעי, בונה על אוצר התנהגויות חברתיות והתקשרויות הקיימות, מודדות למידה דרך חוויות רגשיות משותפות.

ישראל אייכלר: " גישת ABA זה כמעט אותם הדברים, ההבדל שאני רואה הוא: "חומר הלמידה נקבע על ידי המורה המטפל, ויש תוכנית לימודים קבועה ומוגדרת" ואילו בגישת ABA: "מתמקדת בלימוד התנהגויות, מיומנויות ותכנים ספציפיים".

ישראל אייכלר: תסלחו לי שאני לא מבין כל כך מה ההבדל בין שני הדברים, חוץ מהמורה המטפל האישי.

דגנית איתן: אני אנסה להתמקד.

דגנית איתן: יש את הנושא של השיטתיות, של האינטנסיביות, של הפרוק.

דגנית איתן: אם אני רוצה שהילד יזהה את העט לעומת הבקבוק, אני מתחילה מדברים מאוד בסיסיים, והמדידה נעשית בצורה כמותית.

דגנית איתן: השיטה היא שיטה התנהגותית, ולכן קל מאוד לדעת אם 80% מהפעמים שבקשתי ממנו עט הוא נגע בעט, אני אומרת שהילד יודע מה זה עט, ואני יכולה להמשיך ללמד אותו את הדבר הבא.

דגנית איתן: הכל נעשה בבנייה של אבן על אבן כדי שהקיר לא יתמוטט.

דגנית איתן: אני לא רצה עם הרבה דברים, ואני גם לא עובדת על תחושות בטן.

דגנית איתן: אנחנו מודדים כל דבר.

דגנית איתן: התוכנית נבנית על ידי מנחה התוכנית, שזה מישהו שכבר מיומן בשיטה, בעל רקע, כשאנחנו משתמשים באנשים שיש להם רקע בתחומים שונים: של חינוך מיוחד, פסיכולוגיה ועוד.

דגנית איתן: התוכנית נבנית על רצף ההתפתחות התקין, לפי מה שילדים בגילאי שנתיים או שלוש אמורים לדעת, ואיפה הילד שלנו נמצא בהתאם לזה.

דגנית איתן: בונים תוכנית מקיפה וכוללת, כשכל ילד עובד באופן אינדיבידואלי עם צוות שלו.

דגנית איתן: הצצות כולל בין שלושה לארבעה אנשים, יש את מנחה התוכנית שמנחה את הצוות איך לעבוד עם הילד.

מזל בן דוד: את יכולה לתת דוגמה.

מזל בן דוד: למשל, איך מלמדים לזהות את האבא או האמא עם תמונה.

מזל בן דוד: איך מתחילים עם העט.

דגנית איתן: מתחילים עם מיומנויות של חיקוי.

דגנית איתן: אנחנו רואים שיש משהו מאוד בסיסי בלמידה האנושית, זה להסתכל על הסביבה וללמוד מתוך חיקוי של הסביבה.

דגנית איתן: הילדים שאנחנו בדרך כלל פוגשים, לא מחקים באופן ספונטני את הסביבה.

דגנית איתן: אני חושבת שזה משהו שכולם למדו, אני לא זוכרת כרגע ילד אחד – אני כבר 10 שנים בתחום – שלא למד לחקות.

דגנית איתן: אנחנו בגישה שזה לא שהילד לא יודע ללמוד, הוא לומד בדרך אחרת מילדים אחרים בני גילו, וזה התפקיד שלנו כמחנכים ואנשי טיפול, למצוא את הדרך של אותו ילד ללמוד.

דגנית איתן: אני מתחילה מחיקוי: תעשה כמוני.

דגנית איתן: זה כלי עבודה, ברגע שהוא יודע לעשות כמו שאני עושה אני יכולה ללמד אותו - - -

ישראל אייכלר: כשאת אומרת לו: תעשה כמוני, הוא מבין מה את אומרת?

דגנית איתן: לא, אני רומזת לו ואני משתמשת בחיזוקים.

דגנית איתן: אני יכולה להגיד לו, תעשה כמוני, אם הוא לא עושה שום דבר, אני יכולה לקחת את היד שלו ולרמוז לו יחד עם היד שלו, ולתת לו חיזוק: מצוין יופי, לתת לו בועות סבון, לתת לו חיבוק, לתת לו נשיקה, זאת אומרת לחזק.

דגנית איתן: כל צעד מחוזק מיידית, ואז נוצר הקשר בין התגובה הנכונה לחיזוק והבקשה שלי, שזו בעצם הגישה ההתנהגותית.

דגנית איתן: אנחנו מתחילים עם חיזוקים ראשוניים, יותר בסיסיים, בהמשך עוברים למילות שבח.

ישראל אייכלר: הוא מבין את מילות השבח?

דגנית איתן: בהתחלה לא, אבל מתוך ההקשר של "יופי" שמתחבר לבמבה אותה הוא רוצה, בהמשך אני יכולה להפסיק לתת במבה ולהישאר עם ה"יופי".

דגנית איתן: החיבור הצמוד הזה בין החיזוק המוחשי לחיזוק המילולי מאפשר את החיבור.

דגנית איתן: בצורה כזאת אני מלמדת אותם חיקוי.

דגנית איתן: כמו שאמרתי אנחנו מלמדים התאמות, לשים כוס עם כוס.

דגנית איתן: בהתחלה הכוסות זהות, אחר כך אני רוצה שהוא יידע שגם משהו אחר זה כוס.

דגנית איתן: בסוף זה גם הקשר בין המילה המדוברת לחפץ המוחשי, שאם אני ואמרת עט הוא יידע מה זה.

דגנית איתן: כל דבר זה על ידי שבירת מטלה לגורמים.

דגנית איתן: לכל ילד אנחנו שוברים כמה שהוא צריך, יש ילדים שצריך לפרק להם את זה לגמרי, ויש ילדים שפחות.

ישראל אייכלר: יש הגדרה לאוטיסט?

דגנית איתן: יש הגדרה מאוד מסודרת.

דגנית איתן: על פי הספקטרום שעל פיו מאבחנים הפרעות שונות, יש הגדרה מדויקת מה זה אוטיזם.

עמרי שרון: יש מרווח שלם, ממקרים שהם קלים עד מקרים קשים.

דגנית איתן: יש ילדים שפתיים, יש ילדים שאינם שפתיים, יש ילדים שאין להם בעיה שפתית אבל הבעיה היא יותר תקשורתית.

לאה שקד: זה לא ספקטרום אחד.

לאה שקד: יש את הספקטרום הרפואי של מידת התקשורת מהיעדר תקשורת – קשה להגיד שזה היעדר כי בכל זאת עם טיפול זה מתקדם – ויש את הספקטרום הקוגניטיבי.

לאה שקד: זאת אומרת, ילד יכול להיות עם רמת תקשורת יחסית גבוהה בספקטרום של האוטיזם, ולהיות עם רמת פיגור יחסית נמוך.

מזל בן דוד: אבל לא לדעת לשרוך נעליים.

לאה שקד: זה מה שעושה את זה כל כך מורכב.

לאה שקד: זה אמנם ספקטרום שמגדיר אותו רופא נוירולוג, את האבחנה עצמה, אבל אנחנו לא מדברים על רצף אחד, אלא זה כמה ספקטרומים, ולכן זה כל כך מורכב, ולכן יש גם כל כך הרבה גישות שונות, שכל אחת מתיימרת לקדם אולי צעד אחד - - -

איילת אייזן: ABA זו הגישה היחידה שנחקרה.

איילת אייזן: בארצות הברית יש מחקר שנמשך כבר 30 שנה כמעט, שמראה ש 48% מהילדים מגיעים לתפקוד נורמלי ולהשתלבות בקהילה.

איילת אייזן: אף אחת מהשיטות האחרות בעולם, כולל השיטה הדינמית שמקובלת על משרד החינוך, לא נחקרה מעולם, והכל מבוסס על רצון טוב מאוד של אנשים, והרבה ניסיון שנצבר.

איילת אייזן: השיטה שהבאנו לישראל לפני כמה שנים היא שיטה שמקובלת בארצות הברית.

ישראל אייכלר: שיטת לובס?

איילת אייזן: ה-ABA בארצות הברית היא שיטת הטיפול שהמדינה מציעה, בכל סקנדינביה, באנגליה, באוסטרליה, סין – בכל העולם זה השיטה המועדפת.

דגנית איתן: יש לי רשימה של 24 מדינות, זו רשימה חלקית של מדינות, שבהן זאת נחשבת היום השיטה המועדפת.

דגנית איתן: לגבי המחקר, ציינתי קודם שהמדידה שלנו היא כמותית.

דגנית איתן: אני אומרת שילד יודע מה זה כוס, כשאני רואה שבין 80% ל-90% מהמקרים שאני אומרת לו "כוס" הוא מצביע לי על כוס, והוא עושה את זה גם עם מספר מטפלים מסוים, לאורך מספר ימים.

דגנית איתן: הרישום שלנו הוא פר תגובה.

דגנית איתן: כל פעם שאני שואלת את הילד אני רושמת מה הוא הגיב, ולכן אני יכולה לספור.

דגנית איתן: יש מספר מחקרים שנעשו בעולם, המחקר הכי מפורסם הוא של פרופ' לובס, שהוא פרופ' באוניברסיטת UCLA.

דגנית איתן: הוא הראשון שלקח את עקרונות שיטת ABA ויישם אותם לתוכניות טיפוליות לילדים עם אוטיזם ופיגור שכלי עמוק.

ישראל אייכלר: אני רוצה להתמקד בבעיה שאנחנו דנים בה כוועדת כנסת.

ישראל אייכלר: מה הבעיה שלכם, כדי שנוכל לדעת איך אנחנו יכולים לעזור.

דגנית איתן: אני חושבת שאפשר לחלק את זה לכמה מישורים.

דגנית איתן: מאיפה שאני עומדת, כשאנחנו מתחילים היום, בגני האלו"טף לטפל בילדים בגילאי שנה וחצי שנתיים, אחידות הטיפול והר, הטיפולי חשובים.

דגנית איתן: אחד הדברים המאוד מוחשיים שהמחקרים הראו, שמוכרחים לפחות שנתיים ראשונות טיפול אינטנסיבי.

דגנית איתן: ברגע שאחרי שנה, הילד מגיע לגיל 3, הוא זכאי לחוק חינוך חינם, והוא אמור לעבור לגן של חינוך מיוחד שנמצא אצלו בקהילה.

דגנית איתן: בגן שם לא עובדים באותה שיטה, והרצף הטיפולי שלו נקטע.

דגנית איתן: גם ההורים, וכמובן אנחנו אנשי המקצוע, מאוד מעונינים לאפשר לילדים האלה לפחות שנתיים, כי גם הילדים שהתחילו אצלנו לפני שנתיים - - -

ישראל אייכלר: למה שלא תפתחו בית ספר כזה?

דגנית איתן: זה ההמשך, אני מתחילה מגילאי שנתיים, ההמשך זה גם בתי ספר.

דגנית איתן: זה החלום.

דגנית איתן: בהקשר למחקרים שהוזכרו, תחשבו מה זה עבור 47% מהילדים להגיע לרמה של תפקוד נורמלי.

דגנית איתן: זאת אומרת, שמאבחנים ניטרליים הסתכלו על הילד ואמרו שהוא לא בספקטרום.

איילת אייזן: משרד החינוך לא מאפשר לנו היום לפתוח מסגרות.

איילת אייזן: הילד שלי כבר הגיע לגיל חינוך חינם.

איילת אייזן: חיפשתי לו מסגרת, לא יכולתי למצוא מסגרת בתחום ה-ABA, כי היא לא הייתה קיימת לפני שלוש שנים.

איילת אייזן: נאלצתי להכניס אותו לגן דינמי, שבו במשך שנה הוא לא התקדם בשום תפקוד.

איילת אייזן: התחלנו לטפל בו בבית.

ישראל אייכלר: גן חינוך מיוחד.

איילת אייזן: כן, גן חינוך מיוחד, לא נזכיר את שמו, הוא גן טוב בפני עצמו, ברמת חן.

איילת אייזן: במשך שנה הוא אפילו נסוג קצת בתפקודים שלו.

איילת אייזן: התחלנו לטפל בו בשיטת ה-ABA בבית, שהשמעות שלה היא עלות למשפחה של סדר גודל של 17,000 שקל בחודש.

איילת אייזן: במשך שנה וחצי הוא היה בבית.

איילת אייזן: זה עול בל יתואר גם מבחינה כלכלית וגם מבחינה נפשית.

איילת אייזן: צוות של 7, 8 אנשים מסתובב בבית כל הזמן, זה לא דבר קל.

איילת אייזן: יש לנו גם ילדה יותר קטנה נורמלית, גם לה זה לא קל יותר מידיי.

איילת אייזן: לפני שנה, בספטמבר, נפתח גן שעיריית תל-אביב, משרד החינוך ואלו"ט פתחו.

איילת אייזן: משרד החינוך סרב שהוא יהיה גן ABA, אלא הוא רק גן ברוח ה-ABA.

איילת אייזן: אלו"ט מממנת את כל עלות ה-ABA ומשרד החינוך נותן את אנשי המקצוע שלו, שאם נגיד את זה בצורה לא עדינה, אנחנו לא זקוקים להם, משום שאנחנו לא זקוקים לקלינאית תקשורת ומרפאה בעיסוק שב-1 בספטמבר פגשו בפעם הראשונה ילד אוטיסט, ובטח ובטח לא מכירות את השיטה שבה כל ההורים שנכנסו לגן עובדים עם הילדים שלנו כבר שנתיים.

ישראל אייכלר: גננות של חינוך מיוחד לא מוכשרות לטפל בילדים אוטיסטים?

איילת אייזן: לא.

איילת אייזן: משרד החינוך לא מכשיר אנשי מקצוע בתחום הזה.

עמרי שרון: הטיפול הספציפי בשיטה הזאת בילדים הוא מוגבל.

עמרי שרון: צריך להבין את השיטה ולדעת לעשות את זה.

עמרי שרון: זה ללמד אותם אחד על אחד.

עמרי שרון: צריכים לעבור הכשרה.

עמרי שרון: זה נותן את העניין של העשייה עצמה ואת עניין האבחון, שמדברים עליו.

ישראל אייכלר: הייתי בגן של "שיח סוד", שזה בירושלים.

ישראל אייכלר: יושבות שם גננות, ועל ידי גירוי בעור של חומרים פשוטים מאוד כמו ליפה וחומרי רחיצה, הם יוצרים גירויים אצל הילדים האלה, בני שנתיים שלוש.

לאה שקד: "שיח סוד" עובד על הספקטרום של הפיגור, ושיטות העבודה שם אחרות.

עמרי שרון: זה לא עניין של אינטליגנציה, הבעיה היא אי יצירת קשר.

עמרי שרון: אם לוקחים ילדים שלוקים בפיגור שכלי ושמים אותם יחד, הם יכולים לתקשר.

דגנית איתן: הם יכולים להסתכל לך בעיניים לקרוא לך "אבא", או לפחות להראות לך חיבה ואהבה.

עמרי שרון: שני ילדים אוטיסטים לא יוצרים את הקשר.

עמרי שרון: העבודה הזאת – אני לא מבין גדול בזה – היא לעבוד ולבנות את העניין של יצירת הקשר, הזיהוי ויצירת תקשורת עם הסביבה.

איילת אייזן: זה גם כישורי חיים.

ישראל אייכלר: יש מחסום בתקשורת.

לאה שקד: זה יותר סבוך מזה.

לאה שקד: אי אפשר להתייחס לכל הילדים האוטיסטים, גם אם הם נמצאים באותו ספקטרום, כשווים.

לאה שקד: יש כאלה עם רמה אחת של פיגור, ויש עם רמה אחרת.

דובי עופר: הבעיה היא לא פיגור.

דגנית איתן: יש ילדים שהיו בטווח הפיגור, והיום אחרי שנה הם כבר לא בטווח הפיגור.

ישראל אייכלר: אני מבין שבחינוך המיוחד הרגיל יש ילדים שיש להם פיגור שכלי, ברמה זו או אחרת, ויש ילדים שרמת האינטליגנציה שלהם בכלל לא משנה, יש להם בעיה בתקשורת.

ישראל אייכלר: אתם רוצים לפרוץ את המחסום הזה בתקשורת.

עמרי שרון: העניין הוא איך בונים אצלם את היכולת לתקשר וליצור קשר עם הסביבה.

עמרי שרון: איך שוברים את המעגל של ההסתגרות וההפנמה, שהכל בפנים ולא יוצא שום דבר.

איילת אייזן: אנחנו מנסים ללמד את הילדים שלנו ללמוד, כי זה הדבר הכי חשוב, ילדים אוטיסטים לא יודעים ללמוד.

איילת אייזן: הם לא יודעים ללמוד שפה, הם לא יודעים לחקות.

איילת אייזן: לא יודעים ללמוד – זאת אולי ההגדרה הכי פשוטה לאוטיזם, לדעתי.

עמרי שרון: חלק גדול מהמיומנויות של אדם נוצרות מחיקוי ולמידה.

עמרי שרון: כיוון שהם לא יוצרים קשר עם הסביבה, הציר הזה חסום שם.

עמרי שרון: לכן, הם לא מחקים, לא יוצרים קשר, ולכן יש לבנות את זה, כמו שהגברת איתן הסבירה.

ישראל אייכלר: מה לא טוב בשיטה הקיימת?

ענבל גבריאלי: שיטת ABA היא פשוט טובה יותר.

ענבל גבריאלי: נפגשתי עם נציגים המרבה עמותות, לא רק מאלו"ט.

ענבל גבריאלי: הם באו, לצורך העניין, כגורם בלתי תלוי, למרות שאי אפשר לומר שהם אובייקטיביים לגמרי.

ענבל גבריאלי: חקרו ובדקו, ויש תוצאות בשטח, והן עובדות.

ענבל גבריאלי: קצת קשה להתווכח, לטעמי.

ענבל גבריאלי: אני מסתמכת על נתונים מקצועיים שהועברו לי, שבחנו את ההתקדמות של הילדים שטופלו על ידי ה-ABA.

ענבל גבריאלי: נראה לי שבשיקול בין חיסכון בעלויות, אל מול טובת הילד וקידומו לצורך השתלבות חלקית או מלאה בחברה, נראה לי שברור שידה של ההשתלבות הזאת על העליונה.

עמרי שרון: אבל בסוף ילד שמשתלב בחברה – סליחה שאני אומר את זה בצורה הנוראית הזאת – העלויות שלו בסוף הן יותר זולות.

ענבל גבריאלי: נכון, זה תמיד ככה.

ענבל גבריאלי: אנחנו נמנעים להוציא שקל נוסף בהווה, למרות שבעתיד, בטווח הארוך יותר, זה חוסך.

איילת אייזן: אנחנו לא מבקשים כסף.

איילת אייזן: בואו נתחיל בהכשרת אנשי מקצוע.

איילת אייזן: אלו"ט ואוניברסיטת תל-אביב פתחו מסלול של הכשרת אנשי מקצוע שכולל קורס בסיסי למטפלים וקורס מתקדם לרכזי צוותים.

איילת אייזן: היינו מאוד רוצים שמשרד החינוך לפחות יכיר בזה כגמול השתלמות למורים שלו בשנת שבתון.

איילת אייזן: מעבר לזה, שיכריח את העובדים שלו, שעובדים בגנים לידים אוטיסטים לעבור את ההכשרה הזאת, שהיא הכשרה אקדמית, שניתנת על ידי אוניברסיטת תל-אביב, מקבלים תעודה בין-לאומית, וזה בהחלט קורס מכובד לכל הדעות.

איילת אייזן: זה דבר אחד.

איילת אייזן: דבר שני, אנחנו מבקשים שמשרד החינוך, שלדעתנו מתקצב בכבוד ילדים בחינוך המיוחד – אנחנו לא מבקשים שישנו את התקצוב הזה – אלא שיאפשרו לנו בתקצוב הזה להעסיק אנשי מקצוע שהם רלוונטיים לילדים שלנו, ולא אנשי מקצוע שבאותה שנה צריך היה למצוא להם איזשהו פתרון תעסוקתי.

איילת אייזן: לדוגמה, הגן שלנו, בשנה שעברה תקצב לנו משרד החינוך קלינאית תקשורת ומרפאה בעיסוק בחלקיק משרה.

איילת אייזן: זו הייתה הפגישה הראשונה שלהן עם ילדים אוטיסטים.

איילת אייזן: את כל השנה השקענו בללמד אותם מה זה אוטיזם.

איילת אייזן: זו לקות ייחודית מאוד.

איילת אייזן: השנה כולם עזבו, כי הם עברו למקום אחר.

איילת אייזן: אז בשנה הבאה כל הצוות מחדש.

אילנה כהן: אולי יותר טוב להכשיר את ההורים?

איילת אייזן: ההורים מכשירים את עצמם, הם לא מחכים לאף אחד.

גל בכר: אני רוצה להגיב.

גל בכר: לי יש שני ילדים אוטיסטים.

גל בכר: לקחתי את הבן הגדול שלי למכון להתפתחות הילד כשהוא היה בן שנה וחצי.

גל בכר: חיכיתי וחיכיתי עד שהמכון הואיל בטובו לאבחן את מה שאני, כאמא שלו אבחנתי כשהוא היה בן שנה וחצי.

גל בכר: אז אמרו לי שיש 60% ילדים אוטיסטים שלא מדברים, יש 40% של ילדים אוטיסטים שכן מדברים, הבן שלך שייך ל-60% ילדים אוטיסטים שלא מדברים.

גל בכר: כמובן שחשך עליי עולמי, ושאלתי מה נעשה.

גל בכר: אמרו לי שאמצא לו מסגרת שתקבל אותו, שיחזור ב-5:00 אחר הצהרים הביתה, ותמשיכי בחיים שלך.

גל בכר: זו תשובה שלא הייתה מקובלת עליי כהורה.

גל בכר: אמרתי שאקח עליי את האחריות.

גל בכר: תרגמתי את הספר של לוס, של ה-ABA, בכוחותיי הדלים כאמא שאין לה שום מושג בחינוך.

גל בכר: התחלתי להפעיל תוכנית ABA בבית.

גל בכר: לקחתי את הילד שלי, הייתי המורה שלו.

גל בכר: הייתי יושבת אתו חמש שעות בכל בוקר, ואחרי זה עוד ארבע שעות אחרי הצהרים ועובדת אתו על חיקוי.

גל בכר: פשוט חיקוי.

גל בכר: בעלי אז לקח חופש מהעבודה, ובשבועיים הראשונים ישב מאחורי וכל דבר שאמרתי לילד: "תעשה כמוני", בעלי לקח את הידיים שלו מאחור ועשה יחד אתו.

גל בכר: לאט לאט הוא נעלם, וחזר לעבור, כי הוא היה צריך לתקצב מאוד הרבה מאוד כסף.

גל בכר: הילד אחרי שלושה חודשים דיבר.

גל בכר: אני יודעת למה אמרו לי שהוא שייך ל-60%, הוא באמת פגוע נורא קשה.

גל בכר: גם היום, כשהוא מדבר, הוא הולך לקניון, ואני עומדת על זכותו – ויהיה תור ענק ככל שיהיה - להגיד את שלו .

גל בכר: הוא מדבר לאט, זו עבודה שקשה לו, אבל הוא יכול לבקש כל מה שהוא רוצה.

גל בכר: אנחנו, לא כמו ההורים שראית שנורא קשה להם, הילדים שלנו עם כללי התנהגות מאוד ברורים.

גל בכר: מספיק שאני אפנה מבט בשביל שהילד שלי יידע שהוא צריך להתנהג עכשיו.

גל בכר: למדתי את שני הילדים האלה יחסי גומלין.

גל בכר: הם חייבים להישמע להוראות החברה.

גל בכר: הם לא יכולים לעשות מה שהם רוצים.

גל בכר: בשלב מסוים הילד הצעיר שלנו גם אובחן כיד עם אוטיזם.

גל בכר: אז היינו צריכים לחלק את העוגה הקטנה בלאו הכי – אנחנו לא משפחה אמידה – והפעלנו צוות לכל אחד מהילדים.

גל בכר: נכון להיום, כשאני חלק מהתפקוד ולכן זה מוריד לנו עלויות, זה עולה מינימום, בחודש הכי זול, 18,000 שקל לשני הילדים האלה, ואנחנו כבר עושים את זה מזה 9 שנים.

גל בכר: הילד הצעיר, משום שהוא התחיל בגיל שנה ו-10 חודשים, הוא היה תלמיד.

גל בכר: בגיל שנה ו-10 חודשים הוא כבר ישב לידי שולחן.

גל בכר: אני אז הייתי חלק מהמורות, הוא ישב ותפקד 9 שעות ביום ליד שולחן, כי אנחנו יודעים איך לעשת את זה.

גל בכר: הכל ברוח טובה, הכל עם המון כבוד, והם יושבים ולומדים, ולומדים ולומים, כי יש להם לקות מאוד קשה.

גל בכר: היום הוא הולך לכיתה ה' רגילה.

גל בכר: לא יודעים שהוא ילד עם אוטיזם.

גל בכר: חושבים שהוא איזה גאון.

גל בכר: יש לו התנהגות שונה, אבל נורמות החברה מקובלות עליו.

ישראל אייכלר: הוא קורא, הוא כותב?

גל בכר: מה זאת אומרת, בוודאי, וגם באנגלית.

גל בכר: זה הילד הצעיר שהתחלנו לעבוד אתו מוקדם.

עמרי שרון: חלק מהעניין בשיטה, ככל שמאבחנים ומתחילים לעבוד בגיל יותר מוקדם – יש סיכוי להגיע ליותר תוצאות.

גל בכר: גם התוצאות עם הילד הפגוע והקשה שלי, אני חושבת שלי כאמא הרבה יותר קל.

גל בכר: הלכנו עם המסגרות של החינוך המיוחד, כי לא היה משהו אחר.

גל בכר: הוא נכנס למסגרת של החינוך המיוחד בגיל 3, הוא הלך אחורה, זה היה נורא.

גל בכר: הוצאנו אותו, השארנו אותו בתוכנית ביתי.

גל בכר: הוא היה עם התוכנית שלנו, עם העלויות שיכולנו לתקצב, עד גיל 8 והוא התקדם והתקדם.

גל בכר: בגיל 8 הכנסנו אותו לבית ספר לחינוך מיוחד.

גל בכר: הוא היה שם 3 שנים, והוצאתי אותו אחרי שלוש שנים מבית הספר הזה, כשכל הילדים מסביבו קבלו תרופות פסיכיאטריות.

גל בכר: ההתנהגות הייתה קשה מאוד מסביבו.

ישראל אייכלר: הוא קיבל תרופות?

גל בכר: נאלצתי לתת לו תרופות כשהיינו בבית הספר הזה, ואני גם יודעת מה הסיבה.

גל בכר: חוסר התאום הוא מוחלט.

גל בכר: כל אחד מגיב לילד בצורה שונה.

גל בכר: הוצאתי אותו, הילד שלי נקי מתרופות, הילד שלי מתנהג כמו שהוא צריך להתנהג, והילד שלי מתקדם כל הזמן.

גל בכר: הוא תמיד יהיה תלוי, הוא תמיד יהיה ילד קשה תקשורתית, אבל החיים שלו יותר קלים.

גל בכר: הוא לא נע בטירוף הזה.

ישראל אייכלר: אמרת שהוא הולך לקניון, הוא הולך לבד?

גל בכר: לא, יש לנו צוות של תרפיסטים, הוא הולך אתם, אבל הוא נהנה מהחיים.

ענבל גבריאלי: אני מכירה ילד לאב, שאני מכירה שכולכם מכירים אות.

ענבל גבריאלי: הוא בן 9, והוא טופל, פחות או יותר כפי שתיארת כאן, עם השקעה אדירה של ההורים.

ענבל גבריאלי: לצערי הרב, לא ניתן להסתמך על מערכת החינוך שתגיע לאותן תוצאות, מהסיבה הפשוטה שגם אם יש את הכלים, הכלים הללו נחלקים בין הרבה תלמידים.

ענבל גבריאלי: את אמרת שלא כל כך מרגישים שבנך לוקה באוטיזם, הילד שאני מדברת עליו הוא בן 9, והוא ילד מדהים, אינטיליגנט, תראי אותו משחק שח, ובחיים לא תוכלי לנחש שמשהו לא בסדר אצלו, למעט – וזו תכונה של כל הילדים רק שאצלו זה מוקצן – הוא תמיד אומר מה שהוא חושב, והו טיפה שובב, זהו.

ענבל גבריאלי: הוא ילד רגיל לכל דבר.

גל בכר: אבל אני אומרת שאנחנו צריכים גם להגן על כבודם של אלה שלא יגיעו לזה.

גל בכר: אני חושבת שצריך להגן על כבודנו, ההורים.

גל בכר: תמיד תהיתי שהילדים האלו מתחילים נקיים מתרופות, הם נכנסים לבתי הספר בגיל 6, ואני ראיתי בעיניים -רובם יוצאים עם תרופות.

גל בכר: בגיל 12 או 13, כשהם עוברים למסגרת הבאה, כולם כבר עמוסים בתרופות פסיכיאטריות.

גל בכר: מישהו בודק את זה?

גל בכר: למה לי לא ולהם כן?

גל בכר: הרי מישהו חייב לתת את הדעת על הדבר הזה.

גל בכר: אני לחושבת שזה לא חשוב נורא רק לילדים שייצאו מאוטיזם, זו איכות חיים של הילדים, זו איכות חיים של ההורים שלהם.

ענבל גבריאלי: חשוב לשפר להם את איכות החיים ולצמצם את התלות שלהם.

דגנית איתן: ולהגיע למיטב הפוטנציאל שטמון בהם.

דגנית איתן: את כולם אפשר לקדם.

דגנית איתן: גם אלה שלא נמצאים ב-47%, כולם התקדמו ברמה זו או אחרת.

דגנית איתן: לא מדברים רק על אלה שהשתלבו בחינוך הרגיל.

ישראל אייכלר: נאפשר למשרד החינוך להגיב, ואחר כך להורים נוספים שיירצו לדבר.

ישראל אייכלר: גברת שקד, שמענו פה מההורים, ואני גם יכול להעיד מהכרויות יותר קרובות, שבחינוך המיוחד בגנים וביסודי, יש תחושה של ההורים שיש נסיגה או רביצה במקום או התקדמות מאוד איטית.

ישראל אייכלר: מאוד קל לתת לילדים תרופות, רטלין ואחרות, כדי שיהיה שקט בכיתה מאשר להשקיע.

ישראל אייכלר: האם משרד החינוך ערוך להשקיע בהכשרת מורים בחינוך מיוחד, אל"ף לעניין של האוטיסטים.

ישראל אייכלר: בי"ת, האם אפשר בכל גן ובית ספר שיש ילד אוטיסט, להוסיף תקן ספציפי של מורה מומחה לעניין האוטיזם.

לאה שקד: אני מצרה שדיון מקצועי נעשה בין כתלי הכנסת, מפני שאף פעם זה לא יוכל למצות את זה, ומתקבל הרושם שיש שתי שיטות ולא בלתם.

לאה שקד: אחת, ABA שמאוד מוצלחת, אני לא מתווכחת עם התוצאות שלה, ומנגד יש שיטה אחרת שהיא שיטה סטנדרטית, ולא היא.

לאה שקד: יש אולי עשרות של שיטות שמטפלות בילדים אוטיסטים, וביניהם, אולי המפורסמות ביותר, שיטת גרינשפן, שיטת טיץ' - - -

גל בכר: זה לא רלוונטי.

גל בכר: רק על ABA יש מחקר.

לאה שקד: הקשבתי לכם קשב רב, אני מכירה כל גן כי הוא נפתח במו ידיי, אני מכירה את הנושא.

לאה שקד: יש שיטות - -ו-ABA היא לא אחת מהן – שמשרד החינוך מתנגד להן נחרצות, וחלק מההורים הלכו עד הקיצוניות וביקשו פטור מהלימודים.

לאה שקד: למשל, היה טרנד, לא לפני כל כך הרבה שנים, וחלים ממנו עדיין קיימים, לא לשמחתנו וזו שיטת ה-option.

לאה שקד: הורים לקחו את הילדים, שמו אותן בחדר סגור.

לאה שקד: לא ייתכן שתאמרו שזה המחקר היחידי.

לאה שקד: יש מחקרים של טיץ', ארוך שנים, עם הצלחות לא מבוטלות, ויש מחקרים של גרינשפן, כולל ביום העיון - - -

איילת אייזן: לגרינשפן אין מחקרים.

לאה שקד: בניגוד ל-option שאנחנו מתנגדים לזה, היא גם עובדת בשיטה של אחד על אחד, אבל היא עובדת בכיוון ההפוך: ממובנות מאוד גדולה לפגוש את הילד איפה הוא נמצא.

לאה שקד: לזה אנחנו מתנגדים כי אנחנו יודעים שזה לא מניב תוצאות.

לאה שקד: ל-ABA משרד החינוך לא מתנגד.

לאה שקד: משרד החינוך הוא קודם כל מחנך, אנחנו מוכנים לבוא לקראת ההורים כמיטב יכולתנו, אבל משרד החינוך קודם כל עובד עם אנשים צוות, עם גננות, מורים שהכשרתם הבסיסית היא הכשרה של חינוך מיוחד והכשרה נוספת של הטיפולים הפארא-רפואיים, על כל הספקטרום, שאנחנו מאוד מוקירים אותם.

לאה שקד: משרד החינוך, כשהוא פותח גן מיוחד לתלמידים אוטיסטיים, הוא לא פותח אותו לפי שיטת עבודה, כי משרד החינוך אומר שיטת העבודה עם כל התלמידים, על אף שיכולים לשבת בגן כזה בין חמישה לשמונה תלמידים.

לאה שקד: תלמידים עם ליקויי למידה זה יכול להיות בין שמונה לעשרה ילדים, בכיתה לחינוך מיוחד בבית ספר רגיל, עד שנים עשר תלמידים, בפיגור – בין שמונה לעשרה.

לאה שקד: כיתות האוטיסטים קטנות במיוחד מתוך הידע שהילדים צריכים התייחסות אינדיבידואלית.

לאה שקד: הויכוח הוא לא ויכוח עקרוני, אלא כמה באותו ספקטרום של המובנות, משרד החינוך מוכן להציע.

לאה שקד: אנחנו אומרים שההתייחסות לילד בתוך כיתתו – אבל זה בתוך כיתתו – היא אינדיבידואלית.

לאה שקד: משרד החינוך, בכל השיטות האקלקטיות שלו, שהוא לא מכריז שהוא מעדיף שיטה אחת על פני שיטה אחרת, אלא מקים שיטות הוראה מגוונות פר תלמיד, שכולן מבוססות על מובנות.

לאה שקד: הויכוח שלנו עם ההורים, שההורים היו מצפים ממשרד החינוך, שמשרד החינוך יחליט מרגע זה, שכל שיטת העבודה של משרד החינוך תהיה לפי שיטת ה-ABA.

דגנית איתן: ממש לא.

ישראל אייכלר: שמעתי פה דרישה למשל, להכיר בהכשרה של ABA.

איילת אייזן: אם את מאפשרת לכל ילד את השיטה המתאימה לו, למה את לא מאפשרת לו אנשי מקצוע שלך בתחום ה-ABA?

איילת אייזן: את אומרת שאת פותחת גן שכל אחד יקבל מה שמתאים לו, אבל ABA אני לא יכולה לתת לו.

ישראל אייכלר: האם אתם מוכנים להכיר בהכשרת מורות וגננות בשיטת ה-ABA ?

עמרי שרון: לדעתי, הורה שנתקל בבעיה כזו, חלק גדול מהעניין זה עד כמה הוא בטוח, כמה הוא משוכנע שהוא עשה כל מה שהוא יכול.

עמרי שרון: זה מרכיב, לדעתי, מאוד עמוק.

עמרי שרון: בסוף חשוב, גם אם מגיעים ועוד יותר אם לא מגיעים, שהוא יהיה בטוח שעשה כל מה שיכול היה.

לאה שקד: ודאי, אין לי ויכוח עם ההורים.

עמרי שרון: מדובר על שיטות מובנות, כמו שהסברת, לא מדובר על תקצוב שונה.

עמרי שרון: הבעיה, אם הבנתי, היא גילאי שנתיים עד שלוש, עד שנכנסים למסגרת החינוך המיוחד.

עמרי שרון: מדברים שהתקצוב הוא נכון.

עמרי שרון: את הרי לא מתווכחת שהשיטה הזאת טובה כמו אחרות.

עמרי שרון: אם זה מה שמביא את השקט – זה מעבר לשקט – של ההורים, ואם זה לא כרוך בעלויות גבוהות יותר - - - אני מבין קטן של שיטות, אבל בגלל שיש פה את ההורים שיש להם צורך לטפל בילדים ולדעת שהם עשו את הכל כדי לסייע.

עמרי שרון: רק מההיבט הקטן הזה, שהוא לא עיקרי, האם לא כדאי לנסות לראות איך עוזרים להם להגיע לביטחון הזה.

עמרי שרון: השיטות כולם טובות, העלות אותה עלות, רק ההיבט הזה.

ענבל גבריאלי: זה לא רק בשביל התחושה של ההורים, שירגישו שהם עשו כמיטב יכולתם למען הילדים שלהם.

עמרי שרון: אמרתי, מעבר להצלחה.

ענבל גבריאלי: ברגע שיש כמה שיטות, ויש עוד שיטה שהיא טובה.

ענבל גבריאלי: יכול להיות שיש כמה שיטות מצוינות, שלא יתאימו לילד שלי, ושטית ABA כן מתאימה לו.

ענבל גבריאלי: אין שום סיבה בעולם, בהנחה שמדובר באותו תקציב, למנוע מהילד שלי את השיטה שתתאים לו.

לאה שקד: כל זמן שהשיטה לא סוחפת, ואנסה להסביר.

ענבל גבריאלי: אם היא תהיה סוחפת, זו ראיה לכך שהיא מאוד טובה.

גל בכר: כל הילדים יצאו עם תרופות פסיכיאטריות.

לאה שקד: זו תלונה מאוד קשה שמישהו בתוך המערכת החינוכית דורש לתת לילדים תרופות .

גל בכר: זה מה שיוצא בסוף.

ישראל אייכלר: תודי שהרבה יותר קל לשבת בכיתה שילדים מקבלים תרופות ויושבים בשקט, מאשר להתמודד עם השתוללויות.

לאה שקד: לא.

לאה שקד: אני רוצה להוכיח לך עד כמה משרד החינוך היה רגיש.

לאה שקד: אנחנו קונים ממשרד הבריאות, לכל מסגרת חינוכית של כל הספקטרום – פיגור, הפרעות התנהגותיות וכו' – שירותי עבודה סוציאלית ושירותים רפואיים, לפי מפתח של שעה לכל עשרה תלמידים.

לאה שקד: אחד הדברים שאסרנו – בשיתוף פעולה עם משרד הבריאות – על הרופאים שמצטרפים לצוותים, אל"ף, זה לתת מרשמים לתרופות, כדי שזה לא יהיה זמין מידיי.

דליה איציק: נותנים הפנייה לרופא של קופת חולים.

לאה שקד: עם כל הכבוד, הניסיון לצלוב את משרד החינוך כי הוא נותן תרופות, כי הוא - -

דליה איציק: כי הוא מוביל לזה.

לאה שקד: אם לא תתנו לי לענות - - - אל תנסו להעמיד את משרד החינוך, אני מנסה לומר מה המדיניות של המשרד.

ישראל אייכלר: מה בעניין ההכרה ב-ABA ?

לאה שקד: אכן, יש לנו בעיה להכשיר כוח אדם, בכל שיטה שהיא.

לאה שקד: אם לפני חמש שנים בלבד דווח על אבחנה של אוטיזם לידה אחת על כל 10,000, אנחנו מדברים היום על לידה לכל 500, ויש כאל שאומרים אחד ל-250, זה תלוי עד כמה בספקטרום של האוטיזם אנשים מתוך משרד הבריאות נותנים.

איילת אייזן: אחד לכל 250 לידות או לכל שנתון?

לאה שקד: אם תפריעו לי על כל משפט – אז אולי חבל שבאתי לפה.

לאה שקד: יש הגדרה יותר רחבה של אוטיזם, מה שבעבר לא היה.

לאה שקד: אני אסתפק בהגדרה היותר מצומצמת של לידה לכל 500, וזו ההגדרה היותר מקובלת בעולם.

לאה שקד: מטבע הדברים, רוב רובם של הילדים האלה, ברמה כזאת או אחרת מגיעים באיזשהו שלב למערכת החינוכית.

לאה שקד: המכללות לחינוך מיוחד לא מכשירות לסוגי חריגויות, אלא לחינוך מיוחד לכל הספקטרום של החריגים, יש פרקים כאלה ואחרים.

לאה שקד: בכל מסגרות החינוך שלנו אנחנו לא מצליחים להדביק פערים.

לאה שקד: אנחנו, משרד החינוך, לא חוסכים כסף כאשר אנחנו יודעים שמדובר בילד אוטיסט.

לאה שקד: אנחנו נצופף כיתות אחרות.

לאה שקד: כל מי שיושב פה, כולל הנציגים של אלו"ט, יודע שאם צריך לפתוח כיתה לילדים אוטיסטים היא תיפתח.

לאה שקד: אמנם בכללים של בין 5 ל-8 ילדים, 10 לא ייכנסו.

לאה שקד: אם בשנה שעברה בבית ספר בראשון לציון דרשו מאתנו לפתוח כיתה א' מהיום להיום, וזה הגיע ל-10 תלמידים, משרד החינוך דרש מעיריית ראשון לציון לחלק את זה לשניים.

מזל בן דוד: נכון, זה לא הנושא.

לאה שקד: המשמעות של דבריי –ובואו לא ניתמם - שגם להכניס את המורה בתוך המערכת בתגובה של היום להיום, בגידול כזה, כמעט היסטרי, ההכשרה של המורים צריך לעשות in service training.

לאה שקד: אני לא מיתממת, כשאנחנו פותחים את הכיתות בגידול של היום – זה לא כמו שפעם בית ספר יחדיו היה היחיד במדינת ישראל – תהליך ההכשרה של המורים לוקח זמן.

לאה שקד: אנחנו משתדלים לעשות כמיטב יכולתנו.

איילת אייזן: כמה זמן?

מזל בן דוד: אז למה שלא תיקחו עזרה?

סילביה טסלר לזוביק: הפקולטה בתל-אביב, משרד החינוך מוכן להכיר כגמול השתלמות.

לאה שקד: ההורים יודעים את זה כי הדיון הזה כבר נעשה, ואנחנו אמרנו לגברת מרגלית תירוש, שאנחנו מכירים בגמול ההשתלמות, כמו כל השתלמות אחרת.

לאה שקד: להיתמם, ולבוא לפה למשרד זה אפילו מכעיס אותי.

לאה שקד: מה שאנחנו לא נסכים, ואין לנו גם את היכולת כי אנחנו במדינה דמוקרטית, זה להכריח מורים לצאת להשתלמות כלשהי.

לאה שקד: אנחנו מנסים לעניין אותם, אנחנו מביאים את זה לידיעתם.

לאה שקד: אתן לך את זה האנלוגיה.

לאה שקד: קבלתי את המתנה – על אף שזה נדחה בחוק ההסדרים - להתחיל את חוק חינוך חינם לתלמידים חולים.

לאה שקד: התורה הזאת לא קיימת, אנחנו ממציאים אותה יש מאין.

לאה שקד: מכללת בית ברל פתחה מסגרת השתלמות המשך.

לאה שקד: אנחנו דואגים להגיד את זה בפורומים, אבל יש גם השתלמויות אחרות.

ישראל אייכלר: ההשתלמות הזאת, של ABA, מציעים למורים?

לאה שקד: כן, לא כחובה.

לאה שקד: אנחנו מכירים בזה לגמול השתלמות.

לאה שקד: יש בסיס שמי שעובד במערכת החינוך המיוחד צריך להיות מורה עם תעודת הוראה, אקדמאי לפחות B.A או B.ED.

איילת אייזן: קבלתי תשובה על גמול ההשתלמות.

איילת אייזן: לגבי ההכשרה הבסיסית, שבסך הכל אורכה ארבעה ימים, והיא עולה 700 שקל, לא הבנתי אם משרד החינוך מוכן שכל העובדים שלו בגנים יעברו.

ישראל אייכלר: היא לא יכולה להכריח, אבל אם מורה תהיה מוכנה – תממנו?

לאה שקד: מדינת ישראל לא מממנת השתלמות של כל מורה.

לאה שקד: גם כשהוא הולך למכללה ללמוד, אנחנו יכולים שחסרים מורים מסוימים, להמליץ.

לאה שקד: יש עכשיו דיון בכנסת, חסרים במגזר הערבי קלינאי תקשורת, נדמה לי שפרופ' נוי דיבר על משהו כמו 400 משרות.

לאה שקד: אני יכולה לאלץ איזושהי מכללה אקדמית או פקולטה לפתוח - - -

ישראל אייכלר: אבל יש מי שמוכן לעשות את זה.

דליה איציק: אתם אומרים שאין לכם אנשי מקצוע שמוכשרים ספציפית לנושא האוטיזם בכלל, ול-ABA בפרט.

לאה שקד: אין לנו מספיק.

דליה איציק: אני יודעת מניסיוני – אני כבר די הרבה שנים בתחום – אני יודעת בדיוק מי המורות שבאות ללמד בכיתות P.D.D.

דליה איציק: אלה מורות שאולי עברו איזה קורס קטנטן בנושא האוטיזם, אין להן שום ידע באוטיזם, אין להן שום הדרכה בנושא אוטיזם.

ישראל אייכלר: אז מה את מבקשת?

דליה איציק: אני מבקשת שכיוון שמשרד החינוך יודע שבנושא של האוטיזם זה גובל בחוסר אחריות בכלל, אז לכל הפחות שייתנו לפתוח מסגרות.

דליה איציק: הם אומרים שהם נתנו לנו מנדט לטפל בילידם שלנו, הם לא מסוגלים, אז שייתנו לפתוח גן.

לאה שקד: את זה לא אמרתי.

דליה איציק: מי שנכנסת לכיתת חינוך מיוחד, שלמדה רק במכללות, ולא עברה שום הכשרה בנושא ילדים אוטיסטים, ואין לה שום הדרכה כדי להבין, למשל, בעיות התנהגות של ילדים אוטיסטים, והיא זאת שצריכה, עם סייעת, להתעסק עם שישה ילדים, אין צ'אנס שהיא תוכל לטפל בהם.

דליה איציק: אני יכולה לתת לך דוגמאות רבות.

דליה איציק: הורים אומרים שרוצים להציל את הילדים, השעון דופק, תנו את התקציב.

דליה איציק: אל תכניסו לי קלינאית תקשורת, אל תכניסו לי מורת חינוך מיוחד שלא מבינה בזה כלום.

דליה איציק: לנו יש את האנשים שעברו הכשרה באוניברסיטה, יש אנשים מוכשרים.

דליה איציק: האנשים שלך לא מספיק מוכשרים לתחום, תני לאנשים שמוכשרים לתחום, תישנו טוב בלילה,שאנשים נכונים מטפלים בילדים האלה.

דליה איציק: מה פרוש, רק בגלל שיש לכם משרות?

לאה שקד: זה בגלל שאנחנו חושבים שזה נכון, יש לנו תוצרים.

גל בכר: את רואה שיש לך כל כך הרבה תוצרים של שיפור בהתנהגויות של ילדים אוטיסטים?

עמרי שרון: אני מבין שזה לא נושא פשוט, אבל אנחנו מנסים לפתור.

עמרי שרון: גברת שקד היא נציגה של משרד, היא צריכה לייצג את מה שהמשרד אומר, והיא גם צריכה להאמין.

עמרי שרון: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מגשרים על העניין.

עמרי שרון: הכעס לא ייתן לנו את התשובה.

עמרי שרון: השאלה היא אם יש אפשרות לראות איך עושים שיהיו יותר אנשים שיעברו את ההכשרה, שיותר יקבלו את היכולת לעשות את זה בשיטת ABA, כדי שזה יוכל להגיע לגנים - - -

דליה איציק: בגנים זה קיים.

עמרי שרון: למסגרות הטיפוליות.

עמרי שרון: העניין הוא אם עושים הסבה כזאת או אחרת.

לאה שקד: אני לא חושבת שצריך לעשות הסבה, מפני שיהיו גם מספיק הורים שיחשבו אחרת.

לאה שקד: אומר לך באחריות גדולה, שאם ביישוב מסוים יהיו חמישה ילדים, ושני הורים ירצו דבר אחד, ושלושה ירצו דבר אחר, אז המדינה לא יכולה להרשות את זה לעצמה.

לאה שקד: אבל יותר ויותר, בשיתוף פעולה עם אגודת אלו"ט, כאשר זה מה שקבוצת ההורים מבקשת כשהגן מקבל רשיון לפתיחה, אנחנו אומרים "ברוח ABA”, לא בגלל שאנחנו מתנגדים ל-ABA, כדי להימנע מאותן התנגשויות חזיתיות, שיהיו הורים שבוחרים גם בשיטה אחרת.

לאה שקד: לגבי גני רמת-חן הייתה אופציה.

לאה שקד: אמרנו שהורה שלא ירצה להכניס את הילד שלו לגני רמת-חן, עיריית תל-אביב – שהיא הבעלות של הגנים האלה - תסיע את הילדים לפתח-תקווה.

לאה שקד: יש פרוטוקולים.

איילת אייזן: זה לא היה לפני שלוש שנים.

לאה שקד: זה היה.

מזל בן דוד: אתם לא אומרים, אנחנו מנסים, נפתח כיתות, נכניס מורים.

לאה שקד: אנחנו אכן עושים את זה.

לאה שקד: יש גן בעיריית בני ברק, שהוא במעמד של מוכר שאינו רשמי, בגלל שכל החינוך החרדי הוא במעמד כזה.

לאה שקד: אבל עדיין המורים צריכים להיות עם הכשרה של תעודת הוראה, ועדיין הם צריכים לשלב את הטיפולים הפארא-רפואיים, כי יש להם ערך מוסף, הגן בבני-ברק פועל ברוח ה-ABA בהצלחה.

גל בכר: כבר מזמן לא.

איילת אייזן: כל אנשי המקצוע והמטפלים בתחום ה-ABA ממומנים מתרומות על ידי אלו"ט, הם לא ממומנים על ידי משרד החינוך.

איילת אייזן: משרד החינוך מאפשר - - -

לאה שקד: בבני ברק כן.

גל בכר: בני ברק הוא לא גן ABA, הוא היה.

לאה שקד: את רוצה להתווכח על זה בגלל שאת לא שולטת על זה?

מזל בן דוד: עכשיו נפתח גן, הם רוצים לעשות את זה בשקט, ביום מיוחד להם.

מזל בן דוד: אנחנו מכבדים את החינוך הזה בבני ברק ובעיריית ירושלים.

ענבל גבריאלי: הבחנו בין ילדים אוטיסטים לבין לקויות אחרות.

ענבל גבריאלי: לאור המספר - שהגברת שקד ציינה - שהולך וגדל של ילדים אוטיסטים,

ענבל גבריאלי: מדוע אין במשרד החינוך מפקח מיוחד כללי לאוטיסטים?

ענבל גבריאלי: אולי ברגע שיהיה מפקח נוכל גם לטפל בבעיה של ההשתלמויות מבלי לקבל תשובות של "אנחנו לא יכולים להכריח".

מזל בן דוד: במשרד העבודה והרווחה יש בערך 300 ילדים במסגרות, ויש מפקח מיוחד, יש יחידה שלמה.

מזל בן דוד: במשרד החינוך, שבו נמצאים יותר מ-1,000 ילדים מגיל 3 – אין מפקח.

לאה שקד: יש היום במדינת ישראל 1,399 ילדים אוטיסטים שלומדים בכיתות מובהקות של ילדים אוטיסטים.

לאה שקד: יש במסגרות של פיגור, ילדים שהם גם עם פיגור וגם אוטיסטים, מה שאנחנו קוראים פיגור בינוני מורכב או פיגור קשה עמוק וסיעודי, ויש גם ילדים שלומדים במסגרות של החינוך הרגיל, שאנחנו לא יכולים לדעת בהתראה כל כך קצרה את מספרם.

ענבל גבריאלי: בכל מקרה המספרים הללו הם במגמת עלייה.

לאה שקד: מנכ"לית משרד החינוך, לפני כשנה הבטיחה למנות מפקחת לנושא של אוטיזם.

לאה שקד: לא בשביל לפתור את הבעיה של ההשתלמות, אלא כדי להוביל מהלכים מסוג אחר, אבל נציבות שירות המדינה הקפיאה את כל תקני משרות הפיקוח.

ענבל גבריאלי: מתי הנציבות הקפיאה?

לאה שקד: בתוכנית הכלכלית.

לאה שקד: כל מפקח שיוצא מהמערכת, אין מישהו מקומו.

לאה שקד: זה חלק מתוכנית ההבראה הכלכלית.

לאה שקד: יחד עם זאת, לא שקטנו על שמרינו.

לאה שקד: לשנת הלימודים הקרובה עשינו רה-ארגון, מתוך הידיעה שלא נוכל להקצות מפקחים, לא רק לנושא הזה, אין גם מפקח לנושא של פיגור.

לאה שקד: פרט לעיוורים וחרשים, אין מפקחים ללקויות ספציפיות.

לאה שקד: עשינו רה-ארגון בנושא של הדרכה.

לאה שקד: צריך לעשות אבחנה בין הדרכה לבין השתלמות.

לאה שקד: החל משנת הלימודים הבאה יהיה מרכז בכל מחוז, שירכז את נושא ההדרכה של המחוז.

לאה שקד: יהיו שישה מדריכים מהסוג הזה, ויהיה גם מריך ארצי, שאמנם הוא לא עובד על תקן של פיקוח, אבל הוא ירכז את נושא ההדרכה לבתי הספר, החל מגיל שלוש עד 21, כולל ילדים.

גל בכר: מי זה המדריך הזה?

גל בכר: מה הוא יודע?

גל בכר: מה ההכשרה שלו?

ישראל אייכלר: הוא יודע את שיטת ה-ABA?

לאה שקד: יש איזשהו טעם לפגם, אני בדרך כלל עובדת עם הורים בשיתוף פעולה מאוד יפה, אני לא אדם נגד האוטיזם - - -

איילת אייזן: אבל את נגד ה-ABA.

לאה שקד: לא.

ישראל אייכלר: אם היא נגד ה-ABA זכותה לומר את זה, אבל היא אומרת מפורשות שהיא לא.

לאה שקד: לא ייתכן שאתם תבואו בכל פגישה, ומה שמשרד החינוך יציע אתם תגידו זה ככה, וזה לא בסדר וכו'.

דליה איציק: את מתגוננת.

דליה איציק: אנחנו רוצות לדעת מה המקצועיות שלו, אנחנו רוצות לדעת מה היכולת שלו.

איילת אייזן: אנחנו האנשים עם הבעיה ולא את, את עושה את זה במסגרת תפקידך.

לאה שקד: כשהקפיאו, לקחו את משרות ההדרכה הקיימות במחוז וחילקו אותן מחדש.

לאה שקד: בעבר המאוד הרחוק היו שתי מפקחות לאוטיזם – אני הייתי אחת מהן – כשגם אז עשיתי תפקיד מקביל של מנהלת בית ספר, ופיקוח ארצי עשיתי יום אחד בשבוע.

לאה שקד: מאחר שלא הצלחנו למנות מפקחים לסוגי החריגויות השונות, על אף שמנכ"לית משרד החינוך ראתה בזה משהו חשוב, לקחנו את משרות ההדרכה שיש לאגף לחינוך מיוחד.

לאה שקד: במסגרת ההתארגנות של ימי ההדרכה נתנו לנושא הזה עדיפות עליונה.

לאה שקד: זה לקחת ולחלק את ימי ההדרכה כך שבכל מחוז יהיה אדם שייבחר מתוך הצוותים הקיימים, שהם יותר מומחים בנושא הזה.

לאה שקד: אנחנו נמנה בכל מחוז, על חשבון ימי ההדרכה הקיימים מישהו שירכז את הנושא הזה, ועוד מדריך אחד ברמה הארצית שירכז גם את המחוזות.

ישראל אייכלר: מה הוא ילמד?

לאה שקד: הוא לא ילמד.

לאה שקד: המדריך המחוזי יעבור מסגרת מסגרת בתוך המחוז.

לאה שקד: גם בשנת הלימודים הקרובה כבר יש אצלנו פנייה לפתיחת לפחות חמישה גנים לילדים אוטיסטים.

לאה שקד: זהב עוד צריך לעבור בדיקה, ועוד לא קיבלנו מהאוצר את התוספת התקציבית לפתיחת שנת הלימודים, אבל אנחנו כבר יודעים שאנחנו צריכים – ברמה הארצית – לפתוח חמישה גנים.

לאה שקד: כיתות זה כבר אופרה אחרת.

לאה שקד: מישהו יצטרך להדריך את המורים האלה.

לאה שקד: הם לא נמצאים יש מאין.

לאה שקד: כאשר יש גננת או גננת משלימה בתוך המערכת, שכבר עשתה איזושהי התמחות באוטיזם, לנסות להציע לה ולהעביר אותה מגן אחד לגן שני.

לאה שקד: מספר הכיתות שאנחנו נדרשים לפתוח הוא גדול.

ישראל אייכלר: הם יעבירו הדרכה גם בשיטת ה-ABA ?

ענבל גבריאלי: מי המדריכים האלה, הם מכירים את השיטות, הם מכירים את ה- ABA ?

לאה שקד: הם אמורים להכיר מגוון של שיטות, גם השיט הזאת.

לאה שקד: אנחנו לא פועלים עם חלל ריק, אנחנו פועלים בשיתוף פעולה עם אגודת אלו"ט.

ישראל אייכלר: זה מאוד חשוב.

לאה שקד: זה שהגברת אומרת שבעיריית תל-אביב נפתח גן בשיתוף פעולה עם אלו"ט, לא.

לאה שקד: הגן נפתח כגן לחינוך מיוחד, עם מורים לחינוך מיוחד, עם כללים שמדינת ישראל כמדינה מתוקנת צריכה לתת לגן הזה.

ישראל אייכלר: את רוצה שזה יהיה חובה שהמורה הזאת תכיר את שיטת ABA ?

לאה שקד: לא, אנחנו לא יכולים.

דליה איציק: אין משמעות ל-ABA אם זה חלקי.

אילנה כהן: יש צרכים.

לאה שקד: אתן דוגמה.

לאה שקד: באשדוד היה גן רגיל לחינוך מיוחד לילדים אוטיסטים, והוא לא עבד לפי שיטת ABA.

לאה שקד: כאשר הילדים גדלו ועברו לכיתה א', הסתבר שהמחזור החדש של תושבי אשדוד, שזה בערך שמונה תלמידים, למדו באלו"טף באסף הרופא.

לאה שקד: ההורים דרשו מאתנו להסיע כל יום את הילדים מאשדוד לאסף הרופא.

לאה שקד: משרד החינוך הטיל וטו.

לאה שקד: אנחנו בעד זה שהשירותים יגיעו לילדים, ולא הילדים ייסעו שעתיים לכל כיוון.

לאה שקד: מה שקרה הוא, שבמקרה הגננת הזאת, שעשתה השתלמות ב-ABA, והשתמשה בזה מבלי להכריז על זה, מאחר ושמונה הורים של אשדוד אכן מעונינים בשיטה של ABA, אנחנו באים לקראתם.

ישראל אייכלר: אז תעשו את זה בכל הארץ.

לאה שקד: תבוא מחר קבוצה אחרת של הורים ותרצה משהו אחר.

לאה שקד: זו שיטה טובה כמו כל שיטה אחרת.

גל בכר: אני מציעה שתתחילו לשקול את ה-ABA בכלל לגבי כל הילדים במדינת ישראל.

גל בכר: תראי איך הסקנדינבים נראים, שם זה מופעל במערכת החינוך בכלל, לא רק לגבי ילדים אוטיסטים, אז הם נראים כמו שצריך להיראות.

ענבל גבריאלי: גברת שקד, דברת על שמונה הורים באשדוד, אנחנו מדברים על אוכלוסייה רחבה הרבה יותר.

ענבל גבריאלי: אנחנו מדברים על שיטה שהיא טובה, אנחנו לא מבקשים לעקור ממערכת החינוך את כל יתר השיטות, אלא מבקשים להכניס את ה-ABA כחלק מהמערך, לא כאופציה, לא כגן ברוח ה-ABA.

ענבל גבריאלי: זו שיטה מוכחת וטובה, אני מאופו אישי מכירה ילד שהתחנך וטופח בשיטת ה-ABA.

לאה שקד: חה"כ גבריאלי, אני מכירה הרבה מאוד ילדים אוטיסטים שהצליחו, והם לא למדו לפי שיטת ABA.

ענבל גבריאלי: להכניס ABA גם.

דליה איציק: אין הרבה ילדים כאלה.

לאה שקד: אם יש ילד שרק שיטת ה-ABA מתאימה לו אלך עם זה באש ובמים.

לאה שקד: אם ה ילד ספציפי זה יהיה כן, לגבי הגן כמכלול התשובה היא לא.

ענבל גבריאלי: מי מחליט איזו שיטה מתאימה?

לאה שקד: מחנך הכיתה.

גל בכר: הוא לא מבין בכלל בזה, איך הוא יכול לקבוע?

ישראל אייכלר: מר דובי עופר, בבקשה.

דובי עופר: הגברת שקד, בשם הפלורליזם, אומרת שהיא לא יכולה לחייב גן מסוים לעבוד בשיטה מסוימת, כי אולי יהיו שניים או שלושה הורים לילדים מאותו גן שיתמכו בשיטות אחרות.

דובי עופר: אני חושב שיש בעיה של חוסר התמחות במערכת.

דובי עופר: זה מתחיל בזה שהמורות לא לומדות בסמינרים ובמכללות מה זה אוטיזם.

דובי עופר: אני רוצה להציע שמשרד החינוך יחייב אותם ללמד את זה.

דובי עופר: דבר שני, במקום שיש בו כמה גנים לילדים אוטיסטים, משרד החינוך יאפשר לגן מסוים להיות גן מומחה בשיטת ה-ABA, ואם יהיו מספיק הורים שירצו לעבוד בשיטת גרינשפן, שיהיה גם מומחה בשיטת גרינשפן, וההורים יבחרו לאיזה גן ישלחו את הילדים.

לאה שקד: זה מה שקרה באשדוד.

דובי עופר: אז במקום שזה יהיה במקרה, אפשר לעשות את זה עם יד מכוונת.

לאה שקד: אי אפשר לכוון את זה.

דובי עופר: פלורליזם לא יכול להיות באותו גן, הילד לא יכול לבחור אם ביום הזה הוא ילמד בשיטת ABA או בשיטת גרינשפן.

דובי עופר: ההורים צריכים להחליט אסטרטגית שהם רוצים שילדם יחונך ויטופל בשיטת ABA, ואם יהיה גן שיהיה מוכרז כגן כזה בעיר שלהם, אז הם ישלחו את הילד לשם.

דובי עופר: וכל הצוות יעבוד בשיטה הזו, וכל הילדים ילמדו בה.

ישראל אייכלר: נכון, מצוין.

ישראל אייכלר: מה אומרת נציגת משרד הרווחה, הגברת לילי אבירי?

לילי אבירי: אנחנו מטפלים בילדים מגיל שנה וחצי עד שלוש במסגרת מעונות שיקומיים.

לילי אבירי: אנחנו דוגלים בזה שהורה, יחד עם גוף מקצועי, יכול לפתח איזו שיטה מקצועית שמתאימה, יש לנו גנים ברוח ה-ABA, יש לנו גנים ברוח החינוך הדינמי.

לאה שקד: משרד העבודה והרווחה לא עובד עם עובדי מדינה, והוא מוציא מכרז.

לאה שקד: ברגע שהוא מוציא מכרז, אותו גוף שמגיש את זה למכרז אומר: אני רוצה גן כזה.

לאה שקד: משרד החינוך, שעובד עם עובדי מדינה לא מוציא מכרזים.

לאה שקד: חובה עליו לתת חינוך, ההורה יכול לבחור כאופציה לשלוח את הילד שלו בגיל שלוש לגן או לא.

לאה שקד: מבחינת משרד החינוך זה לא אופציונאלי.

לאה שקד: זה שני דברים שונים.

דליה איציק: אנחנו עומדים לסיים את הישבה ולא דברנו על נושא מאוד כאוב, וזה נושא השילוב.

ישראל אייכלר: נדבר על זה בפעם אחרת, כי עכשיו כבר עברנו את הזמן שהקדשנו לזה.

ישראל אייכלר: אם ההמלצות שנציע עכשיו יתקבלו, אז היה כדאי להקדיש את השעות האלה.

ישראל אייכלר: על דעת חה"כ גבריאלי ושרון, הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להכשיר אנשי מקצוע לטיפול באוטיסטים, במסגרת הלימודים לחינוך מיוחד, כמו שיטת ה-ABA.

ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת להעסיק אנשי מקצוע רלוונטיים בגנים ובמוסדות החינוך המיוחד לטיפול בילדים אוטיסטים.

ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להכיר בלימודי שיטת ABA כהכשרה מוכרת לחינוך מיוחד בעבור ילדים אוטיסטים.

לאה שקד: אני רוצה לתקן, לא כשיטה מוכרת, אלא כהשתלמות מוכרת.

לאה שקד: אבל משרד החינוך כבר הכיר בזה.

ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת להקצות מפקח מיוחד בחינוך המיוחד לילדים אוטיסטים, שיעבוד בשיתוף פעולה עם אלו"ט ועם ההורים.

ישראל אייכלר: תודה רבה לכולכם, הישיבה נעולה.