הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 16, פרוטוקול מספר 6, 2003-06-03 00:00

ישראל אייכלר: שלום, אנחנו פותחים את ישיבת הוועדה לפניות הציבור.

ישראל אייכלר: היום הנושא שלנו שייך בעיקר לאנשים שנזקקים לסיוע מצד השלטון כדי לקבל רשיון נהיגה.

ישראל אייכלר: הם צריכים לשלם אגרה במכון הרפואי לבטיחות בדרכים.

ישראל אייכלר: על הנושא הזה כבר הייתה ועדה והיו המלצות, ואנחנו היום נשמע מפי אנשים שנזקקו לוועדה הזאת, קודם כל האם השירות ניתן במחיר סביר.

ישראל אייכלר: לפני שאני נותן את רשות הדיבור לפונה הראשונה, אני רוצה להביא את עמדת ארגון הגג של ארגוני הנכים.

ישראל אייכלר: יו"ר ארגון הגג הוא מר מרדכי וירשובסקי, הוא מתנצל שלא יוכל להגיע.

ישראל אייכלר: אני אצטט משפט אחד ממה שהוא אמר: "לדעתנו – לדעת ארגון הגג של הנכים – יש להקטין את האגרה בצורה משמעותית, גם מהסיבה שהמדובר הוא במימוש זכות שהחוק מעניק לאזרח בשל נכותו ואין לתבוע ממנו תשלום כשהוא בא לממש את זכותו", והוא מוסיף גם נימוקים נוספים.

ישראל אייכלר: נפתח במר רועי והבה.

רועי והבה: הייתי צריך להתחיל ללמוד שיעורי נהיגה.

רועי והבה: פניתי לביטוח הלאומי, לשם מגישים את הבקשה והם מעבירים את זה למכון הרפואי.

רועי והבה: קבלתי זימון מהמכון הרפואי עם אגרה על סך 455 שקלים.

רועי והבה: לא ידעתי על מה מדובר, ושילמתי את זה כמו כולם.

רועי והבה: מסתבר שאלפי נכים משלמים את זה.

רועי והבה: אפילו לא היה כתוב למה הבדיקה.

רועי והבה: בסוף הגעתי, והבדיקה הייתה בדיקת עיניים פשוטה על ידי לוח מספרים על הקיר, שיחת רופא, שאלון למלא, הראו לי את המתקן של ההגה שאצטרך לנהוג בו, וזה מה שהיה בבדיקה.

רועי והבה: פחות מ-20 דקות, כזה סכום מנופח.

רועי והבה: שנה וחצי אני מנסה להילחם על הדבר הזה, אני פונה למשרד התחבורה, משרד התחבורה שולח אותי למשרד הבריאות.

רועי והבה: אני מנסה להיפגש עם שר התחבורה או שר הבריאות, אי אפשר.

רועי והבה: יש את תופעת הפקידים החוסמים, שאני לא יכול בכלל להתבטא.

רועי והבה: מנסה לבקש – נותנים לי את העוזרים.

רועי והבה: החלטתי שאני לא מוכן לוותר על הדבר הזה.

רועי והבה: זה דבר חמור מאוד, אני מרגיש פשוט ששדדו אותי, במלוא מובן המילה.

רועי והבה: לא יכול להיות שייקחו את הדבר הזה מנכים שבאים להסתייע במדינה.

רועי והבה: במקרה שלי, אם לא הייתי צריך להסתייע במדינה ובביטוח הלאומי עם שיעורי הנהיגה שהוא מממן לי, לא הייתי פונה והייתי עושה את זה באופן עצמאי.

רועי והבה: זה סכום שערורייתי ומנופח.

רועי והבה: ניסיתי לדבר עם יו"ר ועדת הכספים, חה"כ הירשזון, ולא נתנו לי להתבטא.

ישראל אייכלר: אמרת שהביטוח הלאומי מממן את שיעורי הנהיגה?

רועי והבה: הביטוח הלאומי מממן את שיעורי הנהיגה עצמם.

ישראל אייכלר: אז הביטוח הלאומי לא יכול בעצמו לבדוק אם אתה יכול או לא יכול לנהוג?

רועי והבה: זו השאלה המתבקשת, שאלתי אם הביטוח הלאומי מממן את זה.

רועי והבה: למשל, אני יודע שלנכי צה"ל משרד הביטחון מממן את זה.

רועי והבה: תמיד מצטייר במדינת ישראל שנכים הם עשירים בצורה בלתי רגילה.

רועי והבה: זה דבר לא נכון, חסר בסיס.

רועי והבה: יש דו"ח שמונח לפניי, שבו כתוב שבאחרונה התרבו התלונות בדבר רמת השירות שניתן לציבור על ידי המכון לבטיחות בדרכים: אי זמינות, אי נגישות ומחירים גבוהים.

רועי והבה: זה דו"ח של משרד האוצר, אגף כלכלה והכנסות המדינה.

רועי והבה: כתוב פה גם שמנכ"ל משרד הבריאות לשעבר, פרופסור שוקי שמר, נתן הוראה לעובדים במכון לא לשתף פעולה עם הוועדה, וזה על פי מה שכתוב בדו"ח.

רועי והבה: אם אין שיתוף פעולה, הדבר הזה לא יכול להתקדם לשום מקום.

רועי והבה: שמעתי שהיו ועדות על זה אבל שום דבר - -

ישראל אייכלר: למה צריך בכלל אדם שרוצה לקבל רשיון נהיגה, וממומן על ידי הביטוח הלאומי או על ידי משרד הביטחון, ללכת לאיזשהו מכון אחר.

ישראל אייכלר: למה הביטוח הלאומי עצמו - -

מיה מוהילבר: אין לו את הכלים.

מיה מוהילבר: המכון לבטיחות בדרכים זה גוף ייעודי שהוקם על ידי מדינת ישראל.

מיה מוהילבר: הוא לאו דווקא משרד הבריאות או משרד התחבורה, אלא במקרה נוגע לשני הצדדים.

מיה מוהילבר: בן אדם כזה, בדרך כלל, עובר בדיקות רפואיות – ד"ר וינר תיתן את הפרטים.

מיה מוהילבר: הוא עובר אלף ואחד דברים.

ישראל אייכלר: למה צריך מכון?

ישראל אייכלר: כשאני הלכתי ללמוד נהיגה, שלחו אותי לרופא המשפחה.

עדה וינר: אני אסביר מה זה המכון, אולי זה יבהיר את הנושא.

עדה וינר: המכון הזה עוסק בתחום שהוא רפואה ופסיכולוגיה תעבורתית.

עדה וינר: זה תחום מוכר בעולם, משתמשים בזה ברוב המדינות הנאורות.

עדה וינר: שם יושבים רופאים, פסיכולוגים שבודקים, תלוי בסוג הבעיה הרפואית.

עדה וינר: אנחנו בודקים את האנשים שיש להם בעיה.

עדה וינר: צריך להחליט אם הם כשירים לנהוג, ואם כן - באיזה אביזרים, באיזה מנגנונים, באיזה סוגי רכב, וזה כבר קשור לביטוח הלאומי.

עדה וינר: בזה עוסק המכון.

עדה וינר: המכון עושה כל מיני בדיקות, תלוי בבעיה הרפואית.

ישראל אייכלר: העיקר זה הבדיקה הפסיכולוגית?

עדה וינר: לא, זה תלוי.

ישראל אייכלר: בעיה רפואית פיזית יכול לבדוק כל רופא משפחה, לא צריך מכון.

עדה וינר: אבל הוא לא יוכל לדעת אם הבעיה מספיק רלוונטית לנהיגה, ולמה להגביל אותו, לאיזה אביזרים.

עדה וינר: זה תחום של רפואה תעבורתית, שבו עוסקים רופאים עם ניסיון וידע בתחום.

עדה וינר: זה תחום מוכר בכל העולם.

ישראל אייכלר: אני מבקש מהגברת מזל אלבז לדבר.

ישראל אייכלר: נדמה לי שהילדה שלך בבית חולים?

מזל אלבז: הילדה שלי כרגע בחדר ניתוח.

מזל אלבז: נאלצתי להגיע לפה ברגעים הכי קשים שלי כאמא, להיות כאן ולא להיות ליד הילדה שלי.

מזל אלבז: אבל אמרתי שאם אני לא אעשה את המלחמה הזו – - זאת מלחמה כבר 17 שנה.

מזל אלבז: מאז שהילדה הזו נולדה, אני מרגישה שאני נלחמת בממסד כדי להשיג כל דבר ודבר, בכל תחום, במיוחד עם הנושא של קניית רכב.

מזל אלבז: ברכישת רכב אני מרגישה שאני צריכה לקבץ נדבות, אם זה ברכישת כיסא גלגלים, אם זה ברכישת מנוף מיוחד להרים את הילדה, ואם זה בקניית אביזרים מיוחדים.

מזל אלבז: זה מתחיל מכאן, ומגיע עד לרכב, שבעצם צריך לשרת את הילדה ואותנו, כהורים שצריכים להסיע את הילדה הזאת.

ישראל אייכלר: המכון הזה גם נוגע לכל מה שהזכרת?

מזל אלבז: הביטוח הלאומי, קשור בעיקר לרכב כרגע.

מזל אלבז: הבעיה העיקרית שלנו כרגע היא רכב.

מזל אלבז: החזקנו את הרכב שלנו כבר 5 שנים כחוק, כמו שכתוב, לפי כל הדרישות של המוסד לביטוח לאומי, עם כל המחויבות שלנו כהורים שנוהגים בשביל הילדה שלנו.

מזל אלבז: אחרי 5 שנים אנחנו צריכים להחליף רכב.

מזל אלבז: ניגשנו כהורים, למוסד לביטוח לאומי, הגשנו את הבקשה, זומנו לוועדה רפואית.

מזל אלבז: הגענו, שאלו אותי כמה שאלות, אפילו לא שאלות.

מזל אלבז: בדקו את הילדה, מדדו גובה, מדדו רוחב של כיסא הגלגלים.

מזל אלבז: בדיוק 5 דקות.

מזל אלבז: הריצו אותנו ממושב מבטחים לתל-אביב, ביום הכי סוער של החורף, עם ילדה נכה, כשאין מקום חנייה בתל-אביב.

ישראל אייכלר: כל הנכים מכל הארץ צריכים להגיע לתל-אביב?

מזל אלבז: הגיעו משלומי הורים עם ילדה קטנה, כדי להגיע לוועדה ולהחליט איזה גודל רכב מתאים לה.

מזל אלבז: גם המעלית במכון עצמו, הגיע הזמן שיעשו משהו.

מזל אלבז: נאלצתי לדחוף את הילדה, לקפל לה את הרגליים, כדי להצליח להיכנס למעלית הזאת.

מזל אלבז: זה גם מחדל, שאין גישה לנכים, וזה אמור לשרת נכים.

מזל אלבז: הגענו לוועדה, כל הבדיקה עצמה ארכה פחות מ-6, 7 דקות.

מזל אלבז: לא שאלו את ההורים איך הילדה מתפקדת בבית, איך היא מתפקדת בבית הספר, האם היא צריכה אביזרים מסוימים.

מזל אלבז: קבעו את מה שקבעו, ואף ציינו במכתב שהיא שולטת בסוגרים.

מזל אלבז: זה דבר לא נכון.

מזל אלבז: ציינתי גם במכתב ששלחתי אליהם, שקודם כל יסתכלו בתיק הרפואי של המוסד לביטוח לאומי.

מזל אלבז: זו ילדה שעוברת בדיקות תקופתיות, לא יכול להיות שיציינו דבר שהוא לא נכון.

מזל אלבז: ילדה שלא מסוגלת לעשות שום דבר, אנחנו עוזרים לה, ילדה סיעודית לגמרי.

ישראל אייכלר: כמה שילמתם בעבור הבדיקה הזאת?

מזל אלבז: לא שילמתי עבור הבדיקה הזאת שום דבר, חוץ מאשר אובדן ימי עבודה של בעלי.

מזל אלבז: גם ככה המשכורת שלו היא משכורת מינימום.

מזל אלבז: אני לא עובדת בגלל בעיות רפואיות, אני בפנסיית נכות כרגע.

מזל אלבז: עבדתי כמורה 22 שנים, אבל נאלצתי לפרוש בגלל כל הבעיות הרפואיות, כתוצאה מטיפול בילדה נכה, ואף אחד לא נותן את הדעת על הדברים האלה.

מזל אלבז: אני מגיעה למכון הזה, ומטרטרים אותנו על ימין ועל שמאל.

מזל אלבז: כבר החליטו על רכב, אמרתי שאני לא מוכנה, כי היה לנו רכב עם מעלית, לא עם כיסא נשלף.

מזל אלבז: המעלית עצמה, כל פעם שאני מעלה את כיסא הגלגלים של הילדה, היא נותנת מכות לגלגלים, ואני נאלצת להחליף את הגלגלים של כיסא הגלגלים, וכל פעם זה עוד 1,000 שקל, ועוד 1,000 ועוד 2,000.

מזל אלבז: יש לי אפילו הוכחות שהחלפתי גלגלים של כיסא הגלגלים.

ישראל אייכלר: מה אנחנו יכולים לעזור לך?

מזל אלבז: הגשתי בקשה לרכישת רכב, ונתנו לי רכב שהוא קטן ממה שהיה לי קודם.

מזל אלבז: הרכב הקודם לא מתאים לי, הגשתי בקשה לרכב יותר גדול ומרווח בו אני יכולה לתמרן עם הילדה.

מזל אלבז: להכניס אותה, קודם כל, בצורה נאותה לרכב, שיהיה לה נוח ברכב.

ישראל אייכלר: איזה רכב אישרו?

מזל אלבז: היה לנו ניסאן לארגו, הציעו לי סיטרואן ג'מפי, שזה רכב עוד יותר קטן.

ישראל אייכלר: הג'מפי, נדמה לי, אפילו יותר יקר מלארגו.

מזל אלבז: נכון, הוא יקר, אבל הוא לא עונה על הצרכים של הילדה.

מזל אלבז: בנוסף, קבלתי את המכתב מוועדת הערר, שמאלצים אותנו – אחרי שערערתי על ההחלטה שלהם – לבדוק את נושא הכיסא הנשלף.

מזל אלבז: הם המליצו על כיסא נשלף כשזאת ילדה בת 17, ילדה גדולה, עם כיסא גלגלים גדול.

מזל אלבז: אני צריכה להעביר אותה מכיסא לכיסא?

מזל אלבז: אני לא חושבת שיש לזה הצדקה.

מזל אלבז: לא רק זה, היא יושבת על כיסא גלגלים שיש בו insert שמותאם על ידי בית חולים אלין.

מזל אלבז: אנחנו נוסעים לבית החולים אלין, הם מתאימים לה insert מיוחד עם כל מיני אביזרים שתומכים בה.

מזל אלבז: במכון אמרו לי: גברת, אי אפשר להתאים את כל ההתאמות האלה בכיסא הנשלף.

מזל אלבז: יש לי מכתב שקבלתי, אחרי טרטור נוסף.

מזל אלבז: הגענו לכפר-סבא עם הילדה, ביום החם שהיה בשבוע שעבר, ושוב אובדן יום עבודה של בעלי וכל הטרטור של הילד הנכה.

מזל אלבז: למה הם צריכים לסבול בנוסף לכל זה?

מזל אלבז: למה אנחנו צריכים להילחם את המלחמה הזאת, להגיע ביום כזה, יום שאני צריכה להיות בבית החולים עם הילדה.

ישראל אייכלר: מה הקשר בין המכון הזה לבין השירות לרכב, שצריכה הגברת לקבל מהביטוח הלאומי?

מזל אלבז: הנה המכתב ששלחו לי מהמכון, שאני חייבת לעשות את הבדיקה הזאת, לפני שאני מגישה ערר לגבי ההחלטה שלהם.

עדה וינר: אני אסביר באופן כללי, משום שאני הוזמנתי היום לגבי אגרות המכון ולא לנושא הביטוח הלאומי, אז המקרה של הגברת – לא בדקתי אותו, כי אף אחד לא הודיע שיש עוד נושא של הוועדה.

עדה וינר: במסגרת המכון פועלת ועדה לגודל רכב.

עדה וינר: הוועדה הזאת אמורה, לפי סעיף 9א להסכם הניידות, להמליץ במידה שהנכה לא מקבל את ההמלצה או מה שמגיע לו על פי הסכם הניידות.

עדה וינר: זכותו לערער על הרכב שאושר, ולבקש רכב גדול יותר או סוג אחר של רכב.

ישראל אייכלר: ההמלצה שלכם מחייבת?

עדה וינר: ההמלצה שלנו מועברת לביטוח הלאומי.

ישראל אייכלר: כי יש פה המלצה לטרנספורטר.

עדה וינר: ההמלצה היא של חברה פרטית מאבזרת.

עדה וינר: זה לא המכון הרפואי.

מזל אלבז: הם המליצו לנו על כיסא נשלף ברכב סיטרואן ג'מפי.

מזל אלבז: זאת החלטת הוועדה ואני הגשתי ערעור על זה.

מזל אלבז: אחרי שהגשתי את הערעור קבלתי את המכתב הזה, ועשיתי כמו שהם אמרו:

מזל אלבז: לקחתי את הילדה ובדקתי אותה במכון הזה לראות אם אכן הכיסא הנשלף הזה מתאים לגודל הרכב הזה ומתאים לצרכים של הילדה הנכה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול את מר שוקי שדה, מנהל אגף הרישוי, את השאלה ששאלתי קודם.

ישראל אייכלר: בשביל מה צריך מכון כזה כשיש ביטוח לאומי, שממילא מממן לנכים את שיעורי הנהיגה.

ישראל אייכלר: לביטוח הלאומי יש מספיק רופאים, אנשים וועדות בשביל לבדוק האם מר והבה יכול או לא יכול לנהוג.

ישראל אייכלר: למה גברת שצריכה טרנספורטר או ג'מפי צריכה את המכון הזה?

ישראל אייכלר: למה צריך את המכון הזה?

שוקי שדה: מערכת הנהיגה כוללת בתוכה מערכות שונות של תפעול הגוף.

שוקי שדה: במסגרת התקנות והחוקים, המכון הרפואי לבטיחות הוא המוסמך היחידי לאשר לנו את המגבלות שיש לאדם.

שוקי שדה: על בסיס אותם אישורים, אנחנו מאשרים את הרשיונות.

שוקי שדה: כעיקרון, בא אדם ורוצה רשיון נהיגה – ואני אעשה את ההבדלות בין נכה ולא נכה – יש טופס מיוחד שממלא עליו את הפרטים, מצטלם.

שוקי שדה: אחר כך הוא עובר בדיקת עיניים ובדיקה רפואית - -

ישראל אייכלר: של רופא משפחה.

שוקי שדה: רופא משפחה או רופא אחר.

שוקי שדה: הלוואי שזה היה רופא משפחה, יש גם כל מיני גורמים אחרים.

שוקי שדה: לאחר מכן הטפסים מגיעים לרופא שלי של האגף.

שוקי שדה: הרופא הזה רואה אם הרופא הכללי סימן איזושהי מגבלה על אותו טופס של בקשה לרשיון נהיגה.

שוקי שדה: אם כן, הטופס הזה עובר למכון הרפואי.

שוקי שדה: מי שמוסמך לבדוק את אותו גורם מבחינה בריאותית זה לא אני, אלא רק המכון הרפואי.

ישראל אייכלר: זה מופיע בחוק או בתקנות?

שוקי שדה: זה מופיע בתקנה קטנה של משרד התחבורה.

שוקי שדה: הפעילות הזאת מועברת למכון, המכון עושה את כל מערכת הבדיקות שלו ואת הוועדות שלו.

עדה וינר: לפעמים מעיין במסמכים ומסכם על סמך מסמכים בלבד.

שלומית קואולמן: לוקחים על עיון במסמכים 90 שקלים.

שוקי שדה: לאחר מכן זה חוזר חזרה אלינו, למשרד הרישוי, כי הוא רשאי על בסיס החוק להמליץ בפנינו.

שוקי שדה: הוא ממליץ ולא קובע מעבר לזה מבחינת הפעילות השוטפת.

שוקי שדה: מבחינתנו, בדרך כלל – אני לא זוכר מקרים שלא קבלנו את ההמלצות האלה – מקבלים את ההמלצות ושולחים את הסיכום שהגיע אלינו בכתב, לאותו גורם שאמור לקבל את רשיון הנהיגה, ואומרים לו מה הוא צריך לעשות.

שוקי שדה: יש כל מיני מגבלות: מגבלות של יד, מגבלות של רגל, מגבלות של נכות אחרת.

ישראל אייכלר: אז למה צריך האזרח לשלם כסף, אם זה שירות.

ישראל אייכלר: תאר לעצמך שאגף הרישוי יגיד שאני צריך לשלם אגרה לפקידה שממלאת לי את הטופס.

שוקי שדה: מתוקף התקנה 195ב, יש חובת אגרה.

שוקי שדה: גובה האגרה לא נקבע על ידינו, אנחנו לא מתעסקים באגרות.

שוקי שדה: גובה האגרה נקבע על ידי ועדה מיוחדת באוצר.

איתן בן משה: האגרה היא תשלום עבור שירות.

איתן בן משה: זה נהוג בכל משרדי הממשלה.

איתן בן משה: כשמדברים על ועדת אגרות של משרד האוצר, זו ועדה שבודקת האם אכן האגרה שמשרד מסוים רוצה לגבות עומדת בסטנדרטים המתאימים.

איתן בן משה: זאת אומרת, עושים כל מיני חישובים כלכליים.

ישראל אייכלר: מי עושה את זה?

ישראל אייכלר: האוצר?

איתן בן משה: לא.

איתן בן משה: מי שמבקש את הבקשה - -

מיה מוהילבר: גובה האגרות לא עלה 7 שנים.

מיה מוהילבר: נעשתה בדיקה בשנת 2000, מסתבר שהאגרה לא עונה על הצרכים, היא נמוכה מידיי.

מיה מוהילבר: אנחנו לא שינינו אותה, אלא העלינו אתה כל פעם לפי המדד שהאוצר קבע.

מיה מוהילבר: כשהאוצר קבע מדד התייקרות מסוים – זה עלה.

ישראל אייכלר: שאלתי קודם אם אני צריך לשלם על הפקידה שמקבלת משכורת וממלאת לי טופס.

מיה מוהילבר: כל פעילות המכון מכוסה באגרה.

ישראל אייכלר: זה מה שאני שואל: למה צריך אגרה?

ישראל אייכלר: זה שירות שניתן לאזרח.

מיה מוהילבר: השירות ניתן לאזרח בתשלום.

מיה מוהילבר: גם יום אשפוז בבית חולים ניתן בתשלום, אתה משלם או הקופה משלמת, מישהו משלם בעבור זה.

מיה מוהילבר: המכון כולו חי מהכנסותיו, חי מהאגרות שהוא מקבל.

מיה מוהילבר: באין אגרות, אין למכון מקור מימון.

מרינה סולודקין: אני מבינה שיש צורך מקצועי במכון הזה, ובהתמחות המקצועית אם אנשים נכים יכולים לנהוג או לא.

מרינה סולודקין: אבל שמעתי כאן כמה דברים, שאולי לא הבנתי.

מרינה סולודקין: האם זה נכון שאמרו שאין לכם חנייה, ואין כניסה לנכים במכון.

עדה וינר: יש מגרשי חנייה ציבוריים.

עדה וינר: המכון ממוקם בבניין כללי, ישן, שבו ממוקמות עוד לשכות של משרד הבריאות.

עדה וינר: אנחנו לא יכולים להחליף את הבניין כרגע, ובטח לא להחליף את המעלית.

עדה וינר: זו המעלית של הבניין, זו לא המעלית של המכון.

עדה וינר: יש מעלית שבה כל כסאות הנכים נכנסים, פרט לכיסאות מאוד גדולים.

עדה וינר: כל הנכים עולים לבדיקה, רובם, 90%, עולים עם המעלית.

עדה וינר: יש כסאות יוצאי דופן, ובמקרים מיוחדים הוועדה סוגרת את הכניסה, יורדת למטה, מסלקת את השומר, ובודקת שם מחוסר ברירה, כשהמעלית לא כוללת את הכסא המיוחד.

ישראל אייכלר: אבל המכון הזה מיועד לנכים, זה מה ששואלת חברת הכנסת סולודקין.

מרינה סולודקין: אדוני היו"ר, מה שאנחנו שומעים זה ששולחים את הנכים מכל הארץ למקום שלא מתאים.

מרינה סולודקין: אני חושבת שזה עינוי, אם אין חנייה מיוחדת לנכים ואם בהרבה מקרים לא יכולים להשתמש במעלית.

מרינה סולודקין: זה דבר אחד.

מרינה סולודקין: דבר שני, יש סדר של עבודה שעל ידי אגרה מממנים את כל הפעילות.

מרינה סולודקין: אז יותר עובדים – עולה לנכים יותר.

מרינה סולודקין: אני לא יודעת אם זה אשמה או בעיה, אבל צריכים לחשוב על הסדר אחר, אולי שגורמים מסוימים יחזירו חלק מהאגרה.

מרינה סולודקין: מה שאנחנו שומעים כאן זה דבר מאוד נוח לביורוקרטים ומאוד לא נוח לנכים.

מרינה סולודקין: אנחנו, כוועדה, צריכים לחשוב על דרכים יותר הגיוניות.

מרינה סולודקין: אולי אנחנו יכולים להציע חלופות שהם לא רואים.

מרינה סולודקין: אני חושבת שצריך אולי להחליף בניין.

ישראל אייכלר: זה ברור, את זה שמענו גם מהמנהלת, שזה לא מתאים לנכים.

ישראל אייכלר: אבל השאלה ששאלה חברת הכנסת סולודקין, אם זה מחזיק את עצמו על ידי אגרות, אז הביורוקרטיה עלולה להכניס יותר עובדים ולקחת אגרות יותר גבוהות מנכים, להזמין אותם עוד פעם לעוד ערעורים.

מיה מוהילבר: מ-1996 לא נוסף אדם אחד למכון, להפך, זו בדיוק הבעיה.

מיה מוהילבר: מה שקרה זה שהפעילות במכון גדלה.

עדה וינר: 40,000 איש נבדקים כל שנה, למרות שאנחנו עובדים עם 5 פקידים בתל-אביב ו-3 בחיפה, 6 רופאים כבר 20 שנה.

מיה מוהילבר: יותר מזה, הביורוקרטיה כאן לא רק שלא חוגגת, זה אנטי-ביורוקרטיה.

מיה מוהילבר: הקפאנו את האגרות והקפאנו את רמת הביורוקרטיה.

מיה מוהילבר: זאת אומרת, לא נוסף שום אדם, יתרה מזו, לא נמצא שום ביטוי לגידול בפעילות.

מיה מוהילבר: הבעיה היא לא רק גידול בפעילות, אלא שינוי בתמהיל הפעילות.

מיה מוהילבר: יותר ויותר מקרים קשים מגיעים למכון, שלא מצאו את ביטוים בתמחיר שנעשה ב-1996.

עדה וינר: 7,000 נרקומנים ב-6 חודשים האחרונים, שלא נבדקו קודם.

עדה וינר: יש עוד 30,000 בצנרת.

עדה וינר: אני ורצה לענות לחה"כ סולודקין.

עדה וינר: המכון לא פועל רק בתל-אביב, הנכים לא באים רק לתל-אביב.

עדה וינר: למכון יש שלוחה בחיפה.

עדה וינר: היחידים שבאים רק לתל-אביב זה אלה שמופנים בגלל ערעור על גודל רכב, והם לא משלמים אגרה.

ישראל אייכלר: אז למה צריך להביא אותם לתל-אביב בשביל לבדוק גודל רכב?

ישראל אייכלר: את זה לא יכול משרד התחבורה באחד המשרדים שלו לבדוק?

עדה וינר: כרגע הוועדה הזו קיימת בתל-אביב.

עדה וינר: אם יומלץ אחרת, הנושא ייבדק.

ישראל אייכלר: מישהו מתנגד להמלצה שמשרד התחבורה יעשה את זה?

מזל אלבז: אני רוצה להגיד, כאמא לילד נכה, גם ככה אנחנו נוסעים כל הזמן עם הילדים הנכים להמון בדיקות רפואיות, לטיפולים רפואיים.

מזל אלבז: אני מדברת בשם עצמי, ויש הרבה כמוני.

מזל אלבז: אני גרה במושב מבטחים בדרום, מקום רחוק.

מזל אלבז: המקום הקרוב ביותר לשם זה מרחק של שעה נסיעה לכל כיוון.

מזל אלבז: אני צריכה פיזיותרפיה, אני צריכה הידרו-תרפיה, אני צריכה בדיקות רפואיות, טיפולי שיניים בהדסה עין-כרם, טיפולים בבית חולים אלין.

מזל אלבז: אז בנוסף לכל זה, אני צריכה להגיע לוועדה רפואית מהדרום לתל-אביב.

עדה וינר: פעם ב-5 שנים.

מזל אלבז: אולי לא צריך את זה.

מזל אלבז: כמו שיש ועדות רפואיות במוסד לביטוח לאומי בבאר-שבע, אפשר לעשות גם את הבדיקה הזאת שם.

מזל אלבז: אותם רופאים שיושבים בתל-אביב, אפשר להעביר אותם פעם ב- לבאר-שבע.

מזל אלבז: לא צריכים להפעיל עוד מוסד.

מזל אלבז: זו ההצעה שלי, זה יותר יעיל מאשר לפתוח עוד מכון בבאר-שבע, אבל לא לטרטר את כל הנכים ממחוז הדרום.

מזל אלבז: זה מחוז די גדול, זה לא רק באר-שבע, זה כל הפריפריה, קיבוצים, מושבים, אשקלון.

ישראל אייכלר: אני רוצה לאפשר לגברת חיה מנוח, שבאה עם מר רועי והבה, לדבר.

חיה מנוח: אני יו"ר המורים היועצים בהסתדרות המורים, ואני מלווה את רועי כבר 13 שנים.

חיה מנוח: לצערי, קבלתי אותו כילד עם צליעה קלה, המצב שלו, לצערי, רק הולך וקשה.

חיה מנוח: אתם רואים שהוא כבר בכיס גלגלים ממונע, הצרכים שלו הולכים וגדלים, והיכולות הכספיות מצומצמות עד מאוד.

חיה מנוח: הוא בן לאם חד-הורית, וכל הוצאה כזאת - ויש עוד הרבה הוצאות, שאנחנו הורים למשפחות רגילות לא מעלים על הדעת - כל נסיעה כזאת לירושלים כרוכה בהרבה מרוץ ובקשות לחברות התנדבותיות כמו עזר מציון ועזרה למרפא, שפעם הם יכולים - -

דיצה נחמדי: הוא לא מקבל רכב מביטוח לאומי?

חיה מנוח: לא.

חיה מנוח: הוא לומד נהיגה עכשיו.

חיה מנוח: אם אתם יכולים לעזור לנו בזה, זה היה מקל, אבל בינתיים כל נסיעה כזאת כרוכה בהוצאות גדולות מאוד, והאם מתמודדת כמו לביאה עם היום-יום שלו.

חיה מנוח: אנחנו צריכים לזכור שאנחנו חיים בחברה שיש בה גם נערים ונערות כמו רועי, והם זקוקים לנו על כל צעד ושעל.

ישראל אייכלר: אישרו לך בפעם הראשונה, זאת אומרת שילמת רק 455 שקלים.

ישראל אייכלר: אני מבין שיש מקרים שמזמינים לערעור, וזה עולה עוד אגרה.

עדה וינר: אני אבהיר את התהליך.

עדה וינר: מי שמבקש רשיון נהיגה, ולא מופנה על ידי מוסד כמו הביטוח הלאומי או משרד הביטחון, משלם את האגרה הזאת, אם הוא מבקש רשיון רגיל, יש גם רשיון ציבורי, אבל זו קטגוריה אחרת.

ישראל אייכלר: מי שמבקש רשיון ציבורי או כבד צריך לבוא אליכם?

עדה וינר: כן, הוא צריך לעבור את הבדיקות.

עדה וינר: האגרה היא אחרת כי הבדיקות הן אחרות.

ישראל אייכלר: כמה האגרה?

ישראל אייכלר: 761 שקלים, אתם לא חושבים זה יקר מידיי?

ישראל אייכלר: אדם רוצה להתפרנס על משאית או על אוטובוס.

מיה מוהילבר: האגרה לא יקרה, כי אנחנו תמחרנו אותה ב-96', בדקנו אותה מאז לפחות 4 פעמים.

מיה מוהילבר: הפעם האחרונה שנעשתה בדיקה יסודית מאוד הייתה בסוף שנת 2000.

מיה מוהילבר: מסתבר שלהפך, העלויות יותר גבוהות מהעלויות של האגרה.

מיה מוהילבר: אנחנו לא העלינו את האגרה, בכוונה לא העלינו את האגרה.

ישראל אייכלר: מה זה לא העליתם?

ישראל אייכלר: לא הצמדתם את זה למדד?

מיה מוהילבר: יש שתי הצמדות.

מיה מוהילבר: האוצר נותן כל שנה את הנחת האינפלציה שלו.

מיה מוהילבר: השנה למשל, האוצר החליט שהאינפלציה היא אפס.

מיה מוהילבר: לכן, כל האגרות לא הועלו, הן נשארו סטטיות במחירי 2002.

מיה מוהילבר: תחזית ההתייקרות של האוצר לא בהכרח תואמת את מדד ההתייקרות - -

ישראל אייכלר: אבל האזרח, בשורה התחתונה, משלם יותר משנה לשנה, לא אותו דבר כמו לפני 7 שנים.

מיה מוהילבר: ההבדל הוא 2% או 1%, יחסי.

ישראל אייכלר: למה לא תבדקו אם אפשר להוזיל, למשל מר והבה סיפר שעשו לו 5 דקות בדיקת עיניים.

איתן בן משה: יש פה דו"ח של ועדה, ויש פה סעיף מפורש שאומר: "הוועדה מצאה כי האגרות שנגבות כיום ממבקשי רשיון נהיגה גבוהות יחסית.

איתן בן משה: בהמשך יצוין כי בהיעדר שיתוף פעולה מצד המכון לא ניתן לומר יותר מכך על מצבו הכלכלי".

איתן בן משה: כלומר, המכון טוען שיש עלויות והאגרות לא מכסות, ומצד שני אין לנו שום מידע על המאזן שלהם, על הפעילות הכלכלית שלהם.

מיה מוהילבר: זה ממש לא נכון.

מיה מוהילבר: אני מוכרחה לתקן.

שלומית: בקשנו שתשלחו את החומר.

מיה מוהילבר: זה יפה שאתם מבקשים ברגע האחרון שנשלח.

מיה מוהילבר: להבא תיתני לי 3 ימים.

מיה מוהילבר: יש לי גם עבודה חוץ מהעבודה הזאת, יש לי גם בבתי חולים וביחידות של המשרד.

מיה מוהילבר: אי אפשר לבקש חומר תוך 3 ימים.

ישראל אייכלר: אני שומע כאילו את צועקת על מנהלת הוועדה, ואני לא מוכן.

ישראל אייכלר: מר והבה, בבקשה.

מיה מוהילבר: אני כבר קבלתי את שלי, ואני רק מחזירה.

רועי והבה: יש בדיקת עיניים יותר קובעת, שאליה הלכתי בנושא אחר לתל-השומר, שם בדקו אותי בדיקה יותר מעמיקה.

רועי והבה: הבדיקה שעברתי במכון בכלל לא מעמיקה ולא יכולה לקבוע שום דבר.

רועי והבה: עוד כתוב פה, שאפשר להסתייע בבדיקות דם וצילומי רנטגן בשביל לקבוע אם בן אדם כשיר.

רועי והבה: לא יכול להיות שאני אבוא ובגלל ההגה שהראו לי אשלם 455 שקל.

רועי והבה: אני לא מסכים לזה, ולא אוותר על זה בשום פנים ואופן.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשמוע את הביטוח הלאומי, שעוד לא דיבר.

ישראל אייכלר: גברת נחמדי, בבקשה.

ישראל אייכלר: אתם כביטוח לאומי יש לכם תקציב – אמנם מקוצץ – של 40 או 60 מיליארד שקל, אתם לא יכולים לבדוק בעצמכם אדם, אם הוא יכול לנהוג או לא יכול לנהוג?

ישראל אייכלר: יש לכם מספיק רופאים בשביל לבדוק לו את העיניים, ולא צריך לשלוח למכונים.

דיצה נחמדי: יש כאן בלבול בין כמה דברים.

דיצה נחמדי: כמו שד"ר וינר הבהירה, למכון יש שני תפקידים.

דיצה נחמדי: תפקיד אחד זה נושא כשירות הנהיגה, כמו שמר והבה הזכיר, וזה לא קשור לביטוח הלאומי.

דיצה נחמדי: הביטוח הלאומי לא מבקש בכלל לבדוק את כשירות הנהיגה.

דיצה נחמדי: יש פרוייקט בביטוח הלאומי שהוא ייחודי בכל העולם, ואני חושבת שעל זה מגיעות אפילו ברכות.

דיצה נחמדי: בזמנו קבע בית הדין שזה פרוייקט שראוי לקום, וזה בכלל לא קשור.

דיצה נחמדי: אדם אמר שהוא רוצה ללמוד לנהוג, אין במדינת ישראל בית ספר לנהיגה שמוכן לקבל נכים, ואז בג"ץ אמר לביטוח הלאומי: אולי תרימו את הכפפה שהושטה לכם.

דיצה נחמדי: באמת יש פרוייקט שעולה המון כסף.

דיצה נחמדי: יש היום שני רכבים עם 4 נהגים שסביב השעון מלמדים נהיגה בכל הארץ, ואנחנו פשוט כמו בית ספר לנהיגה לכל דבר.

דיצה נחמדי: מדינת ישראל, מבחינת מערכת החוקים שלה, אומרת שאם אדם רוצה ללמוד לנהוג, במיוחד אם הוא נכה, יש דרישות של משרד התחבורה והמכון הרפואי לכל מיני בדיקות שביטוח לאומי לא נכנס לזה, ולכן הוא לא מממן.

דיצה נחמדי: מי שמבקש מאתנו ללמוד נהיגה, אם הוא מסוגל ללמוד לנהוג – ואת זה קובע המכון הרפואי לבטיחות בדרכים - -

ישראל אייכלר: כמה עולה לכם בית הספר הזה?

דיצה נחמדי: לא ידעתי שהנושא הזה יעלה, אבל זה מיליונים.

ישראל אייכלר: אז ה-400 שקל האלה, זה - -

דיצה נחמדי: זה לא עניין שלנו, אנחנו בכלל לא דורשים את זה.

דיצה נחמדי: יש חלוקת סמכויות ותפקידים.

דיצה נחמדי: יש ועדה אחרת, שזה באמת הקטע שהביטוח הלאומי מפנה, שאליה בא אדם לבקש הטבות לרכישת רכב.

דיצה נחמדי: אם הוא אומר שהרכב שנותנים לו, מבחינת הסכם הניידות, לא מספיק לצרכים שלו, זכותו לפנות למכון הרפואי לבטיחות בדרכים, לוועדה שתתאים את הצרכים שלו לרכב, ומה שיחליט המכון אנחנו נממן.

ישראל אייכלר: למה אי אפשר לעשות את זה בסניפי הביטוח הלאומי, שפרושים בארץ.

דיצה נחמדי: באמת את הוועדה הזאת המוסד לביטוח לאומי – בגלל שהוא מפנה לצורך הצרכים שלו, בשביל לדעת כמה כסף לשלם – משלם למכון הרפואי לבטיחות ברכים.

דיצה נחמדי: זאת אומרת, את הוועדה שהמוסד לביטוח לאומי שולח אליה, הביטוח הלאומי גם מממן.

דיצה נחמדי: ועדה שלא קשורה לנו, שזה קשור לחוקים בין משרד התחבורה למשרד הרישוי, בכלל לא קשור לביטוח הלאומי, אין שום סיבה בעולם שהביטוח הלאומי ישלם.

דיצה נחמדי: לגבי השאלה למה הוועדות האלה לא מתנהלות במוסד לביטוח לאומי, לביטוח הלאומי אין הסמכויות, אין את הידע המקצועי.

דיצה נחמדי: ביטוח לאומי כן חושב שצריך שהוועדות האלה יהיו פרושות ברחבי הארץ כדי שתהיה נגישות לנכים.

דיצה נחמדי: כמו שאנחנו, בתוך הביטוח הלאומי, עושים ועדות בכל הארץ.

דיצה נחמדי: אין לנו את הכלים והמנדט החוקי להיכנס לנעליים לא של משרד התחבורה, ולא של המכון הרפואי לבטיחות בדרכים.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לך, ולקדם בברכה את חה"כ עמרי שרון, חבר הוועדה.

ישראל אייכלר: אני חוזר שוב על שאלתי, ומתנצל ששואל שוב.

ישראל אייכלר: יש פה שני דברים שהמכון הרפואי שצריך לבדוק את כשירותו של הנהג לא בדיוק שייך לזה או שאפשר לפטור אותו מהעול הזה.

ישראל אייכלר: אחד, העניין של הכיסאות לגבי קבלת רכב מהביטוח הלאומי.

ישראל אייכלר: לדעתי, הביטוח הלאומי יכול וצריך לאפשר בסניפים שלו - -

דיצה נחמדי: את זה הביטוח הלאומי מממן.

ישראל אייכלר: לא רק לממן, גם לתת את ההתאמה של הכיסא ושל הרכב.

ישראל אייכלר: יש לכם כל כך הרבה ועדות, נכים עוברים אצלכם כל כך הרבה בדיקות.

דיצה נחמדי: אבל אין לנו את הידע.

ישראל אייכלר: אז תיקחו אנשים שיודעים.

ישראל אייכלר: יש לכם 60 מיליארד שקל.

דיצה נחמדי: אין לנו לא ידע ולא סמכות.

ישראל אייכלר: והדבר השני, ממילא אתם עושם בית ספר לנהיגה מיוחד לנכים,ש עולה לכם מיליונים, אז הנכה הזה צריך להיטרטר למכוון לקבל אישור?

דיצה נחמדי: אתן לך דוגמה, כדי שזה יהיה אולי יותר קל להסבר, של נכה שיש לו רשיון נהיגה בר תוקף.

דיצה נחמדי: נכה שיש לו רשיון נהיגה בר תוקף, אם המוסד לביטוח לאומי יגיד שבמקום הוא צריך ג'וי סטיק, אז אין לזה סמכות חוקית.

דיצה נחמדי: אסור לאותו אדם לקחת ג'וי סטיק ולהכניס אותו לרכב, כי אין לביטוח הלאומי את הסמכות לקבוע את זה.

דיצה נחמדי: אם בא משרד התחבורה, בהמלצת המכון הרפואי, ואומר שאותו נכה צריך ג'וי סטיק במקום הגה, הביטוח הלאומי מממן את אותו אביזר במענק.

דיצה נחמדי: אנחנו לפעמים מגיעים למצב שאנחנו משלמים לנכים כאלה חצי מיליון רק עבור אבזור של רכב אחד.

דיצה נחמדי: אין לזה אח ורע בכל העולם.

ישראל אייכלר: חה"כ תמיר, בבקשה.

יולי תמיר: אני רוצה להבין, הרי לא מדובר על לוותר על הבדיקה.

יולי תמיר: מדובר על העלויות של הבדיקות.

דיצה נחמדי: עלויות של בדיקות שהביטוח הלאומי מפנה אליהן, הביטוח הלאומי מממן.

דיצה נחמדי: כאן מדובר על אגרה של המכון, שלא קשורה בכלל אלינו.

יולי תמיר: יש פה סתירה בין העדויות, אז בואו נבהיר.

יולי תמיר: מר והבה, אתה קבלת מימון לבדיקה מהביטוח הלאומי?

דיצה נחמדי: לא, הביטוח הלאומי לא הפנה לבדיקה.

רועי והבה: הפנה.

רועי והבה: בקשתי מהביטוח הלאומי רשיון, שלחו לי הזמנה, והנה הקבלה על הסכום ששילמתי סתם.

רועי והבה: בדיקת עיניים, שאלון ולמדוד אביזר.

דיצה נחמדי: אני רוצה להבהיר.

דיצה נחמדי: הביטוח הלאומי, כמוסד לביטוח לאומי, לא מפנה לבדיקות כשירות נהיגה.

דיצה נחמדי: הביטוח הלאומי מפנה, בדיוק כמו שגברת אלבז אמרה, כאשר אדם אומר שהרכב שנותנים לו לא מתאים.

דיצה נחמדי: אז אומרים שיכול להיות שהוא צודק, ומפנים לגורם מקצועי, ואת זה אנחנו כן מממנים.

דיצה נחמדי: לקבוע אביזרי נהיגה, לקבוע אם אדם כשיר לנהוג – הביטוח הלאומי לא מפנה.

דיצה נחמדי: יש לנו בית ספר כזה,יש לנו ואנים שמלמדים עליהם נהיגה.

דיצה נחמדי: אנחנו מממנים גם את הואן, גם את מורה הנהיגה, גם את השיעורים, גם את הזמן שלוקח לאותו מורה, אם הוא גר בירושלים, ללמד מישהו בבאר-שבע.

יולי תמיר: זאת אומרת, מי שרוצה לקבל אישור שהוא כשיר לנהיגה או שהוא זקוק לאביזרים מיוחדים, צריך לעשות את זה על חשבונו הפרטי, אתם לא מפנים.

דיצה נחמדי: אם זה קשור בקטע שאנחנו מממנים – הרי אביזרים אנחנו מממנים – אנחנו כן יכולים לשלם כי אנחנו רוצים לדעת איזה אביזרים לממן.

דיצה נחמדי: כלומר, למכון יש שני סוגי ועדות: ועדה לצורך ביטוח לאומי, שזה נקרא ועדה לגודל רכב, שהם מגדירים גם את סוג הרכב וגם את האביזרים הנדרשים לאותו אדם ברכב, ואת זה ביטוח לאומי מממן.

דיצה נחמדי: אבל אם סתם אדם במדינה, אזרח רגיל או נכה רוצה ללמוד נהיגה, משרד התחבורה מחייב אותו – כדי לדעת אם הוא יכול ללמוד לנהוג – ללכת לבדיקה לכשירות נהיגה, זה לא קשור לביטוח הלאומי.

דיצה נחמדי: אנחנו פה כמו כל בית ספר לנהיגה.

דיצה נחמדי: כמו שבית ספר לנהיגה אומר שצריך להביא מסמכים לפני שמתחילים ללמד לנהוג, כך גם במקרה הזה.

אורית קרופ: אני מנהלת מחלקת תלונות הציבור במשרד התחבורה, היה פה מנהל אגף הרישוי, הוא היה יכול להתייחס לנושא של המדיניות.

אורית קרופ: אני לא יכולה להתייחס לנושא מדיניות המשרד, ואני גם מעדיפה שלא.

אורית קרופ: אני באה מההיבט דווקא של הציבור.

אורית קרופ: לצורך הכנה לקראת הדיון הזה, יש פה קצת בלבול, כי נושא הדיון היה גובה האגרות, וקצת נכנסנו לנושא ההיבטים האחרים שקשורים - -

ישראל אייכלר: אז בואי נדבר על גובה האגרות.

אורית קרופ: לצערי הרב, אנחנו יכולים רק להזדהות עם הציבור, ולהגיד שגובה האגרות מעוגן בתקנות.

אורית קרופ: ואכן הבאתי לכם העתק מהתקנות.

אורית קרופ: אנחנו רק נוכל לשמוח אם יוחלט - -

ישראל אייכלר: אתם לא יכולים לעשות תקנה שאפשר לשלם בתשלומים, למשל, 5 תשלומים, 10 תשלומים.

אורית קרופ: מאחר ואנחנו גם אגף הביקורת של משרד התחבורה, בימים אלה התחלנו לעשות בדיקה מאוד מקיפה בנושא של הבדיקות הרפואיות.

אורית קרופ: המכון הרפואי לבטיחות בדרכים לא כפוף למשרד התחבורה, הוא כפוף למשרד הבריאות.

אורית קרופ: אני לא יכולה להתייחס לנושא של גובה האגרות - -

ישראל אייכלר: מי כן יכול?

מיה מוהילבר: אני.

אורית קרופ: אנחנו עושים עכשיו סקר מוקדם, לומדים את נושא הבדיקות הרפואיות בעקבות תלונות.

אורית קרופ: הוא נעשה בדגש של התהליכים, של ההיבטים שקשורים לבדיקות הרפואיות ולא לגובה האגרות.

ישראל אייכלר: בואי נדבר רגע על ההיבטים האלה, למרות שאנחנו סוטים מגובה האגרה.

ישראל אייכלר: אמרה הגברת אלבז שהיא צריכה לבוא מהדרום, מושב מבטחים, עד כפר-סבא עם ילדה נכה על מנת לבדוק את ההתאמה של הכסא.

ישראל אייכלר: האם את לא חושבת, כמשרד התחבורה, שאתם צריכים – אני לא יודע אם יש לכם סמכות – לחייב את הביטוח הלאומי, שיש לו סניפים בכל מקום, שנכה יוכל לגשת לכל סניף של הביטוח הלאומי, והוא גם מממן את זה.

ישראל אייכלר: נכה יוכל לגשת לכל סניף של הביטוח הלאומי, שיהיה שם מישהו שבודק את ההתאמה, והוא מממן את זה.

דיצה נחמדי: בהסכם הניידות, כל הוועדות הן לא בתוך ביטוח לאומי, בשונה מגמלאות אחרות של הביטוח הלאומי.

דיצה נחמדי: יש ועדה בנושא, איפה ועדות צריכות להתקיים, וזו הייתה אחת הדרישות של ארגוני הנכים שבעל הדעה לא יהיה בעל המאה.

דיצה נחמדי: מבחינת נגישות, שצריכה להיות בדיקה לא רק בתל-אביב, אני חושבת שזה נכון.

דיצה נחמדי: האם הוועדות האלה צריכות להיות בתוך הביטוח הלאומי – זו שאלה.

דיצה נחמדי: אני לא יודע איפה פה השיקולים הענייניים ואיפה השיקולים הפוליטיים, כי הוועדות האלה גם מכניסות כסף.

דיצה נחמדי: אני לא אכנס לזה, כי זה לא התחום שלי.

דיצה נחמדי: יש גם הצעה למשל, שאולי ארגון גג שיהיה עצמאי - -

עמרי שרון: מלכוד 22 זה פיקניק לעומת מה שקורה פה, אני מבין.

עמרי שרון: מצד אחד המדינה מוציאה כסף ומצד שני מכניסה אותו.

איתן בן משה: זה דווקא עיקרון טוב שהמדינה משלמת בעבור שירותים שהיא רוכשת, אפילו מעצמה, במחירים אמיתיים.

איתן בן משה: זה בסדר, זה עיקרון כלכלי, אין לנו עם זה בעיה.

יולי תמיר: הבעיה היא שהמדינה מחייבת בדיקה, והיא גובה תשלום מאנשים שמחייבים אותם, אין להם אופציה.

יולי תמיר: הם לא יכולים להביא חוות דעת מרופא פרטי שלהם, שהוא הרופא שמכיר אותם.

יולי תמיר: מחייבים אותם לעבור בדיקה במוסד מסוים, וגובים שכר לא סביר בעבור הבדיקה הזאת, זאת הבעיה.

יולי תמיר: לא יכול להיות שהמדינה תחייב אותי לעשות משהו, במיוחד אנשים שאנחנו מכירים את מצבם, כאשר היא גובה סכום מופרז או בלתי מוצדק, ובמקביל אין שום נתיב מילוט: אי אפשר להביא חוות דעת מרופא, אי אפשר ללכת לוועדת חריגים.

עדה וינר: אני רוצה להבהיר.

עדה וינר: יש הרבה מאוד נבדקים, שלא נבדקים במכון.

עדה וינר: אנחנו מנסים כמה שפחות לבדוק פיזית, ומסכמים על סמך עיון במסמכים, וזה אגרה של 85 שקלים.

יולי תמיר: למה זה דורש אגרה?

מיה מוהילבר: כי בודקים את המסמכים שמביאים.

מיה מוהילבר: המדינה לא מכסה את העלויות של האנשים שעובדים במכון.

מיה מוהילבר: מה שמכסה את העלויות זה האגרות.

עדה וינר: יש תקורה של המכון, המחשב והכל.

ישראל אייכלר: גברת מוהילבר, את מוסמכת להחליט שמאפשרים תשלומים?

מיה מוהילבר: אני מתנגדת לזה, מכיוון שאנחנו, לצערי, עובדים כמדינה.

מיה מוהילבר: למדינה יש תקציב חד-שנתי, ברגע שנפרוש תשלומים, לא יהיה למכון במה לקיים את עצמו, כי חלק מהתשלומים ייכנסו לשנה הבאה.

מיה מוהילבר: יתרה מזאת, אני צריכה לדאוג שלמכון יהיה מקור מימון, אם לא יהיה לו מקור מימון מי שייפגע זה האזרח.

מיה מוהילבר: ברגע שלא יהיה מקור כספי, יצומצמו השירותים, התורים יתארכו, במקום שהאזרח יופנה מייד ויקבל טיפול מייד, ויקבל בדיקה מיידית, הוא יקבל את זה עוד חצי שנה כיוון שאין מקור מימון.

מיה מוהילבר: השאלה היא מה עדיף על מה.

ישראל אייכלר: מה עם כל הוועדות שקבעו שהאגרות מידיי גבוהות, ומהוות נטל כבד על הציבור ללא כל צורך?

מיה מוהילבר: בוא נדייק.

מיה מוהילבר: הייתה ועדה מסוימת, ועדה פנימית של משרד התחבורה, שמונתה חד-צדדית, בניגוד לעמדת כל הגורמים.

מיה מוהילבר: יש כאן דו"ח נגדי לוועדה הזאת, של ד"ר בועז לב, מנכ"ל משרד הבריאות.

מיה מוהילבר: אני רוצה להוסיף שיו"ר הוועדה שמונתה על ידי משרד התחבורה התפטר.

מיה מוהילבר: זה היה פרופסור עזרא זוהר, הוא לא חתם על המסקנות של הוועדה, הוא לא קיבל אותן ולא הסכים להן.

איתן בן משה: הויכוח בין הוועדות מיותר.

איתן בן משה: הקימו ועדה אחת, משרד הבריאות החליט שהוא לא משתתף בוועדה, והקימו ועדה שניה.

ישראל אייכלר: השאלה היא מי יכול לעזור לנכים להוריד את המחירים, זה מה שמעניין אותנו.

מיה מוהילבר: הנכים לא משלמים.

מזל אלבז: אמרתי מראש שלא שילמתי.

ישראל אייכלר: אני לא מדבר על ההתאמה, זה אמרת שאין תשלום.

ישראל אייכלר: על זה דברנו למה לא עושים את זה בביטוח הלאומי, כדי שלא יצטרכו לבוא לכפר-סבא, זה דבר אחד.

יולי תמיר: אבל יש דברים שמשלמים.

ישראל אייכלר: מר והבה שילם.

עדה וינר: הוא לא הופנה לגודל רכב.

עדה וינר: הוא פנה בעצמו לקבל רשיון.

יולי תמיר: מה שעולה מדבריכם, שכל נכה שמבקש רשיון רכב היום, אתם גובים ממנו סכום, כי הוא לא מופנה.

עדה וינר: חלק מהם, חלק מסכמים על סמך מסמכים.

יולי תמיר: אבל אתם גובים איזשהו תשלום.

עדה וינר: כן.

רחל רוטנברג: מדובר גם על אנשים עם מוגבלות, שעברו איזושהי החמרה במצבם, והם צריכים לפנות שוב לקבל את הרשיון.

רחל רוטנברג: מדובר על הרבה אנשים ששוללים מהם את הרשיון, והם פונים שוב ושוב כדי לקבל את הרשיון.

רחל רוטנברג: להתנהל בעצמאות בקהילה ללא רשיון זה מאוד קשה.

רחל רוטנברג: יש גם אנשים שמבקשים רשיון לרכב ציבורי, למשל אדם שפנה אלינו, שהוא נהג מונית, ולא מאפשרים לו.

רחל רוטנברג: הוא יכול לנהוג על רכב פרטי, הוא לא יכול לנהוג על מונית.

רחל רוטנברג: הוא לא מקבל נימוקים סבירים שהוא יכול להבין אותם, מדוע לא מרשים לו לנהוג על מונית.

רחל רוטנברג: יש לו חוות דעת מנוגדות.

רועי והבה: שיעבירו את בדיקת העיניים, אפשר לעשות את זה בבית חולים, להביא אישור, ואת עניין הטפסים שממלאים – אפשר למלא אותם בבית.

רועי והבה: בשביל מה לראות דוגמה של הגה שאני צריך לסובב.

רועי והבה: בדקו לי את היד על ידי לחיצת יד, ואני לא יודע אם לבדיקה הזאת יש בכלל תוקף.

רועי והבה: אי אפשר לבדוק בצורה כזאת את החוזק של היד.

עדה וינר: מר והבה נבדק על סימולטור.

יולי תמיר: כמה מתקציב המכון נגבה מאנשים פרטיים?

מיה מוהילבר: שוליים שבשוליים.

יולי תמיר: אם זה שוליים שבשוליים, זה לא הרבה כסף, אנחנו רוצים לדעת בכסף.

יולי תמיר: מה שמשלם הביטוח הלאומי לא מעניין אותי, מעניין אותי לדעת כמה האזרחים משלמים.

מיה מוהילבר: אין בעיה להמציא לך את הנתון הזה מחר.

יולי תמיר: אשמח לקבל.

ישראל אייכלר: יש 40,000 פונים בשנה אמרתם.

ישראל אייכלר: מתוכם כמה משלמים?

מיה מוהילבר: אני לא רוצה לזרוק נתון.

מיה מוהילבר: אתן אותו מחר.

עדה וינר: לגבי הבדיקה, מה שנאמר פה מש לא מדויק.

עדה וינר: מדובר בבדיקה גופנית, בבדיקת סימולטור ובין היתר בבדיקת עיניים.

עדה וינר: להתמקד בבדיקת עיניים אצל נכה, במקרה זה, זה לא העניין.

עדה וינר: בדיקת עיניים זה ה-check up שאנחנו עושים בגלל המעורבות הגדולה מאוד תאונות דרכים.

עדה וינר: אני רוצה להבהיר בלי לעשות הכללות.

עדה וינר: אני לא מתייחסת לגודל רכב, כי שם מדובר במשהו שנכה מבקש ואנחנו נותנים לביטוח הלאומי את התשובה אם זה מה שמתאים לו.

עדה וינר: סעיף 9 קובע שהוועדה הזו מוסמכת לקבוע את הרכב המתאים, ובין המתאימים – הזול ביותר.

עדה וינר: זו הסמכות של הוועדה, כולל האיבזור.

עדה וינר: אני לא רוצה להתייחס לגודל רכב, כי זה לא היה הנושא בשלו הוזמנתי.

מזל אלבז: שלחתי מכתב במיוחד בנושא הזה.

ישראל אייכלר: יש אפשרות שתורידו קצת את האגרות?

מיה מוהילבר: לא.

יולי תמיר: תנו לנו פילוח – תלכו שנה אחורה – של מי הנבדקים, כמה מהם מופנים, כמה מהם משלמים באופן אישי.

יולי תמיר: בואו נראה, מתוך תקציב המכון, מה הנתח של הבעיה, ואז נדע אם אפשר בכלל לכסות את זה ממקורות אחרים.

מיה מוהילבר: הדו"ח שבידי מכיל את כל הפעילות של המכון.

מיה מוהילבר: הוא מכיל תשובה לדו"ח של משרד התחבורה.

מיה מוהילבר: מעבר לזה, הוא מכיל את הפילוח שחה"כ תמיר בקשה, אבל הוא מדבר על שנת 1999.

מיה מוהילבר: אני משאירה לכם את זה.

ישראל אייכלר: מה הפרופורציה בדו"ח הזה?

מיה מוהילבר: מבקשי רשיון נהיגה המופנים על ידי משרד הרישוי: 11,900 הפניות.

יולי תמיר: והם משלמים לבד.

מיה מוהילבר: כן.

מיה מוהילבר: הם משלמים 480 שקלים במחירי היום.

מיה מוהילבר: אני ממשיכה עם הפילוח בדו"ח.

מיה מוהילבר: עברייני תנועה מועדים, מופנים על ידי משרד הרישוי: 79 הפניות.

מיה מוהילבר: גם הם משלמים לבד.

מיה מוהילבר: נהגים שדווחו על ידי משטרת ישראל על מעורבותם בתאונת דרכים קטלנית עם נפגעים: 765 הפניות.

יולי תמיר: מבחינתי, זה קנס ראוי לאנשים כאלה.

מיה מוהילבר: אני ממשיכה.

מיה מוהילבר: נהגים שדווח עליהם על ידי בית המשפט, ובית המשפט ביקש לבדוק אותם: 75 הפניות.

מיה מוהילבר: נכי משרד הביטחון, שמשרד הביטחון משלם עבורם: 555 הפניות.

מיה מוהילבר: נכים המופנים על ידי המוסד לביטוח לאומי: 1655, מורשעי סמים ו/או אלכוהול יש פחות מ-100 פניות, אין כאן את המספר המדויק.

עדה וינר: היום יש 7,000 ועוד בצנרת.

ישראל אייכלר: ב-5 שנים עלה ל-7,000 אנשים, למה ההבדל הזה?

עדה וינר: משום שנלקחה החלטת ממשלה, אם אני לא טועה, שאנשים שמורשעים בעבירות סמים ב-7 השנים האחרונות יופנו לבדיקה, בין היתר גם לבדיקת כשירות נהיגה.

עדה וינר: הם משלמים באופן פרטי, אבל הבעיה היא שחלק מאוד גדול לא מתייצבים לבדיקות.

עדה וינר: אנחנו עושים את כל התהליך, ואז אנחנו - -

שלומית: אין להם כסף אז הם לא מגיעים.

עדה וינר: הגישה שלך - -

אורית קרופ: אין בהכרח קורלציה בין העובדה שהם לא מגיעים לזה שאין להם כסף.

מיה מוהילבר: אני רוצה להמשיך את הפילוח.

מיה מוהילבר: נהגים שנמסרה עליהם הודעת מטפל, לפי סעיף 12ב לפקודת התעבורה: 6,096 פניות.

מיה מוהילבר: מבקשי מחזיקי רשיון נהיגה עם בעיות בריאותיות ו/או מטעמי רישוי, מופנים על ידי משרד הרישוי: 6,544 הם משלמים באופן פרטי.

מיה מוהילבר: בדיקות רפואיות חוזרות מפאת גיל, אחרי מיון רפואי – אני מבינה שזה אחרי גיל 65.

עדה וינר: לא כל מי שעבר גיל 65, כל מי שעבר את הגיל הזה והרופא הממיין של משרד הרישוי מצא בעיה רלוונטית לנהיגה.

מיה מוהילבר: כאלה יש 1,610.

מיה מוהילבר: מחויבים בבדיקות ביקורת מטעם המרב"ד ו/או ועדת ערר: 6,729 .

יולי תמיר: למה כל כך הרבה?

ישראל אייכלר: מי זה האנשים האלה.

עדה וינר: אנשים שמקבלים תשובה שלילית, וזו הזדמנות לענות לנציגת "בזכות".

עדה וינר: 15% מהנבדקים נפסלים לרשיון שהם מבקשים, מסורבים, או נפסלים מהרשיון שיש להם.

עדה וינר: זה נעשה על בסיס מקצועי, יש לזה הסבר.

ישראל אייכלר: כמה הם משלמים בעבור בדיקה חוזרת?

עדה וינר: אלה אנשים שנפסלו, כמו המקרה שגברה עליו הגברת רוטנברג, שנשללה ממנו האפשרות לנהוג במונית בגלל שהוא סכנה לציבור על ידי נהיגתו.

עדה וינר: אני רוצה לחזור ולציין, המכון הזה עושה, בעינינו, ואני חושבת שגם בהחלטת הממשלה, משימה לאומית.

עדה וינר: אנחנו מנסים למנוע תאונות דרכים.

ישראל אייכלר: חשוב מאוד, בטח.

ישראל אייכלר: אבל 828 שקלים?

עדה וינר: זה ועדת ערר.

ישראל אייכלר: גם מי שוועדת ערר מחליטה שהוא מקבל רשיון, משלם את זה או מקבל החזר?

עדה וינר: הוא לא מקבל החזר.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, שלמכון שלכם כדאי לפסול בן אדם בשביל לקבל 1,200 שקלים.

מיה מוהילבר: יש עוד סוג אחד שעוד לא הקראתי אותו, וזה הסוג האחרון.

מיה מוהילבר: מופנים על ידי סמכות רישוי של צה"ל, בגין שימוש בסמים: 2,095.

מיה מוהילבר: צה"ל מפנה כאלה שמצהירים שהם משתמשים בסמים.

יולי תמיר: אני רוצה להבין את העלויות.

יולי תמיר: מבקשי רשיון נהיגה, כמה משלמים?

מיה מוהילבר: אני אקריא לך את הכל.

מיה מוהילבר: מבקש רשיון נהיגה: 486 שקלים, בדיקה חוזרת: 250 שקלים, אלה המחירים המעודכנים להיום.

מיה מוהילבר: ועדת ערר: 828 שקלים, בדיקה לבקשה לרשיון נהיגה לרכב ציבורי - -

יולי תמיר: אני רואה שיש לנו את זה רשום לפנינו.

ישראל אייכלר: המחירים נראים לאזרח הפשוט הרבה כסף.

ישראל אייכלר: בשביל המכון, זה מעט כסף.

מיה מוהילבר: המחירים האלה בזמנו, ב-1996, הוגשו לוועדת האגרות הבין-משרדית בראשותה של הגברת ציפי גל-ים.

מיה מוהילבר: הם נבדקו על ידי כל מי שישב שם.

מיה מוהילבר: הם הוגשו בשיתוף של משרד הבריאות עם משרד התחבורה.

מיה מוהילבר: הגברת גל-ים בקשה לעשות שינויים מסוימים, השינויים נעשו, והמחירים מאז 1996, מקודמים לפי המדד.

ישראל אייכלר: בסדר.

ישראל אייכלר: בבקשה, גברת מונין.

חני מונין: לפי מה ששמעתי פה, נראה לי שיש ניגוד אינטרסים מובנה בגוף הזה, שאם האנשים שיושבים שם מקבלים את המשכורת, והם תלויים באנשים שבאים אליהם לבדיקה, זה נראה לכאורה פתח לזימון אנשים אולי שלא לצורך, וגביית אגרות במחירים שאינם סבירים.

חני מונין: אני עובדת בתחקירים, ברשות ההסתדרות לצרכנות, אז אנחנו מכירים מה זה מחיר סביר.

חני מונין: רק בדיקת העיניים, שכאן היא בגובה של 450 שקלים - -

עדה וינר: מה פתאום.

עדה וינר: אני מצטערת לתקן אותך, זה לא נכון.

חני מונין: זה מה שמר והבה אמר, שמה שעשו לו זה בדיקת עיניים.

עדה וינר: הוא אמר, זה מילה שלו נגד מילה של מנהלת המכון.

עדה וינר: תבואו ותבדקו.

רועי והבה: זה לא נכון?

רועי והבה: בדיקה ידנית, זה מה שהיה.

עדה וינר: אבל בדיקת העיניים במקרה שלך הייתה רק screening, הבדיקה שלך הייתה בדיקה גופנית ובדיקה על סימולטור.

רועי והבה: לא נכון, לא היה סימולטור.

עדה וינר: במה סובבת את ההגה?

עדה וינר: נתנו לו הגה ושמו את היד על ההגה, זו הייתה הטענה שלו.

עדה וינר: ההגה הזה מחובר, יש סימולטור שם.

עדה וינר: הוועדה מוזמנת לבדוק את זה.

רועי והבה: לא עשו לי סימולטור.

חני מונין: אני חושבת שצריכה לקום ועדה, בעקבות מה שאנחנו מעלים פה, שתבדוק מה בדיוק בודקים, ומה העלויות האמיתיות של הדברים האלה.

חני מונין: לא צריך ללכת לשוק הפרטי, כי לא מדובר פה על אנשים שעושים ניתוח קוסמטי או אסתטי, ושישלמו כמה שהם יכולים, ואם הם רוצים ישלמו ואם הם לא יכולים לא ישלמו.

חני מונין: מדובר באזרחים ייחודיים שאף אחד מאתנו לא היה רוצה להיות במקומם.

חני מונין: אמנם אנחנו חברה קפיטליסטית, אבל אנחנו גם חברת רווחה, ואנחנו צרכים לדאוג לאוכלוסייה.

חני מונין: הם משלמים שירותי בריאות, ואנחנו חושבים שזה גם נושא שקשור לבריאות ובטיחות.

חני מונין: צריכים לבדוק את הנושא ולעשות את המכסימום כדי שהמחירים יהיו סבירים בעבורם.

חני מונין: זאת השורה התחתונה.

מזל אלבז: אני רוצה להוסיף בהמשך לדברי הגברת מונין, מה שקרה בכלל בוועדה בתל-אביב, הגענו עם הילדה, שהיא נכה עם צרכים מיוחדים, והיא נבדקת בדיוק 5 דקות על השעון, כשיש אדם נוסף בחדר חוץ מהרופאים.

מזל אלבז: הוא מדד עם סרט מדידה את הגובה שלה, את רוחב העגלה ובזה נגמרה הבדיקה.

עדה וינר: רופא לא בדק אותה?

מזל אלבז: לא.

מיה מוהילבר: לא ייתכן.

מזל אלבז: אני משקרת?

מזל אלבז: היא לא נבדקה על ידי רופא.

מזל אלבז: הוא הרים לה רגל אחת ובזה נגמר העניין.

מזל אלבז: ככה לא בודקים ילד נכה וקובעים שהילד הזה מתאים לכסא נשלף או למעלית או לרכב מסוים.

מזל אלבז: הם לא בעלי חיים.

עדה וינר: את צודקת.

מזל אלבז: גם הצורה שבה אנחנו מסיעים את הילדים שלנו, בחלק האחורי של האוטו, בניסאן לארגו, שמישהו מהוועדות האלה יישב מאחור במקום הילד הנכה הזה, אני רוצה לראות אם הוא יוכל ויהיה מסוגל לנסוע למרחקים.

עדה וינר: אני לא מבינה איך זה מתייחס אלינו איך הוא יושב בניסאן לארגו, כי ניסאן לארגו היה לך.

מזל אלבז: אתם חייבים להתייחס.

עדה וינר: אני לא יכולה להגיד לך איך נבדקה הילדה שלך, משום שאני חוזרת ואומרת, לא בדקתי את התיק, אף אחד לא הודיע לי שזה נושא של הוועדה.

עדה וינר: הייתי מוציאה את הפרוטוקול, הייתי בודקת, ואם אכן קורה כך, יש לי הוכחות, אז הרופאים שעשו את זה יקבלו את הנזיפה ואת ה"עונש" שלהם.

מזל אלבז: יש לי פה את פרוטוקול הוועדה.

עדה וינר: זה לא יעזור, אני צריכה לראות את התיק, ואני מוכנה לענות לך.

עדה וינר: אני חושבת שזה לא הוגן כלפי אנשים שעובדים, ועובדים קשה, לקחת מקרה אחד או 10 מקרים ולהוציא על סמך זה מסקנות.

עדה וינר: אני מבקשת ועדה שתבוא ותבדוק איך הוועדה לגודל רכב עובדת, מה ההשקעה מסביב לבדיקה מה ההשקעה בחשיבה, ולנסות למצוא פתרון לנכים.

עדה וינר: מכל הלב אנחנו רוצים לעזור להם.

עדה וינר: אנחנו בעד לעזור לנכים כמה שאפשר, אנחנו שוברים את הראש למצוא פתרונות טכניים, אנחנו ממציאים, אנחנו מתקשרים עם החברים שלנו בחוץ לארץ.

עדה וינר: יש עדויות על זה.

ישראל אייכלר: ד"ר וינר, אני רוצה לשאול לגבי התאמת רכב.

ישראל אייכלר: אתם, כמכון רפואי, מה דעתם שאפשר לעשות את התאמת הרכב הזאת במקומות אחרים או שיש לכם איזה מתקנים מיוחדים שאין בסניפי הביטוח הלאומי בארץ?

עדה וינר: זה לא שאלה אם אני מסכימה.

עדה וינר: אם יימצאו אנשים שיודעים את המלאכה, צריך לדון בזה יחד עם הביטוח הלאומי.

עדה וינר: אבל זה שינוי חקיקה.

ישראל אייכלר: אז נעשה שינוי חקיקה.

איתן בן משה: כל שינוי החקיקה זה עניין טכני.

איתן בן משה: יש כאן שני דו"חות שצריך לאחד אותם לדו"ח אחד, ולהקים ועדה חדשה שתבדוק את היעילות הכלכלית של המכון.

איתן בן משה: המכון הזה צריך לתת שירותים על סמך שיקולים כלכליים.

מזל אלבז: לא רק כלכלי, גם פיזי.

מזל אלבז: לראות את הנכה, ולדעת באמת מה צריך הנכה.

מזל אלבז: עם כל הכבוד לרופאים בוועדה, אני כאמא לילדה, רואה אותה 24 שעות ביממה.

מזל אלבז: אני רואה אותה בבית הספר, אני נוסעת אתה לטיפולים, אני יודעת בדיוק מה הצרכים שלה.

מזל אלבז: אז תקשיבו גם להורים, לנו לא נותנים את הזכות לדבר אפילו.

ישראל אייכלר: נשמע מה מציע משרד הבריאות.

אורית קרופ: יש פה דיון שצריך להיות ענייני וממצה.

אורית קרופ: אני רואה פה דו"חות שונים ומשונים.

אורית קרופ: אני חושבת שחבל על זמנם של האנשים.

אורית קרופ: אני מבינה מהגברת אלבז שהיא שלחה איזשהו מכתב ערעור.

אורית קרופ: אולי אפשר לבדוק אותו בצורה עניינית ולהתייחס לזה.

אורית קרופ: יכול להיות שאם החומר היה מועבר לפני כן לגוף שאמור היה להתייחס לזה, היינו חוסכים הרבה מאוד זמן.

אורית קרופ: אני מבינה שהגברת יפעת שי עשתה תחקיר, למה אנחנו לא מקבלים את זה?

עדה וינר: אילו הייתי יודעת שזה הנושא הייתי מביאה אלפי של נכים שהיו מעידים הפוך.

עדה וינר: זה לא הוגן להביא רק חלק אחד.

ישראל אייכלר: נכים שמרוצים, לא צריכים לבוא אלינו לוועדה לפניות הציבור.

עדה וינר: הרוב מרוצים.

מזל אלבז: אני מייצגת את ההורים לילדים נכים שמקבלים את סטירות הלחי על ימין ועל שמאל, כשהם באים לרכוש רכב.

מזל אלבז: אני לא הייתי צריכה להיות פה היום, הייתי צריכה להיות עם הילדה שלי בבית החולים, אם הייתי בודקים כמו שצריך את הילדה, הייתם מתייחסים לתיק הרפואי שלה בביטוח הלאומי, פותחים את התיק ובודקים מהם המגבלות שלה.

מזל אלבז: ראיתם את הילדה לפניכם, איך זה שלא התייחסתם ל insert.

מזל אלבז: Insert אי אפשר להתקין על כסא נשלף.

מזל אלבז: הלכתי למכון ובדקתי את העניין הזה עם מהנדסים של החברה הזאת.

מזל אלבז: למה לא מתייחסים לדברים האלה, למה אני צריכה לעשות את כל המאמץ הזה, להגיע ממקום כזה רחוק?

ישראל אייכלר: אנחנו מתייחסים בצורה הכי עניינית.

ישראל אייכלר: אני רוצה לאפשר, לפני שאני מסכם את הדיון, לגברת מוהילבר, נציגת משרד הבריאות, לסכם.

מיה מוהילבר: מכיוון שישנם חילוקיי דעות, בזמנו תמכנו בהקמת ועדה שתהיה ועדה בין-משרדית, שיהיו שותפים בה משרד הבריאות, משרד התחבורה, רשות הרישוי, משרד המשפטים, משרד האוצר, מבקר המדינה ונציג הצרכנים, וזו ההמלצה שלי גם היום.

מיה מוהילבר: כיוון שמשרד התחבורה, בניגוד להמלצה, הקים ועדה פנימית חד-צדדית, וכאן יש לנו דו"ח כנגד משלנו, הייתי ממליצה שתמליצו על הקמת ועדה שתבדוק את המכלול של ההיבטים.

מיה מוהילבר: המכלול של ההיבטים הוא: הנושא של האגרות, היכולות של המכון – גם היכולות הפיזיות שלו – שיבדקו וימליצו המלצות.

מיה מוהילבר: יכול להיות שהמיקום לא מתאים, יכול להיות שהנגישות אינה מתאימה, יכול להיות שהפרישה אינה נכונה.

ישראל אייכלר: על דעת חברי הכנסת, אני רוצה לסכם את הדיון.

ישראל אייכלר: 1.

ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת ממשרד האוצר, משרד התחבורה, משרד הבריאות, הרשות לצרכנות, הביטוח הלאומי, רשות הרישוי ונציגי הנכים להקים ועדה שתבדוק את הורדת אגרת הבדיקות, החזר כספי מכספי ועדת ערר, ומכלול ההיבטים של המכון הרפואי.

מיה מוהילבר: לא רק של ועדת הערר, של כל האגרות לסוגיהן.

ישראל אייכלר: 2.

ישראל אייכלר: לאפשר תשלומים לנכים ונזקקים, להקים ועדת חריגים להנחות ותשלומים במכון.

ישראל אייכלר: זאת אומרת שתהיה למכון סמכות לתת הנחות לאנשים שאין להם.

מיה מוהילבר: המכון לא יכול לעשות הנחות.

ישראל אייכלר: אז הוועדה תחליט שהמכון לא יכול, אז מישהו אחר, אבל חייבת להיות ועדת חריגים, שאזרח שאין לו כסף יוכל לקבל הנחה.

עמרי שרון: למעט מקרים של סמים או דברים כאלה.

ישראל אייכלר: 3.

ישראל אייכלר: להפנות נכים הזקוקים להתאמת רכב ואביזרים לסניפי הביטוח הלאומי, ולשחרר אותם מהחובה להגיע למכון הרפואי ו/או מכונים שעובדים אתו.

ישראל אייכלר: צריך למצוא דרך – אם צריך חקיקה נעשה חקיקה.

ישראל אייכלר: 4.

ישראל אייכלר: להעביר את המכון למקום שיש בו חניה ומעלית מיוחדת לנכים.

ישראל אייכלר: פניה לשר הבריאות: אתם חייבים לעשות את זה, כי זה בעיקר לנכים.

מיה מוהילבר: משרד הבריאות לא יכול לממן את זה, זה משרד האוצר.

ישראל אייכלר: משרד האוצר, בסדר.

ישראל אייכלר: 5.

ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת לקבל מסקנות הוועדה הזאת תוך חודשיים מהיום, בתחילת אוגוסט.

ישראל אייכלר: 6.

ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת להעביר לידיה נתונים מעודכנים בדבר האנשים שמשלמים למכון באופן פרטי, וכן מידע על התקציב המועבר אליהם מהביטוח הלאומי.

מיה מוהילבר: יש לי הסתייגות אחת.

מיה מוהילבר: אתה קבעת מראש שהאגרות גבוהות.

מיה מוהילבר: לבדוק את נושא האגרות.

ישראל אייכלר: אנחנו, כחברי כנסת, קובעים שהאגרות גבוהות.

ישראל אייכלר: הוועדה תבדוק מה היא יכולה להוריד.

עמרי שרון: הוועדה תבדוק מה שהיא צריכה, לדעתנו זה גבוה.

רועי והבה: אני רוצה להגיד שכל האגרות האלה זה תקנות של שר התחבורה, באישור מוקדם של שר האוצר, ובכפוף לאישור ועדת הכלכלה של הכנסת.

רועי והבה: אני חושב שהכנסת צריכה להרים את הכפפה.

רועי והבה: אני לא אוותר על 300 השקלים שלי, שאני מבקש עליהם החזר, ואני מבקש גם שיעדכנו אותי בהמשך מה קורה עם זה.

ישראל אייכלר: תקבל ממנהלת הוועדה את החלטת הוועדה.

ישראל אייכלר: תודה לגברת אלבז, אנחנו מאחלים לבת שלך שתהיה לה רפואה שלמה.

ישראל אייכלר: בעיית הרכב שלך נפתרה?

ישראל אייכלר: לא?

ישראל אייכלר: אולי אפשר לעשות משהו במקרה הזה לפחות.

עדה וינר: לא כל הנכים שמבקשים את הקרייזלר וויאג'ר, וכל מה שקיים בטכנולוגיה של היום, וקיימים רכבים מדהימים, מקבלים את זה.

יולי תמיר: אנחנו מבקשים, בסך הכל, שתהיה בדיקה נוספת של המקרה הזה.

שלומית קואולמן: מבקשים.

עדה וינר: זה לא דרך להתייחס לאנשים שמוזמנים לוועדה.

עדה וינר: הייתי צריכה לדעת שזה הנושא, הייתי מכינה את זה.

שלומית קואולמן: המכתב הגיע אתמול, היא מבקשת פתרון, אי אפשר לעזור לה?

עדה וינר: עוד לא עניתי לשאלה שלך, זה מראה על ההתנהגות, שאני לא מקבלת אותה.

עדה וינר: אמרתי שאבדוק את הנושא, לא הודיעו לי שהנושא הזה יועלה היום.

ישראל אייכלר: טוב, תבדקי את זה מחדש, ואנחנו מקווים שיימצא פתרון.

ישראל אייכלר: אנחנו מודים לכולכם, הישיבה נעולה.