ועדת הכנסת, כנסת 16, פרוטוקול מספר 143, 2004-06-29 11:30

רוני בר-און: שלום רב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

רוני בר-און: בראשית הדברים אני רוצה לשלוח מכאן על דעת כולכם איחולי החלמה מהירה לחברי הכנסת יוסי שריד ויחיאל חזן.

רוני בר-און: אנו מקווים כולנו לראות אותם כאן במהרה שלמים ובריאים במלוא האון.

רוני בר-און: רפואה שלמה.

רוני בר-און: בשבוע שעבר נתנו פטור מחובת הנחה לשתי הצעות חוק דומות, שלא לומר כמעט זהות, של חבר הכנסת גדעון סער וחבר הכנסת הרב משה גפני.

רוני בר-און: כזכור, שתי ההצעות עברו במליאת הכנסת בקריאה טרומית, וכבר הן מתכנסות לקראת עבודה בוועדת הכלכלה של הכנסת.

רוני בר-און: אנו מבקשים לאפשר להצעת החוק של חברת הכנסת פינקלשטיין להצטרף לעניין הזה.

רוני בר-און: לשם כך היא תצטרך להעביר את זה גם מחר בקריאה טרומית.

רוני בר-און: מי בעד פטור מחובת הנחה?

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: אין.

רוני בר-און: תודה רבה, ברוב דעות נתנו פטור מחובת הנחה גם לעניין הזה.

רוני בר-און: בהצלחה בטיפול בחוק.

רוני בר-און: 2.

רוני בר-און: ערעורים על החלטת יושב-ראש הכנסת והסגנים שלא לאשר דחיפות הצעות לסדר היום

רוני בר-און: יש בפנינו שני ערעורים, הראשון ערעורו של חבר הכנסת ישראל אייכלר בנושא העלאת תעריפי הנסיעה בתחבורה הציבורית.

רוני בר-און: חבר הכנסת אייכלר הוזמן, נמסר לו המועד, אין ייפוי כוח, הערעור מבוטל.

רוני בר-און: הערעור הבא הוא של חבר הכנסת אופיר פינס-פז בנושא חלוקת כדורי לוגול נגד קרינה רדיואקטיבית לתושבים.

רוני בר-און: בבקשה, חבר הכנסת פינס.

אופיר פינס-פז: מדובר בהחלטת ממשלה שרב בה הלא ברור על הגלוי והברור.

אופיר פינס-פז: אני חושב שנושא מהסוג הזה מחייב דיון ציבורי, שיבוא שר, יסביר לתושבים מה קורה אחרי ההחלטה, יסביר לתושבים מה קורה כאן, ויתקיים דיון פרלמנטרי בכנסת, כפי שמקובל.

אופיר פינס-פז: ההחלטה של הנשיאות להעביר את זה לוועדת חוץ וביטחון, בעייני, אינה נכונה.

רוני בר-און: נמסר לי כי הצעה דומה של חברת הכנסת ענבל גבריאלי, שהכותרת שלה היא החלטת מערכת הביטחון על חלוקת גלולות נגד קרינה לתושבי דימונה, ירוחם ויבנה בשל חשש לדליפה בכורים הגרעיניים הועברה לדיון מהיר בוועדת החוץ והביטחון.

רוני בר-און: מהוועדה נמסר לי כי הדיון נקבע ליום 5.7.04, יום שני הקרוב, וזה משמיט את כל עוצמת העניין, או ליום 19.7.04.

רוני בר-און: הם ממתינים לתשובת לשכת שר הביטחון לסכם על התאריך.

רוני בר-און: האם אתה מסתפק בסידור הדומה הזה גם לגבי הצעת הסדר שלך?

אופיר פינס-פז: אין לי בעיה שיאשרו לחברת הכנסת גבריאלי דיון בוועדת חוץ וביטחון, זה בסדר.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, הפתרון שציינת מספק.

אופיר פינס-פז: לא צריך לגרור את הבית הזה לדיונים כפולים ומשולשים בכל נושא, בכל עת ובכל מקום.

אופיר פינס-פז: יש הליך של דיון מהיר שאושר.

שאול יהלום: אני הצעתי באופן קבוע שוועדת הכנסת תנחה את הנשיאות, קודם כל בדבר כזה היו צריכים לצרף את אופיר פינס לדיון המהיר.

שאול יהלום: אם אתה מציע הצעה דחופה ומחליטים על דיון מהיר, שיצרפו אותו.

רוני בר-און: ההערה הזאת היתה נכונה אז, היא נכונה גם היום.

רוני בר-און: אני מקווה שהמזכירות והנשיאות יפנימו אותה.

אליעזר כהן: אני מצטרף לבקשתו של אופיר פינס משני טעמים; אחד, אני יודע שהנושא בעייתי.

אליעזר כהן: יש מתווכחים האם צריך בכלל לחלק את הכדורים או לא.

אליעזר כהן: שנית, הדיונים בחוץ ובביטחון היו סגורים, והנושא חייב להיות פתוח בפני הציבור.

רוני בר-און: אני מסכים.

רוני בר-און: חבר הכנסת יהלום, אני כבר נתתי הוראות בעניין ניסוח תיקון לתקנון ברוח הדברים שאמרת, דומני בישיבה הקודמת ביום שני שעבר.

רוני בר-און: אנחנו מתייחסים ברצינות הרבה ביותר להערות שלך.

רוני בר-און: אני מקווה שבזמן הקרוב ביותר גם נפעל הלכה למעשה.

רוני בר-און: אני בדרך כלל לא מתערב בנושא הערעורים, אני מרשה לעצמי לומר שהדיון בעניין חלוקת התרופות זה שוב אותו סוג של דיונים שהשאלה היא מה מרכזי בזה, האם ענייני הביטחון, או במסגרת הדאגה לרווחת הפרט ולבריאות התושבים בהתנהלות בעניין הגלולות.

רוני בר-און: לכן אני מציע שנסיים את הדיון, נעבור להצבעה.

רוני בר-און: אני מודיע לך חד משמעית שאם הערעור הזה מתקבל, למרות שהוא לא באסופת הנושאים, זאת החלטת ועדת הכנסת, שגם הנושא שלך נכלל בגדר הנושא הזה.

רוני בר-און: בבקשה, סגן היושב-ראש, נציג הנשיאות, חבר הכנסת אדלשטיין.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, אפשר להסתפק כאן בדיון, כי נימוקי הנשיאות דומים מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא כלל וכלל אינו דרמטי שצריך לדון בו.

יולי יואל אדלשטיין: הסוגייה הזאת, אם כן או לא, יכולה להתבהר ברצינות רק בוועדת חוץ וביטחון, שם הגורמים המוסמכים יכולים לתת את התשובה המוסמכת והאמינה לנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן הנימוק הזה מצטרף לשש הצעות דחופות לסדר היום.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני מציע להסתפק בפתרון שהוצע כאן, דיון מהיר.

רוני בר-און: אין ספק ששר הביטחון או סגן שר הביטחון, אם יהיה סבור שדיון גלוי במליאה בעניינים שנוגעים לקרינה, אם קיימת או לא, איך יש לטפל בה, יידע לדאוג שהנושא יועבר לוועדה הנכונה.

רוני בר-און: אנו עוברים להצבעה.

רוני בר-און: מי בעד קבלת הערעור?

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: אני קובע אפוא שהערעור התקבל.

רוני בר-און: הנושא יצורף על סדר היום וגם הצעתה של חברת הכנסת ענבל גבריאלי.

רוני בר-און: מי שחשב שהצעתה של חברת הכנסת גבריאלי שונה באיזה וריאנט, הרינו מפנים את תשומת לבו שאנו חושבים אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא זוכר אם יש חבר מסיעת הליכוד שהגיש הצעה בנושא כזה, ושם מה שיקבע זה קדימות ההצעה.

רוני בר-און: בסדר.

רוני בר-און: אחרים לחברי הכנסת בנושא: "עוזרים פרלמנטריים"

רוני בר-און: אנו עוברים לדון בנושא המרכזי שלשמו התכנסנו, וזה דוח והמלצות הוועדה הציבורית בנוגע לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא: "עוזרים פרלמנטריים".

רוני בר-און: אני רוצה להזכיר שזה אחד המקרים הבודדים והחריגים שגם אני וגם כל חברי הכנסת שהתבטאו כאן, התבטאו מתוך זה שיש להם "אינטרס אישי" במעשה החקיקה הזה.

רוני בר-און: אנו יושבים פה מתוך דאגה ברורה, כזאת שאנו אפילו גאים עליה, לאינטרסים של העוזרים הפרלמנטריים.

רוני בר-און: אם יש בעניין הזה משום וריאנט של ניגוד אינטרסים, אנו מצהירים על זה בגילוי ובשקיפות.

רוני בר-און: הוגשו למעלה מ-70 הסתייגויות.

רוני בר-און: בתמצית אומר כך; חלק גדול מהן היתה לגביהן תמימות דעים של רבים מחברי הכנסת, וחלק גדול מחברי הכנסת המסתייגים חתמו בעצם על אותו מכתב שבו מופיעות ההסתייגויות המרכזיות.

רוני בר-און: יש ארבעה חברי כנסת שהגישו השגות נוספות.

רוני בר-און: אקרא בפניכם את ההסתייגויות המרכזיות שעליהן נתכנסו בדעתם אותם 70 או 70 חסר ארבעה חברי הכנסת שהגישו את ההסתייגויות.

רוני בר-און: אחר כך נפתח את הדיון על ידי כך שניתן לנציגות העוזרים הפרלמנטריים לומר את דברה, אחר כך נשמע את חברי הכנסת, ואחר כך נתכנס להחלטות.

רוני בר-און: אתן לכל אחד לדבר.

רוני בר-און: כולם יקבלו רשות דיבור.

רוני בר-און: חברי ועדת גרונאו אינם פה, הם הוזמנו.

רוני בר-און: פעם הם מחליטים לבוא, פעם הם מחליטים שלא לבוא, זה, כמובן, עניינם.

רוני בר-און: ההסתייגויות עוסקות בנושא מרכזי אחד – מעמד העוזר.

רוני בר-און: בעניין הזה מפנים חברי הכנסת את תשומת לבם של חברי הוועדה הציבורית לכך כי הפיכת חברי הכנסת למעסיקים מכוח ההתקשרות בהסכם שבין חבר הכנסת לעוזר חושף את המעסיק, קרי את חבר הכנסת, לתביעות משפטיות.

רוני בר-און: שעה שחבר הכנסת אינו מחזיק בביטוח מעבידים - לא מעסיקים, כפי שכתבתם פה - הם נחשפים לתביעות במקרה של תאונות עבודה או אפילו כשהעוזר הפרלמנטרי חוטא ברשלנות.

רוני בר-און: אני ישבתי עם ועד העוזרים הפרלמנטריים, ראיתי את ההסתייגויות.

רוני בר-און: אני מסכים עם מרביתן, כמעט עם כולן.

רוני בר-און: הדברים טעונים הבהרות מצדנו, טעונים הערותינו.

רוני בר-און: אני מקווה שהוועדה הציבורית תתחשב בכך, כדי שבדיון הבא גם נוכל לאשר את ההמלצות.

רוני בר-און: העוזרים הפרלמנטריים אומרים - את זה לא בדקתי, אך אתם רשאים לבדוק את זה - שמצב הדברים מנוגד להמלצות ועדת גלנור, שהיתה הוועדה הקודמת, שם נכתב כי העוזר יועסק במסגרת משרת אמון, אך יחתום על חוזה מול הכנסת.

רוני בר-און: החלטות בנוגע לתנאי עבודתם של העוזרים, הגם שאנחנו הם המעסיקים שלהם, מתקבלות שלא על דרך התייעצות אתנו, אם נו המעסיקים אך אחרים קובעים את תנאי ההעסקה, הדעת נותנת שלפחות יתייעצו אתנו בעניין הזה.

רוני בר-און: לא מתייעצים אתנו, לא מתייעצים גם עם העוזרים.

רוני בר-און: זה דבר שאני מוכן להבין אותו, כי לא בהכרח מעסיק שעה שהוא מציע תנאי העסקה מתייעץ עם המועמד להעסקה.

רוני בר-און: אך אם אני המעסיק, מסגרת הרשת צריכה לדעת לתת את תשומת הלב המתאימה לצרכים או לרצונות שלי.

רוני בר-און: ההסתייגויות המציעות כי ייקבע נוהל שבו כל החלטה משפיעה על תנאי עבודת העוזרים, יובאו בפני ועדת הכנסת לאישור.

רוני בר-און: מכאן אנו מגיעים לסעיף 10 א (2) בהמלצות - תשלומים והטבות.

רוני בר-און: האש"ל שמשולם כיום לעוזרים אינו מספיק.

רוני בר-און: הבעיה קשה במיוחד בכל הנוגע לעזרים המגיעים מחוץ לעיר, ועל כן נדרשת גם קצובת נסיעה בהתאם למקום מגוריו של העוזר, וזאת על פי תעריפי התעבורה הציבורית או תעריפי החשב הכללי.

רוני בר-און: הדעת אינה סובלת שעוזר פרלמנטרי המגיע אפילו מתל אביב, שזה עיר המחוז הכי קרובה לכאן, ישלם עבור המינימום של שלוש נסיעות שבועיות – הלוך וחזור, כל זה מהצרור הנקוב אליו הוא משתכר.

רוני בר-און: לסעיף 10 א (3), בעת דיוני התקציב אמרתי, כשדיברתי עם העוזרים דיברתי על כך שלפחות חלקם ודאי נוסע עם חברי הכנסת הלוך וחזור, שלא לומר גם נוהג את הרכב, אך מסתבר שהעניין הזה אינו מקיף, כי יש ימים שאתה בא אתו או לא, יש ימים שחבר הכנסת לא נוסע, ויש כאלה שבאים מתל אביב וחבר הכנסת גר בירושלים או כאלה שבאים מחיפה וחבר הכנסת גר בתל אביב ולהפך.

רוני בר-און: צריך לפתור את הבעיה הזאת כנגד הוכחה על הוצאה בפועל.

רוני בר-און: אני מניח שאנו עסוקים פה במשרות אמון ולא באנשים שיביאו כרטיסים על הוצאות ברכב ציבורי או יתנו הצהרה על נסיעה ברכב ציבורי שעה שהם נוסעים או נוהגים את רכבו של חבר הכנסת.

רוני בר-און: סעיף 10 א (3) אומר: בעת דיוני התקציב המתמשכים אל תוך הלילה מבקשים העוזרים הגרים מחוץ לעיר להיות זכאים לדמי מדור, לדמי מגורים בבית מלון, אם הדיונים מסתיימים לאחר השעה 22:00.

רוני בר-און: אני אמרתי להם שאסכים להסתייגות הזאת על תנאי שביום שהדיונים מסתיימים לאחר 22:00 וביום שלמחרת העוזר צריך להיות פה לפני 09:00 או 10:00, לא יעלה על הדעת שנשלם מגורים במלון ביום רביעי אחרי 22:00, כאשר העוזר לא צריך להיות פה ביום חמישי.

רוני בר-און: סעיף 7, עוזר מנהלי ועוזר מקצועי – זאת בעיה שימיה ימי שנות דור.

רוני בר-און: הקטע מי העוזר המנהלי, מי המקצועי, איך מחלקים ביניהם, האם ניתן לחלק את התקציב כראות עיננו, יש פה הצעה נוספת שאומרת שאם חבר הכנסת מבקש להעסיק באותה מסגרת תקציבית שלושה עוזרים ולא שניים, למה אנו צריכים למנוע ממנו?

רוני בר-און: חבר כנסת מהמפלגות החרדיות אמר לי: העוזרות שאנו מעסיקים הן לפעמים גברות נשואות שמטופלות בילדים ו/או יוצאות לחופשות לידה, ואני מוכן במקום להעסיק שני עוזרים במשרה מלאה, להעסיק שלושה עוזרים במשרה של שני שלישים.

רוני בר-און: אם אני לא משפיע תקציבית על הכנסת, למה אתה צריך להתערב לי בשיקול הדעת הזה?

רוני בר-און: ההשגה אומר: אישור תקן עוזר מקצועי נוסף במקרה בו יש עוזר שני בעל תואר אקדמי והוא עובד מעל שנה או במקרה שהוא אינו בעל תואר אך עובד בשירות חבר הכנסת שנה וחצי.

רוני בר-און: המלצה זאת באה כהמשך למגמה שהחלה עם דוח ועדת גלנור מתוך הצורך להמשיך לחזק את הכלים שבידי חברי הכנסת.

רוני בר-און: רספקטיבת הזמן; מעת שהגישה ועדת גלנור את המלצותיה, מגלה כי ריבוי המשימות על חברי הכנסת מקים צורך לעובד מקצועי נוסף.

רוני בר-און: יש שתי בעיות מערכתיות פה; ראשית, השאלה היא האם מערכת התמיכה המקצועית והמנהלתית שמקבל חבר הכנסת במצבה הנוכחי מספקת או יש צורך להרחיבה, והשאלה השנייה, ועליה אני מבקש לתת את הדעת, שהיא השאלה היותר קלה, אם באותה מערכת התמיכה בלי פגיעה במסגרת התקציבית, מותר לחבר הכנסת ככל שהדברים נעשים בגלוי, על פני השולחן, בידיעת המנגנון על פי חוזים ובלי המניפולציות של לפרנס עוד משפחה או מקורב, לעשות את החלוקה כאוות נפשו.

רוני בר-און: גם זה במגבלות - לא נאפשר להעסיק פה גדוד של עשרה או עשרים רבעי משרה.

רוני בר-און: חברי הכנסת המסתייגים מדברים גם על נושא השתלמויות מקצועיות לעוזרים הפרלמנטריים בתחומים שיסייעו להם בעבודתם בשירות חברי הכנסת, תחומים מוצעים כמו תקשורת, משפט ומינהל.

רוני בר-און: הם מדברים גם על הקצאת תקציב שיאפשר קיום פעילות כגון יום האשה, יום הנופש, שי ראוי לחגים.

רוני בר-און: נושא נוסף הוא פתרון בעיות הוותק של העוזרים הפרלמנטריים, ותק שהצטבר מאז הפעם האחרונה שהוועדה הציבורית הגישה את מסקנותיה.

רוני בר-און: הדבר נוגע בעיקר למצבים הבאים: 1.

רוני בר-און: עוזרים שעברו מסטטוס מנהלי למקצועי אינם מתוגמלים על תקופת הוותק שלהם בסטטוס המנהלי.

רוני בר-און: 2.

רוני בר-און: עבודה שקשורה לכנסת או לחבר כנסת שלא כעוזר פרלמנטרי, למשל משרדי ממשלה וועדות הכנסת, לא נצברת כוותק כאשר העוזר הפרלמנטרי מגיע אל המנוחה והנחלה של החוזה מול חבר הכנסת.

רוני בר-און: יש פה עוד ארבעה חברי כנסת שיש להם השגות שונות שלא בא זכרן בקובץ הזה שקראתי בפניכם, אלה חברי הכנסת בריזון, נסים זאב, נודלמן ובני אלון.

רוני בר-און: אני לא ביקשתי להדגיש מה שחברי הכנסת מוחקים מתוך המכתב הסטנדרטי.

רוני בר-און: אם יעבור המכתב הסטנדרטי, דעתם אינה משנה יותר.

רוני בר-און: יש תוספות?

רוני בר-און: נסים זאב, מעבר לקצובת הנסיעה ברכב הציבורי, מבקש לבחון את השאלה, האם לא מן הראוי גם לשלם קצובת אחזקת רכב לעוזרים שהנם בעלי רכב פרטי.

רוני בר-און: ההסתייגות של איוב קרא מדברת על עוזר מחליף במקום עוזר, לתקופה לאחר שהעוזר חזר וכו'.

רוני בר-און: אני אמרתי דבר אחר; מכיוון שהתחלופה בין העוזרים היא מהירה או אטית, תלוי לפי קצב ההתקדמות של העוזרים בחיים מבחינת הלימודים האקדמאים שלהם, מבחינת הרצון והצורך שלהם להפליג למחוזות אחרים, מתעוררת בעיה של תקופת החפיפה.

רוני בר-און: אני מחליף עוזר שהולך לעשות את הסטאז' שלט במשפטים, ורציתי שהעוזר המחליף יחפוף אתו למשך חודש לפחות, עבודה כבדה ומסובכת שאפילו אני לא יודע ללמוד אותה - לא ביום ולא ביומיים.

רוני בר-און: אמרתי שבתקופת הביניים של החודש של החפיפה את המשכורת של העוזר היוצא משלמת הכנסת ממילא על פי החוזה, ואת השכר של העוזר הנכנס אני אוכל לשלם מתוך תקציב קשר עם הבוחר בגבולות משכורת שלא תעלה על יותר ממשכורת-משכורת וחצי.

רוני בר-און: יש לי תקציב קשר לבוחר, אני רוצה להתפנק עם חפיפה מסודרת, אני מביא את העוזרים ומודיע לחשבות שאני מבקש לשלם לו, עם כל תשלומי החובה, ביטוח לאומי, מס הכנסה וכל הנגזרות היוצאות מתקציב קשר לבוחר שלי את משכורת החודש הזאת.

רוני בר-און: במצב הקיים כיום אני צריך להביא את הכסף מהבית.

רוני בר-און: זה בסדר מבחינתי, אני לא בטוח שזה בסדר מבחינת אחרים.

רוני בר-און: זאת היתה ההסתייגות שלי.

שאול יהלום: אני חושב שבאופן עקרוני, ואדוני כעורך דין יכול לראות את זה בחוק, רוב ההסתייגויות כאן אינן קשורות לוועדה- -

רוני בר-און: חד משמעית קשורות.

שאול יהלום: הוועדה הוקמה על סמך החוק שדיבר על זכויות וחובות חבר הכנסת.

שאול יהלום: האם לעוזר שתקוע כאן אחרי 24:00 תהיה לינה או לא זה נוגע מבחינת עבודתו של חבר הכנסת?

שאול יהלום: זה לא נוגע לו בכלל.

שאול יהלום: לכן אני מציע שקודם כל נחליט שזה לא קשור.

רוני בר-און: כל עניין שנוגע לעוזרים הפרלמנטריים מגדול עד קטון, מרגע שהוקמה ועדה ציבורית, זה שייך לוועדה הציבורית.

רוני בר-און: זה תשובה נכונה משפטית לאור המצב, בסיטואציה הקיימת היא תשובה צדקנית.

רוני בר-און: אין לנו ברירה.

שאול יהלום: למה?

רוני בר-און: נשמע את תשובת היועצת המשפטית.

אנה שניידר: הוועדה הציבורית הוקמה בחוק, ולמעשה היום זה מעוגן בפרק ט לחוק הכנסת.

אנה שניידר: סעיף 49 אומר כך: פרק זה בא להקים ועדה ציבורית ולהפקיד בידיה סמכויות לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת.

אנה שניידר: אנחנו רואים את העסקתם של העוזרים הפרלמנטריים על ידי חברי הכנסת כנכנסים לגדר אותן מלים: "התשלומים האחרים שחברי הכנסת זכאים להם מן הכנסת".

שאול יהלום: מה פתאום?

רוני בר-און: אני לא מתכוון להתווכח עם היועצת המשפטית.

רוני בר-און: קיבלתי פניות, ביקשתי לקבל חוות דעת, רציתי להתעסק עם זה בעצמי כדי לחסוך את הפינג-פונג הנוראי הזה עם הוועדה הציבורית.

רוני בר-און: זאת התשובה, אתה יכול לא לקבל את חוות הדעת של היועצת המשפטית.

רוני בר-און: עם כל הכבוד, אני מקבל את ההחלטות בוועדה הזאת, ונמשיך להידיין לפי חוות הדעת.

רוני בר-און: זה גם יהיה יותר קצר, וודאי יותר יעיל, בסוף הדרך הרי אנחנו קובעים.

רוני בר-און: כלומר אם אנו עכשיו שולחים את ההסתייגויות והוועדה מחזירה לנו דוח ומתעלמת מההסתייגויות שלנו, בפעם השנייה אנחנו מחליטים.

רשף חן: לסדר; נדמה לי שהתשובה לשאלה הזאת טמונה בשאלה הראשונה שהעלית במכתב.

רשף חן: נדמה לי שיש הבדל בין מצב שבו רואים אותם כעובדים שלנו והכנסת משלמת, ואז זה מתיישב עם חוות הדעת, לבין מצב שבו רואים אותם כעובדים של הכנסת.

רשף חן: אז זה דומה לכל יתר השירותים – המיזוג שאנו מקבלים פה.

רוני בר-און: עכשיו אתה עושה את חידון הביצה והתרנגולת?

רשף חן: יש פה ביצה ותרנגולת.

רשף חן: אולי אם נדון בעניין הזה ונקבע חד משמעית שמדובר בעובדי כנסת, זה מוציא את זה מהוועדה הציבורית.

רוני בר-און: אין בכלל שאלה, שאם נשנה את הסטטוס שלהם- -

רשף חן: מה הסטטוס שלהם כרגע?

רוני בר-און: כמו הבולים שאתה קונה מתקציב קשר לבוחר, זה הסטטוס שלהם.

רשף חן: חשבתי שהם עובדי כנסת.

רוני בר-און: הם לא.

רוני בר-און: נציג העוזרים הפרלמנטריים, בבקשה.

ליאור וינטרוב: אני העוזר של רן כהן בארבע השנים האחרונות, אני יושב-ראש ועד העוזרים.

ליאור וינטרוב: אני רוצה להודות מאוד ליושב- ראש הוועדה שנתן לנו את ההזדמנות להתבטא ולכל חברי הכנסת שהקשיבו לנו, בעניין איך אנו יכולים לפתור את המצב הקיים כיום.

ליאור וינטרוב: יש נקודה שלא נגעו בה; המסמך שהוציאה ועדת גרונאו עוסק בגורלם של 190 עוזרים.

ליאור וינטרוב: המסמך הזה התקבל בלי שדיברו עם העוזרים הפרלמנטריים ולאחר שביקשנו דיון אתנו.

ליאור וינטרוב: ביקשנו שוב, איימנו, ולאחר שהחתמנו 45 חברי כנסת הסכימו להיפגש אתנו - רק לאחר איומים, בקשות ותחנונים.

ליאור וינטרוב: נפגשנו, אך בפגישה עצמה - כבר בפתחה נאמר לנו שזה לפנים משורת הדין כלומר שהדיון בתנאי העובדים הפרלמנטריים הוא לפנים משורת הדין.

ליאור וינטרוב: חברי הכנסת לא זכו להגיד את דברם, לפחות רק חלקם זכו להגיד את דברם, וזה לא היה הנושא המרכזי.

ליאור וינטרוב: לא ברור לי על סמך מה זה התקבל.

רוני בר-און: הנקודה ברורה.

רוני בר-און: אל תתנצח עם הוועדה.

ליאור וינטרוב: לגבי הנושא של מי יחתום על החוזה; הוזכר הנושא המשפטי, אך יש פה הרבה מעבר לזה.

ליאור וינטרוב: לא סתם החליטו שפעם נחתם מול הכנסת ופעם מול חבר כנסת.

ליאור וינטרוב: שנים רבות עוזר פרלמנטרי מקבל תלוש משכורת שמצוין עליו הסמל של מדינת ישראל.

ליאור וינטרוב: חודש אחד אחרי זה – תלוש משכורת שונה.

ליאור וינטרוב: הכנסת השקיעה הרבה מחשבה וכסף להוריד כל סממן וקשר בין העוזר לכנסת.

ליאור וינטרוב: העוזרים הפרלמנטריים מעולם לא ביקשו את הזכות להיות עובדים קבועים, וברגע שפג האמון אפשר לפטרם, אך מה שקורה פה הוא הרבה מעבר לסתם סמנטיקה – מי חותם על החוזה.

ליאור וינטרוב: חברי הכנסת הם אלה שנותנים לנו הוראות ביום יום, אך בפועל אין לכם שום יכולת, אני אומר את זה בצער, והשפעה על התנאים שבהם אנו עובדים.

ליאור וינטרוב: זה בא לידי ביטוי גם באורח חייו של עוזר פרלמנטרי יום יום; יום אחד אסור לך להיכנס למקום מסוים, אסור לך לחנות, אין לנו שום יכולת להשפיע על ההחלטות, ופה אתם צריכים להגיד את דבריכם.

ליאור וינטרוב: אם הכנסת משלמת את המשכורת – הרי בוועדה לביקורת המדינה, אם היינו יושבים היום ומדברים על משרד ממשלתי שלוקח מכיס אחד ומעביר לכיס אחר, המבקר היה אומר: רבותי, זה טריק משפטי דמוקרטי, זה לא תקין, והיה מבקש להפסיק את זה מייד.

ליאור וינטרוב: גם פה צריך להפסיק את זה מייד.

ליאור וינטרוב: הדרך היחידה היא לחתום חוזה מול הכנסת, ומי שיקבע מי יעבוד בשבילו יהיה חבר הכנסת.

ליאור וינטרוב: בלי טריקים.

ליאור וינטרוב: עורכי דין יש לכולם.

ליאור וינטרוב: יש פה הרבה עוזרים פרלמנטריים שכבר צברו ותק של כמה שנים, הם בעלי השכלה, הם עובדים בשביל הח"כ שלהם שמאוד מעריך את עבודתם.

ליאור וינטרוב: אם הם ייאלצו לעזוב בגלל העובדה שהם לא הצליחו לקבל שכר ראוי, והשכר של העוזרים המנהליים כיום אינו ראוי, יש פה פגיעה קשה בעבודה של הח"כים.

ליאור וינטרוב: לכן הח"כים צריכים לומר את דברם, לומר: אנו צריכים עזרה יותר טובה, תנו לנו את הכלים.

רוני בר-און: תודה, אני פותח את הדיון לחברי הכנסת.

שאול יהלום: העיקרון, שאני אומר שחברי כנסת לא שווים הרבה אם אין להם עוזרים פרלמנטריים.

שאול יהלום: הם שתי הידיים שלנו.

שאול יהלום: המטרה שלנו היא שהם ירגישו טוב, וזה המינימום האפשרי.

שאול יהלום: אתן לך דוגמה לחוסר רגישות שאמרת; נניח שאתה אומר, עוזר, רק אם הוא צריך להיות מחר בבוקר.

שאול יהלום: אבל נניח שהישיבה נגמרת פה ב-01:00, הוא לא צריך להיות מחר, אך אין תחבורה ציבורית.

שאול יהלום: מה הוא יעשה?

רוני בר-און: לאחר הפסקת התחבורה הציבורית ודאי לא.

שאול יהלום: לכן צריך לחשוב לעומק על כל נושא.

שאול יהלום: הצעתי העיקרית היא קודם כל לקבל את העמדה שלהם ולקבוע את זה אפילו בחוק כמשרת אמון.

שאול יהלום: כמו שיש לשרים - הנהג והעוזר ומנהל הלשכה מקבלים משכורת מהמדינה, אך כשהשר עוזב, מייד מפטרים אותם.

שאול יהלום: לכן אין פה הבעיה של הקביעות.

רוני בר-און: מישהו פעם ניסה להכניס בחוק הכנסת סעיף כמו ראש קואליציה, חוק עוזרים פרלמנטריים?

אנה שניידר: לא.

רוני בר-און: אולי נעשה פרק – חוק עוזרים פרלמנטריים.

רוני בר-און: כעורך דין אני נתקלתי הרבה פעמים בשאלה מאוד מערכתית, מה החובות של הסטאז'ר שלי שהיה אתי, למשל חסיון.

רוני בר-און: ישב אתי סטאז'ר, שמע שקליינט מודה ברצח, והשוטר תופס אותו בחוץ, ומבקש לדעת מה שמע.

רוני בר-און: הוא אומר לו: אין לך חיסיון.

רוני בר-און: נגיד שאני והעוזר הפרלמנטרי שלי הולכים לאיזה מקום, ועל הדרך אני צריך משהו, שאני רוצה ליהנות מהחסינות.

רוני בר-און: זה סטטוס שאנו צריכים לאור ההתנהלות שלנו משך השנים להכיר שיש לו מעמד מעבר לזה שיחליפו לו את תלושי המשכורת כשמישהו חושב שיש לו בעיה עם סמל המדינה.

רוני בר-און: שאלתי את השאלה כדי לפתור את הבעיה המערכתית של הסטטוס של העוזר הפרלמנטרי.

אנה שניידר: לאורך כל השנים המעמד של העוזר הפרלמנטרי היה כעובד של חבר הכנסת, והכנסת היא בעצם לשכת שירות של חבר הכנסת במובן הזה שהיא במקומו- -

רוני בר-און: אם סטאז'ר היה אומר לי: כתוב פה שאני עובד הכנסת, היינו מתווכחים באיזה בית משפט או שניים, לא בטוח שאני הייתי צודק אך גם לא בטוח שאת היית צודקת.

רוני בר-און: אם כבר עושים חשיבה, ננסה להקנות מעמד סטטוטורי.

שאול יהלום: אני הראשון שאתמוך בכך.

שאול יהלום: אני ניהלתי עם היועצת המשפטית דו שיח מאוד אינטנסיבי בקדנציה הקודמת על אותו נושא של חבות מעסיקים והביטוח.

שאול יהלום: כמו ששם הגענו למסקנה, ויש החלטה שבמקרים כאלה הכנסת כן אחראית, זה כבר בדרך הנכונה שהכנסת תהיה המעסיקה, אין בזה בעיה.

שאול יהלום: צודקים העוזרים הפרלמנטריים.

שאול יהלום: נושא העוזר המנהלי אינו מאפשר להם קיום בכבוד.

שאול יהלום: לכן צריך להשוות את המשכורת, זה יעלה קצת כסף לכנסת, אך צריך להעלות את המשכורת המנהלית למקצועית, ולהשוות בין השניים.

אליעזר כהן: מכל הרשימה הארוכה שהוזכרה פה אני רשמתי שלוש נקודות שנראות לי עיקריות וחשובות; אחת, סגירת הפער בין העוזרים המקצועיים והמנהליים.

אליעזר כהן: אני מצטרף למה ששאול יהלום אמר.

אליעזר כהן: הפער הזה מלאכותי, הוא מיותר, וצריך לחסלו אחת ולתמיד.

אליעזר כהן: שנית, הוותק של העוזר הפרלמנטרי מוגבל ומקוצץ.

אליעזר כהן: צריך לבטל את הוותק הזה, במיוחד לכאלה שהיו עוזרים אצל שר וחזרו לכנסת, והתקופה לא נחשבת.

אליעזר כהן: שלישית, הוצאות נסיעה בפועל, במיוחד לעוזרים שאינם גרים בירושלים, יש להם הוצאות רבות של נסיעה, וחייבים להתחשב בהם.

ענבל גבריאלי: חבר הכנסת יהלום דיבר על לתת לעוזרים הרגשה טובה.

ענבל גבריאלי: לא מדובר בהרגשה טובה, אלא מדובר בלקבל את מה שמגיע להם, מדובר בתגמול על מה שהם עושים.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שהבעיה העיקרית באמת היא המעמד הבעייתי.

ענבל גבריאלי: מצד אחד אנו, חברי הכנסת, אנו לא נחשבים מבחינת החוק עובדי הכנסת, העוזרים הפרלמנטריים חתומים מולנו על חוזה, והכנסת משמשת מעין לשכת שירות במקום שאנחנו, חברי הכנסת, נתעסק בתשלום השכר, הכנסת עושה את זה עבורנו.

ענבל גבריאלי: אני לא רואה את זה כך.

ענבל גבריאלי: אני לא בטוחה עד כמה אפשר לקבוע את מעמדם כעובדי כנסת, אך אני חושבת שכך צריך להיות.

ענבל גבריאלי: המקרה האחרון היה לפני מספר חודשים, שהיתה הבחנה מאוד ברורה.

ענבל גבריאלי: מבחינתי, זה היה מבזה ומכפיר כלפי העוזרים הפרלמנטריים, משהו בנוגע לחניה ולבדיקות.

ענבל גבריאלי: יש כאן אנשים שעובדים, כמו ליאור, ארבע שנים.

ענבל גבריאלי: הא עבר את התחקיר הביטחוני, יש לו אישור כניסה קבוע לכנסת, והוא יעבור כל יום בדיקת חפצים כשהוא ירצה להיכנס?

ענבל גבריאלי: היתה אפילו הבחנה בין עיתונאים ובין עוזרים פרלמנטריים.

רוני בר-און: אני לא יודע אם זה נכון מבחינתנו להיכנס לשאלת האבטחה והביטחון.

רוני בר-און: אני חושש שנעשה פה תפשת מרובה לא תפשת.

ענבל גבריאלי: אני רק מנסה לחדד את נקודת היחס של הכנסת כלפי העוזרים הפרלמנטריים, שבתיקיהם חיטטו בעוד שהעיתונאים נכנסו חופשי.

ענבל גבריאלי: לגבי ההבחנה בין עוזר פרלמנטרי מנהלי למקצועי; לפחות אצלי בלשכה, ההבחנה הזאת מאוד מלאכותית.

ענבל גבריאלי: מי שעושה את העבודה המקצועית של התעסקות בחקיקה זה דווקא העוזר שאין לו תואר, מי שעושה את העבודה הפוליטית זה העוזר שיש לו תואר, שניהם עובדים שעות מטורפות של 17-18 שעות.

ענבל גבריאלי: מבחינת שעות עבודה שניהם עובדים אותן שעות עבודה, ואני לא בטוחה שראוי להבחין בגלל שאחד כותב לי שאילתא והשני מסדר לי סיור פוליטי עם חברי המרכז, אני לא חושבת שראוי להבחין בשכר בעניין הזה.

ענבל גבריאלי: לגבי נסיעות; דיברו כאן על שלושת ימי עבודת הכנסת, שחלק מהעוזרים גרים בתל אביב ועובדים בירושלים.

ענבל גבריאלי: אני ראיתי מקרים שמצטרפים לכל מיני סיורים ופעילויות לאו דווקא פוליטיות מול המפלגה שלהם, אלא פעילויות ציבוריות.

ענבל גבריאלי: חבר הכנסת גר בירושלים, העוזר הפרלמנטרי גר בתל אביב, הפעילות הציבורית נעשתה בחיפה.

ענבל גבריאלי: לוקח חבר הכנסת את הרכב שלו מחיפה, חוזר לירושלים.

ענבל גבריאלי: לא מדובר רק בשלושת ימי עבודת הכנסת, מדובר על כל הנסיעות שכרוכות בתפקיד העוזר הפרלמנטרי מול חבר הכנסת.

קולט אביטל: כדי לא לחזור על מה שנאמר אני רוצה לומר לזכות העוזרים הפרלמנטריים; אנחנו דורשים מהם התמקצעות, איך שאנו מחלקים את העבודה בינם זאת לא בעיה של הוועדה הזאת, אך שני העוזרים עוסקים בעבודה מקצועית, אף אחד מהם לא משמש אותנו, לפי מיטב ידיעתי, כסתם מזכירה.

קולט אביטל: לכן אני חושבת שאם אנו דורשים התמקצעות, אנו צריכים לדאוג לשכר מתאים יותר, לתנאים המשלימים, כיוון שהם לא מקבלים מה שמקבל עובד כנסת, התנאים המשלימים של הנסיעות ושל האפשרות ללון בירושלים.

קולט אביטל: אני חושבת שניתן להשיג את זה, חובתנו להשיג את זה עבורם.

קולט אביטל: אין דרך אחרת.

קולט אביטל: שלישית, הנקודה הראשונה שקראת, אדוני היושב-ראש, לגבי מי חותם אתם על חוזה העסקה היא חשובה גם להם וגם לנו, כי היא חושפת אותנו בפני תביעות.

קולט אביטל: חייבים לפתור את זה.

רשף חן: אקצר, כי אני חושב שרוב הדברים נאמרו; הנושא הראשון שיש להחליט בו הוא הסטטוס של עובדי כנסת או עובדים שלנו, כי מכאן הדרכים מתפצלות.

רשף חן: אם זה עובדים שלנו, מידת ההתערבות פה היא גבוהה מדי, בהרבה, כי אם זה עובדים שלי, תנו לי תקציב, ואני אחליט מה אני עושה אתו.

רשף חן: אפשר לקבוע מגבלות, של את מי ניתן ואת מי לא ניתן לקחת כעוזר פרלמנטרי.

רשף חן: אז שניים, שלושה או ארבעה – זה מצב חופשי.

רשף חן: אני לא מציע את זה.

רשף חן: אני חושב שהדבר הנכון הוא לראותם כחלק מהאמצעים שהכנסת מעמידה לרשות חברי הכנסת, וככאלה הם עובדי הכנסת, כפי שהמחשב אצלנו במשרד שייך לכנסת ולא לנו.

רשף חן: הכנסת היא זאת שאחראית להתקשר אתם, להעסיק אתם.

רשף חן: הפחד הנוראי שיהיו יחסי עובד מעביד – יהיו יחסי עובד מעביד, שבהם בחלק מהסעיפים הוא שאפשר לפטר את האדם הזה בכל עת.

רשף חן: הלא זאת הבעיה היחידה.

ארבל אסטרחן: מי אומר לו מה לעשות?

ארבל אסטרחן: מי מקבל אותו?

ארבל אסטרחן: מי מפטר אותו?

רשף חן: נאמר שאני חברה בע"מ, יש לי עובד.

רשף חן: מי אומר לו מה לעשות?

רשף חן: מנהל המחלקה שלו, לא מנכ"ל החברה.

רשף חן: גם אנחנו עובדי כנסת.

רוני בר-און: אני העליתי את זה אגב קריאת הביניים לשאול יהלום, שאלת המלך הוא ערום.

רוני בר-און: אני אציע בסוף הדיון הזה שוועד העוזרים הפרלמנטריים יתעניין אצל חברי הכנסת, מי מעוניין לעסוק בעניין הזה, ויביא הרכב של שלושה-ארבעה חברי כנסת, עדיף אפילו משפטנים, שתעסוק בשאלה האם יש מקום לקבוע פרק עוזרים פרלמנטריים בחוק הכנסת.

רשף חן: אני חושב שההערה הזאת מאוד נכונה.

רוני בר-און: לא נפתור את זה בפינג-פונג מול גרונאו, כי ועדת גרונאו מצוידת בחוות דעת של אחד מעורכי הדין הבכירים ביותר בשוק העבודה, שאמר שאין יחסי עובד מעביד.

רוני בר-און: אני לא רוצה להיכנס לשדה הזה.

רשף חן: אני חושב שכך או כך צריך להגדירם כעובדי כנסת.

רשף חן: יש הנושא של הוותק.

רשף חן: יש כמה נושאים שנגזרים מהנושא הזה, אחד הוא הצטברות של הוותק במעבר בין תפקידים, קודם כל במעבר כעוזרים פרלמנטריים בין ח"כים, שנית יש פה עוזרים פרלמנטריים שהולכים לתפקידים בוועדות, יש עוזרים פרלמנטריים שהולכים לתפקידים עם שרים ואחר כך רוצים לחזור.

רשף חן: יש מטריה שבתוכה הם פועלים, והיא לא כוללת רק את חבר הכנסת הבודד.

רשף חן: לכן לדעתי, הוותק הזה צריך להצטבר.

רשף חן: זה לא המצב, כך צריך להיות.

רשף חן: יש הנושא של הפסקות.

רשף חן: לעתים העוזר הפרלמנטרי יוצא לתפקיד שהוא מחוץ למטריה הזאת.

רשף חן: הלך לעשות סטאז', קיבל את התעודה שלו ורוצה לחזור לכאן.

רשף חן: צריך להיות פרק זמן שהוותק הזה נשמר לו.

רשף חן: זה לא יכול להיות 30 שנה- -

ארבל אסטרחן: זה נשמר.

רשף חן: אז אין בעיה.

רשף חן: לגבי הנושא של המקצועי והמנהלי; אני חושב שיש אינטרס לקדם את האקדמיזציה של העניין הזה, ולכן יש מקום לשמור על הבחנה.

רשף חן: אני הייתי שוקל אחד משניים; האחד הוא לומר: אנו מוכנים לפרוץ את התקציב.

רשף חן: אם חבר הכנסת מוכן לקחת שני אקדמאים, נממן לו שני אקדמאים.

רשף חן: זה עולה כסף.

רשף חן: האלטרנטיבה שהוא פחות טובה לדעתי, אך היא המינימלית, לדעתי, זה לומר לו אם אתה לוקח שני אקדמאים, לפחות נאפשר לך לעשות במסגרת התקציב השוואה ביניהם.

ארבל אסטרחן: זה הדבר הכי חדש בהחלטה הזאת.

רוני בר-און: זה קיים.

רשף חן: לגבי ההוצאות; אני חושב שצריך לפרק את כלכלה, נסיעה, לינה, ולאפשר בכל אחד מהם מכפלה של נוכחות כפול תעריף קבוע, כאשר התעריף משתנה לפי איפה האדם גר, האם הוא לן או לא, אכל או לא וכו'.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד שמחתי לשמוע את ההרהור שלך בנושא פרק נפרד או תיקון.

יולי יואל אדלשטיין: גם בלי שתשאל את ועד העוזרים, אני מוכן להיות הנציג של הלא משפטנים בוועדה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנפתור את הבעיה באופן מערכתי, יש כל הנושא של נסיעות – החזר סיעות, אש"ל, איך שנגדיר את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מגדיר את זה, כי לדעתי, יש צורך דחוף בבניית טבלה מסודרת לנושא הזה, כי אנו גם באופן כללי נבנה כנסת של ירושלים והסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא נשים לב לתופעות האלה, אנה אנו באים?

יולי יואל אדלשטיין: הנושא השני הוא של ותק, שנראה לי יותר מורכב.

יולי יואל אדלשטיין: אני נתקלתי אישית במעברים שחלק מאתנו עושים לכנסת ומחוצה לה, במקרה הטוב לממשלה, במקרה הפחות טוב לא לממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: יש פה דברים לא פתורים.

יולי יואל אדלשטיין: העניין של ותק דורש הסדרה מיידית.

יולי יואל אדלשטיין: שתי הערות שבניגוד למה שהשמיעו כאן, הייתי מציע להתייחס אליהן מאוד בזהירות, כי אנו יכולים גם לפגוע; לא כל כך למהר ולקבוע שוויוניות מלאכותית בין שני העוזרים.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא עניין של אקדמאי או לא.

יולי יואל אדלשטיין: יש לך עוזר שהולך אתך עשר שנים, מכיר כל פינה בכנסת הזאת, ולעומת זאת יש מישהו שלקחת לתקופת ניסיון.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא בטוח שמה שאנו צריכים לקבוע כאן ועוד בפקודה זה שוויוניות.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא של העוזר השלישי בתוך המסגרת התקציבית; אני מאוד בעד שיהיה לי עוזר שלישי ורביעי, ואני אדע איך להעסיקם כך שלא ירגישו מובטלים.

יולי יואל אדלשטיין: הנושאים של חנייה ואישורים – אם זה לא טיפול מערכתי, הרי כבר כך מדברים על עוזר א' וב' מבחינת המעמד, אז יהיה גם עוזר ג', ואני לא בטוח שזה מה שאנו צריכים לעשות במסגרת הדיון הזה.

חמי דורון: אני מניח שכל מי שהעסיק עובדים אי פעם בחייו יודע שכשהעובד מקבל יחס סביר, הוגן, העובד נותן תפוקה ממול.

חמי דורון: כשהמעביד לא נותן את הזכויות הנכונות, מה שמגיע לעובד, מי שסובל זה גם המעביד עצמו.

חמי דורון: כמי שהעסיק 30 שנה אנשים, אני תמיד ידעתי שאני צריך לעבוד, והנוסחה הזאת עבדה.

חמי דורון: פה בא לידי ביטוי גם הנושא של צורת העבודה שלנו מול העוזרים הפרלמנטריים.

חמי דורון: אנחנו כביכול המעבידים, כשאני צריך לחתום על טופס ביטוח המנהלים של העוזר שלי, אני זה שחותם עליו כמעביד, אך כשהוא צריך לעזוב את העבודה, נוצר פער אמיתי בתשלום הכסף שמגיע אחר כך לעובד, למשל בפיצויים, ומי שמבין את המשמעות של ביטוח המנהלים, מבין שיש בעיה בנושא הפיצויים.

חמי דורון: על פי חוק העבודה בהסכמים קיבוציים, אני אצטרך להשלים מכיסי פיצויים, עלול להיווצר מצב, ואנו לא מוגנים בנושא הזה.

חמי דורון: על פי החוק, אדם שמפטר את העוזר שלו אחרי למעלה משנה צריך לתת לו זמן התראה מראש.

חמי דורון: הרי לא יעלה על הדעת, אם אני איבדתי את האמון בעוזר, ואני רוצה לפטר אותו, אני רוצה שהוא יעזוב היום, כי הפרשנות שלכם בחוזה לכך שהוא יעבוד חודש הודעה מראש, זאת אומרת שהוא צריך לעבוד את החודש הזה.

חמי דורון: אז עלול להיווצר מצב של חפיפה, ופה מתעוררת בעיה, הפרשנות שלכם מאוד מוזרה, היא לא עומדת במבחן חוקי העבודה.

חמי דורון: את זה צריך לתקן ומהר.

חמי דורון: גם על הטופס 161 כשאני מפטר את העובד שלי, לא אני חתום עליו, ואני לא יודע אם הטופס משקף את המצב האמיתי או לא.

חמי דורון: אשל וקצובת נסיעות; אני מכיר את הבעיה של בעיית קצובת הנסיעות מכך שיש אנשים שמגיעים לעבודה עם רכב ויש שמגיעים עם אוטובוסים.

חמי דורון: אי אפשר לומר לכולם: ניתן להם תחשיב, או שיביאו כרטיס נסיעה.

חמי דורון: מי שדיבר על הנושא של קצובת רכב, יש קצובת רכב, נתון לעניין של קילומטרים, היא קצובת מינימום הגיונית וסבירה.

חמי דורון: מעבר לזה לפחות חלקם של חברי הכנסת מחזיקים לשכות פרלמנטריות בעיר מגוריהם, וכשלי יש לשכה פרלמנטרית בראשון, והעוזרים שלי צריכים להגיע לראשון לפחות פעמיים בשבוע והם גרים בירושלים, זה עולה להם כסף, והם צריכים להגיע לשם.

חמי דורון: לכן אנו צריכים לדבר על הנושא הזה.

חמי דורון: צריך לעגן את זה.

חמי דורון: מעבר לזה, העוזר הפרלמנטרי באופן טבעי נוסע אתך לכל מיני מקומות – פגישות וכו' בכל רחבי הארץ, ולא רק פגישות פוליטיות.

חמי דורון: ההגנה שצריכה להיות לגבי חברי הכנסת עצמם, כי אנו נמצאים במצב הכי גרוע שיכול להיות.

חמי דורון: לעובד לכאורה, אם הוא נפגע מחר בעבודה, אין לו את מי לתבוע.

חמי דורון: כי אם התאונה אירעה ברשלנות המעביד, אין לו את מי לתבוע, אלא רק את חבר הכנסת.

חמי דורון: אנו, חברי הכנסת, חשופים לזה לחלוטין.

חמי דורון: צריך גם לדבר על התנאים המינימליים לעבודה כאן.

חמי דורון: חנייה, למשל, לא יכול להיות מצב שבו חניון תת קרקעי עומד חצי ריק, ומכריחים עוזר שני לחנות בחוץ.

חמי דורון: העוזרת הקודמת שלי היתה מחנה בלילה בחוץ, ואני הייתי צריך לקחת אותה בלילה, כי לא הייתי רגוע שהיא צריכה להגיע כמעט עד בית המשפט העליון, ולא הייתי מוכן שהיא תלך בלילה לבד.

חמי דורון: זה לא סביר.

חמי דורון: מעבר לזה, יש כאן חד משמעית מקום חניה.

חמי דורון: זאת החלטה מנהלית שרירותית פשוטה של מזכירות הכנסת.

חמי דורון: אין שום סיבה שגידו שרק עוזר פרלמנטרי אחד זכאי להיכנס לחנייה.

חמי דורון: יש פה מספיק חנייה, הקומה התחתונה ריקה כמעט לחלוטין, יש למעלה מספיק מקום, זה דבר שוועדת הכנסת בלי שום קשר לוועדת גרונאו יכולה להודיע למזכירות הכנסת לעשות מחר בבוקר.

רוני בר-און: זה באמת לא שייך לוועדת גרונאו.

רוני בר-און: אם יש לך יוזמה בעניין, נא להעביר לי מכתב.

מיכאל מלכיאור: חוץ מהדאגה לתנאים של העוזרים הפרלמנטריים, הדיון פה מבטא תסכול בין המציאות שיש היום לבין מה שרצוי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מאוד תלויים בעוזרים הפרלמנטריים.

מיכאל מלכיאור: זה לא רק עניין שירגישו טוב, אלא גם שאנו רוצים שיעבדו תקופות יותר ארוכות, ואי אפשר לעשות את זה אם אין תנאים מינימליים.

מיכאל מלכיאור: כפי שאני מרגיש היום, התנאים אינם כמו שצריך.

מיכאל מלכיאור: העניין של עובד כנסת – אני תומך לגמרי.

מיכאל מלכיאור: אני תומך שיקבלו בצורה הגונה כמו כל אדם את התנאים של החזר נסיעות וכל מה שקשור בכך.

מיכאל מלכיאור: אני חושב כן לגבי השוואת שני העוזרים, שיש עניין, אם ההשוואה היא כלפי מעלה, כמובן.

מיכאל מלכיאור: יולי, כמו שהיה לך הרבה זמן, אולי יש שניים שהיו אתם הרבה זמן.

מיכאל מלכיאור: צריך גם להסתכל במצב שיש לגבי משרות אמון בממשלה.

מיכאל מלכיאור: לכל שר או סגן שר יש משרות אמון, וגם השכר שם הרבה יותר גבוה.

מיכאל מלכיאור: אין ספק שחייבים לכלול גם את התקופה הזאת בתקופת הוותק.

מיכאל מלכיאור: אני מתנגד לעניין של האקדמיזציה של המשרות.

מיכאל מלכיאור: זה חלק מהחברה שלנו, עוד מעט יעשו שגם חברי כנסת לא יכולים להיבחר בלי זה.

מיכאל מלכיאור: זה משרת אמון, צריך לבחור את האנשים שהכי מתאימים, אני מכיר אנשים מעולים שהם פרופסורים, ויכול להיות שיש אנשים מעולים שאין להם דרגה אקדמית, ויכולים להיות עוזרים באותה מידה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שצריך איזה גמול אקדמי, מעבר למשכורת.

רוני בר-און: המערכת הזאת של העזרה הפרלמנטרית עשתה תהליך אבולוציוני.

רוני בר-און: בתחילת הדרך זה היה מין צ'ופר לחבר כנסת, לתגמל מישהו.

רוני בר-און: הכוונה במנגנון של העזרה הפרלמנטרית, היא שחבר כנסת יקבל עוזר מחקר, אם אתה רוצה, שייתן לו את הפלטפורמה, לעשות את העבודה שלו שעה שהוא מבזבז את זמנו בדיונים של ועדת הכנסת.

רוני בר-און: שיקרא חומר, שיכתוב דברים, שיעמוד מול גורמים מסוימים ברמה מקצועית מתאימה וראויה בלי לבזות את המוסד של חבר הכנסת.

רוני בר-און: אני לא הייתי עושה מזה הפקרות, גם לא מתוך דאגה למעמדם של העוזרים הפרלמנטריים, ולא רק מתוך מגמה לדאוג לעיקרון, שזה באמת עוזר פרלמנטרי ולא עוזר אישי.

רוני בר-און: אני לא יכול במקרה הזה לסמוך על היושר של חברי הכנסת.

רוני בר-און: כדי לתת את שיטת התמיכה שאתה מקבל מהעוזר הפרלמנטרי על בסיס העבודה ולא על בסיס הנוחיות הפרטית שלך, ועוד אחרים עושים את זה, אני לא יכול לומר שכולנו עושים את זה.

מיכאל מלכיאור: אנו מאוד תלויים בעוזרים שלנו.

מיכאל מלכיאור: הם עובדים במגוון כל כך רחב של נושאים, שעות לא שעות, ומי שרוצה לקחת אנשים לא מתאימים לתפקיד הזה, כמו שאולי יש חברי כנסת בדרגה לא הכי גבוהה- -

רוני בר-און: אתה לא מעלה בדעתך שיש חבר כנסת שרוצה רק אחד שיביא לו את הכביסה או ירחץ לו את האוטו.

מיכאל מלכיאור: זה מנוגד לחוק.

מיכאל מלכיאור: אם אנו מצפים לכל כך הרבה דברים, ואין ספק שהעבודה בכנסת התרחבה, כי האפשרות להגיע לחברי כנסת הא לא כמו שהיתה פעם.

מיכאל מלכיאור: יש כל יום עשרות אי-מיילים וטלפונים.

מיכאל מלכיאור: אנו יודעים גם איך הדבר מתפתח בעולם.

מיכאל מלכיאור: היום מצפים להרבה, אי אפשר לתת משכורת כל כך נמוכה, תנאים לא תנאים, וגם להחזיק את האנשים יותר זמן, מה שאנו רוצים, ולהמשיך כך.

מיכאל מלכיאור: לגב ההערה לשאול יהלום; אני חושב שהדבר היה במקום.

מיכאל מלכיאור: צריך לתת את הדעת לנושא החסינות.

רוני בר-און: עוזרים פרלמנטריים, אם יהיו פה בשעת ההצבעה על המלצות ועדת גרונאו פחות ממחצית חברי הוועדה, אני לא מקיים את ההצבעה.

רוני בר-און: חלק מהאנשים מדבר והולך.

רוני בר-און: אם יש לכם אינטרס שתיפול פה היום החלטה, תדאגו שיהיו פה לפחות 11 חברי ועדה.

רוני בר-און: אחרת לא תהיה הצבעה היום.

רוני בר-און: אם אתם רוצים שנצא מפה עם החלטה, שיהיו פה 11 חברי ועדה.

אבשלום וילן: אני מקבל את מה שאמרת בפתיחה.

אבשלום וילן: הבעיה המרכזית היא הסטטוס המשפטי.

אבשלום וילן: לא ברור לי איך הגיעו לנוסח הזה.

אבשלום וילן: זה לא סביר בצורה קיצונית.

אבשלום וילן: אני חושב שיש בעיה מסוימת בכך שאנו צריכים לתקן פה המלצות ועדה ציבורית שנבחרה, כי אנו בעלי עניין.

אבשלום וילן: כיוון שאנו בעלי עניין, תמיד יש התנגשות שוועדה ציבורית צריכה להחליט ולא אנחנו, למרות שאני חושב שהוועדה הציבורית עשתה פה חצי עבודה.

אבשלום וילן: בסופו של דבר ההתפתחות ההיסטורית היא הקשר עם הציבור, וכמות האי-מיילים והעבודה היא הרבה יותר משהיתה קודם לכן.

אבשלום וילן: החלוקה האנכרוניסטית בין שני העוזרים במשכורות היא בעייתית.

אבשלום וילן: אני ראיתי מה קורה בפרלמנטים אחרים בעולם.

אבשלום וילן: משלמים יותר.

אבשלום וילן: אנו באמצע השנה.

אבשלום וילן: יש תקציב לכנסת שאושר.

אבשלום וילן: לכן ההצעה שלי יותר מרחיקת לכת, מכיוון שצריך לעשות סדר בנסיעות ובאש"ל, להכין הצעה מסודרת לקראת תקציב שנה הבאה של הכנסת, שתעבור את הוועדה הציבורית ותביא לידי ביטוי את מה שאמרנו.

אבשלום וילן: אי אפשר לבוא עכשיו ליושב ראש הכנסת, לומר: תן עוד 5 מיליון ₪ לתקציב לצורך זה בחצי השני של השנה.

אבשלום וילן: זה ייראה לא טוב, זה גם לא שיטת עבודה.

אבשלום וילן: אם נכין הצעה מסודרת, ובתקציב 2005 ייכנסו כל התיקונים, אני חושב שזה פתרון צודק.

רוני בר-און: נכון.

רוני בר-און: עד שנצביע, עד שנחזיר את זה לוועדה, עד שהיא תחזור אלינו זה ממילא יגיע, הלוואי, יחד עם תקציב 2005.

איתן כבל: כדאי למקד את הבקשות כאן לשני נושאים; יש נושאים שיש הסכמה ברורה מצד כל חברי הכנסת, שהמשמעות היא שאם זה היה גוף ציבורי אחר שהיה פונה אלינו בשאלות שעלו כאן, היינו קמים ומקימים קול זעקה עם מודעות לעיתונות.

איתן כבל: אני דווקא רואה את הבעיה המרכזית סביב העוזר המנהלי או המקצועי.

איתן כבל: הדברים האחרים על פניו רובם ככולם, וגם אלה שלא העלינו אותם כי לא היה הזמן, צריך לראותם כדבר כמעט ברור מאליו, והשאלה היא איך זה לא קרה עד עכשיו.

איתן כבל: השאלה המרכזית שנוגעת כמעט לכל חבר כנסת במצב כזה או אחר היא שאלת השוואת התנאים בתוך המערכת פנימה.

איתן כבל: כאן צריך להקדיש לזה מחשבה רבה.

איתן כבל: צריך לקבוע קווים מנחים.

איתן כבל: על פי הכללים הקודמים, היתה לי עוזרת שענתה על כל הנתונים האקדמאים וכו', ועושה עבודה מצוינת, והגיעה עוזרת נוספת שעושה עבודה מקצועית יוצאת מן הכלל, לפחות לפי נקודת המבט שלי, ואתה מוצא את עצמך על פי הכללים החדשים שמבקשים ממך, תעשה משפט שלמה לאזן את המצב.

איתן כבל: אני כבר לא מעלה את השאלה שהיא יכולה לתבוע אותי על שינוי תנאים.

איתן כבל: בסופו של עניין היא נכנסה לעבודה עפ תנאים מסוימים על פי הקריטריונים הקודמים, ועכשיו אתה מבקש ממני לעשות משפט שלמה.

איתן כבל: מבחינתם של החלק הארי של העוזרים, זאת שאלת השאלות, בלי להמעיט מהנקודות שהיתה התייחסות אליהן, שאלת השאלות היא סביב השאלה של ההגדרות של העוזר המנהלי והמקצועי.

איתן כבל: בסופו של יום דיברנו כאן הרבה על החניות, והשאלה המהותית, לטעמי, זה הסעיף הזה.

איתן כבל: ההצעה שלך מצוינת, לצערי, אני לא רואה אותה נעשית.

רוני בר-און: אנו באמת דואגים לעוזרים הפרלמנטריים, אך בתפקיד הראשון שלנו אנו מחוקקים, ואם נעשה את החוק הזה ונתלכד סביבו, בסופו של דבר גם נעביר את זה.

איתן כבל: זה נכון מאוד.

איתן כבל: לעתים מותר לנו להיות אינטרסנטים בלי להתבייש בזה.

יגאל יאסינוב: בעיניי, הבעיה המרכזית היא סטטוס של עוזרים, ולא רק סטטוס מולנו, אלא סטטוס מול מערכת.

יגאל יאסינוב: אני מתפלא שחברי המשפטנים ומשפטני הכנסת לא שמו לב, שהמשכורת שהעוזרים מקבלים היא מהחשב הכללי, כלומר מהמדינה.

יגאל יאסינוב: אני רוצה להבין, מה יעשה שופט כשתבוא תביעה של עוזר פרלמנטרי נגד הכנסת.

יגאל יאסינוב: כל עוזר רשאי לומר: אני עבדתי בלשכה של חבר כנסת, עבדתי בכנסת.

רוני בר-און: יש פה בעיה יותר גדולה; לפי החוזה ולפי ועדת גרונאו, הוא צריך לתבוע את חבר הכנסת.

רוני בר-און: חבר הכנסת יגיד: חסינות אזרחית מפני תביעה.

יאיר פרץ: - -

יגאל יאסינוב: שהעובדים יהיו עובדי כנסת, עובדי מדינה.

יגאל יאסינוב: אני גר בירושלים, והעוזרות של תל אביביות.

יגאל יאסינוב: הלשכה הפרלמנטרית שלי בירושלים, וקבלת קהל בימי ראשון או חמישי.

יגאל יאסינוב: כיום אני משלם את הנסיעות מכיסי, ואמרת שרק אם זה לינה בין שני לשלישי או שלישי לרביעי, פה תהיה בעיה, אם סיימנו מאוחר ביום רביעי, אני מקבל קהל לבד, ולפעמים זה קשה.

יגאל יאסינוב: רק לפני חודשיים החלפתי עוזרת.

יגאל יאסינוב: היא הלכה ללמוד, לא הסתדר לה יותר לעבוד אתי, ואני הייתי צריך במשך שלושה שבועות לשלם חפיפה לעוזרת חדשה שהיתה צריכה ללמוד, כי אין לי אפשרות אחרת.

יגאל יאסינוב: אם אני מדבר על הסוגייה של העוזר השלישי, שהיום יש פתרון חלקי על שליש משכורת.

יגאל יאסינוב: אף אחד לא יודע איך, לא מדובר שם כלל על תנאים, ומה שמדברים שאני צריך להחזיק את האדם הזה שיקבל גם כך גרושים דרך כוח אדם, כלומר עוד כמה מאות שקלים עוברים למישהו בדרך ולא לעוזר הפרלמנטרי.

יגאל יאסינוב: אני חושב שזה אבסורד.

יגאל יאסינוב: משרות אמון - קיים דבר כזה במדינת ישראל.

יגאל יאסינוב: זה לא משהו חדש, צריך להעתיק את הזכויות, החקיקה, התנאים והתקנות של משרות האמון ממשרדי ממשלה לכנסת, ולעשות בדיוק אותו דבר.

אהוד רצאבי: אני לא רואה הבדל בין עובד של הכנסת לעוזרים הפרלמנטריים.

אהוד רצאבי: שניהם משרתים בדיוק אותה מטרה.

אהוד רצאבי: כאשר אני העסקתי עובדים, היתה לנו אפשרות לפטרם, להשאירם, עובד מצטיין – לתת לו בונוס, לתת לו איזו הערכה חוץ מיחס טוב.

אהוד רצאבי: פה אין לנו אפשרות.

אהוד רצאבי: אנו כמעסיקים לכאורה, למרות שהדוח הזה אומר שאני המעסיק, לא יכול היום לבוא לעובדים שלי, שעובדים אתי מינימום חמישה ימים בשבוע, לפעמים גם שבעה ימים בשבוע, ומינימום משעה 06:30-07:00 ולפעמים עד עשר בלילה, ולפעמים גם יותר מזה – אין לי שום דרך לומר לו: תודה רבה.

אהוד רצאבי: זה לא בידיים שלי, ועדיין אני המעסיק שלו.

אהוד רצאבי: אם לא הייתי המעסיק שלו, זה היתה הבעיה של אבי.

אהוד רצאבי: אני חושב שהנושא הזה של גילום של הוצאות אש"ל מ-650 ₪ ל-1,000 ש"ח, הוא לא מגלם בתוכו שום הטבה נוספת.

ארבל אסטרחן: לא היתה כוונה.

אהוד רצאבי: הנושא של לינה; אם אני כחבר כנסת בוחר לישון פה בירושלים כי מחר בבוקר אני צריך לקום מוקדם, מה העוזר שלי אמור לעשות?

אהוד רצאבי: להישאר לישון ברכב שלי, בספסל, ברחוב?

אהוד רצאבי: הדבר שהכי מציק לי, שהוא בעצם בעיה של כולנו, ברגע שאנו מקיימים יחסי עובד-מעביד עם העוזר הפרלמנטרי, חלות עלינו חובות שאני לא יודע איך לפתור אותן, אין לי דרך לפתור אותן, אם אותו עובד שלי שבר את רגלו, אין לי ביטוח אובדן כושר עבודה עבורו, אם עובד שלי נקט בצעד ואני מקבל תביעה כתוצאה מזה, כי הוא שלוח שלי, מי פותר לי את הבעיה הזאת?

אהוד רצאבי: מה קורה כשעובד יוצא למילואים, אני לא יכול להגיש נגדו את אותו טופס 30/10 ולקבל החזר, אתם ממשיכים לממן את העובד הזה כי אתם לא יכולים לתבוע את החזר ימי המילואים, או כשעובדת זכאית לקבל מענק לידה – מי מקבל את זה?

אהוד רצאבי: אני לא יכול להגיש תביעה על זה.

מוחמד ברכה: אני לא חושב שחברי הכנסת וחברי הוועדה צריכים לקבל פיק ברכיים כשהם באים לדבר על שיפור התנאים של העבודה של העוזרים, שזה בעצם שיפור התנאים של עבודת חברי הכנסת, שזה בעצם העלאת קרנה של הכנסת והיכולת של חברי הכנסת לתפקד.

מוחמד ברכה: אני לא מרגיש שאני צריך להתנצל לאף אחד.

מוחמד ברכה: יש פופוליזם זול ונמוך שמנסה לשוות לנושא הזה כאילו זה משהו מושחת.

רוני בר-און: לא היה פיק ברכיים, וגם אמרתי בצורה ברורה ונחרצת ביותר שאנו עוסקים פה במעשה שהוא מעין מעשה חקיקה, ואם נתקן את חוק הכנסת, שנקבע בו פרק של עוזרים פרלמנטריים כדי שנכניס את הסטטוס הזה למעמד חוקי שמגיע לו, אנו כולנו עוסקים בזה מתוך ידיעה שיש לנו אינטרס ישיר ומובהק, הצורך שלנו לתקן את העוול כלפי העוזרים הפרלמנטריים והרצון שלנו לדאוג לעוזרים הפרלמנטריים.

רוני בר-און: אז היום אני עוזר לפלוני, מחרתיים יישב שם אלמוני.

מוחמד ברכה: אני חושב שצריך לעגן את המעמד של העוזרים הפרלמנטריים כחלק מצוות העובדים של הכנסת.

מוחמד ברכה: שנית, צריך לצמצם את הפער בין מנהלי ומקצועי.

מוחמד ברכה: אני בעד לתת גמול לתואר, אך לא מה שקורה עכשיו.

מוחמד ברכה: מה שקורה עכשיו זה לא גמול לתואר.

מוחמד ברכה: כחבר כנסת קצת יותר ותיק מכמה שיושבים כאן או כמוהם, התואר אינו ערובה לשום דבר, במיוחד בתחום העבודה שלנו, אך בסופו של דבר זה נתון לשיקול חבר הכנסת.

מוחמד ברכה: אני רוצה שהוועדה תלך לקראת הצעות שהוצעו על ידי ועד העוזרים, שאנו נאשר.

רוני בר-און: בכמה מלים אני רק רוצה להזכיר לעצמנו שנושא קיום יחסי עובד מעביד בין העוזרים לכנסת הוא נושא שנבדק על ידי ועדת גרונאו, וגם נבדק משפטית על ידי אלמנט חיצוני שהוא ודאי אלמנט בכיר מאוד במשפט העבודה במדינת ישראל.

רוני בר-און: למרות שהח"כ הוא זה שבוחר את העוזר ואומר לו מה לעשות, מבחן הפיקוח שהכרנו בדיני העבודה, להבדיל ממבחן ההשתלבות, אין הכרה של יחסי עובד מעביד בין הכנסת לבין העוזרים.

רוני בר-און: הזכרתי היסטורית את מעמד העוזרים, היה עובד אחד, ועדת רוזן צבי, אחר כך נקבע שני עוזרים לחברי הכנסת בשכר זהה, וב-2001 נוצרה ההבחנה בין העוזר המנהלי לעוזר המקצועי ששכרו גבוה יותר.

רוני בר-און: אמסור את רשות הדיבור ליועצת המשפטית והמרכזת של עבודת הוועדה הציבורית, היועצת המשפטית שלנו, ארבל אסטרחן.

רוני בר-און: אחר כך אבי לוי ואחר כך סגן מזכיר הכנסת.

רוני בר-און: אחר כך נעבור להצבעה.

ארבל אסטרחן: אני לא מדברת בשם ועדת גרונאו, אני עובדת אתה.

ארבל אסטרחן: הוועדה נפגשה עם נציגות העוזרים הפרלמנטריים- -

רוני בר-און: העניין הוא איך מתרשם הקליינט.

רוני בר-און: אם יושב-ראש הארגון עשה רושם שלא ספרו אותם בישיבה הזאת, מישהו שם לא מכר את עצמו נכון.

ארבל אסטרחן: היתה פגישה גם של ועדת גרונאו עם ראשי הסיעות.

ארבל אסטרחן: שם, למשל, נדון הנושא לאפשר העסקת עוזר נוסף באותו סכום, וזה נדחה על ידי ראשי הסיעות.

ארבל אסטרחן: לכן זה לא מופיע פה.

ארבל אסטרחן: הוועדה דנה בנושא עוזרים פרלמנטריים בעקבות פניות ספציפיות שהגיעו אליה, למשל שאם יש שני עוזרים מקצועיים, אפשר יהיה להשוות ביניהם.

ארבל אסטרחן: אז היא החליטה בעצה שלנו שהגיע הזמן לעגן את כל הנושא הזה, שלא היה מעוגן עד היום, אלא היה בנוי מהחלטות שונות של ועדת הכנסת, שחלק מהן לא נכתבו מעולם.

ארבל אסטרחן: המסקנה שלנו היתה, וגם של הוועדה, שאכן מי שמפקח עליהם, מי שאומר להם מה לעשות, זה חבר הכנסת.

ארבל אסטרחן: היא לא יכולה להגיד לו: אתה צריך להחתים כרטיס, אתה יכול לנסוע לחו"ל.

ארבל אסטרחן: כל היחסים הם עם חבר הכנסת.

רשף חן: יש לנו ספרים?

רשף חן: אנו שכירים בעצמנו.

רשף חן: איך שכיר יכול להעסיק מישהו?

רוני בר-און: סוג כזה של העסקה, שהכנסת לא יכולה, זה בשירות הציבורי יום ביומו.

רוני בר-און: את חושבת שנציבות שירות המדינה אומרת לרעייתי איך להעסיק את העוזרים שלה?

ארבל אסטרחן: ההחלטה באה לעגן דברים.

ארבל אסטרחן: היא לא באה לכתחילה כדי לתת הטבות לעוזרים, אך יש פה דברים שנוספו בעקבות פניות הן של העוזרים הפרלמנטריים והן של חברי כנסת ספציפיים שפנו לוועדה.

ארבל אסטרחן: למשל, מעוגן פה נושא חדש שלא היה קיים בעבר, שזה לינה בלילות שבין ימי כנסת לעוזרים שמתגוררים מעל 100 ק"מ מהכנסת.

אהוד רצאבי: תל אביב-ירושלים זה לא 100 ק"מ.

ארבל אסטרחן: נכון.

ארבל אסטרחן: למשל, נושא נוסף שזה עניין די משמעותי שנמצא פה הוא עניין השכר.

ארבל אסטרחן: הוועדה קבעה פה שכר גבוה יותר כאשר חשב הכנסת הודיע שהעלות התקציבית של הנושא הזה הוא כ-200,000 ₪ לחודש לכנסת, ושזה תוספת ממוצעת לעוזר של כ-15% לשכרו.

ארבל אסטרחן: גם זה חידוש שנמצא בהחלטה.

ארבל אסטרחן: לגבי יתר הדברים, הם החליטו באמת לאמץ את הדברים הקיימים, למשל הנושא של ההבחנה בין העוזר המקצועי למנהלי, ועדת גרונאו החליטה לאמץ את הנושא הזה.

ארבל אסטרחן: אם הוועדה תרצה לא לקבל את ההמלצות כפי שהן- -

רוני בר-און: זה הלך הרוחות, אלא אם יהיו לנו הפתעות בוועדה.

אבי לוי: יש גם לשים לב לעובדה שבשירות הציבורי בשנה האחרונה משלמים עידוד צמיחה, וממנו העוזרים פטורים.

אבי לוי: לגבי מה שחבר הכנסת רצאבי אמר; הנושא של חבות מעבידים, המדינה לא עושה לעובדיה חבות מעבידים.

אבי לוי: כלומר המחויבויות- -

רוני בר-און: בטח, כי המדינה היא מעבידה, והיא חברת הביטוח הכי גדולה במדינה הזאת.

רוני בר-און: אני לא ישן בלילה שהיועץ שלי לא יעשה איזה טעות, ואחטוף תביעה ייצוגית על 50 מיליון דולר.

אבי לוי: בשנה שעברה הנושא הזה נבדק.

רוני בר-און: לפעמים גם המובן מאליו צריך שייאמר.

רוני בר-און: במקרה הזה נרצה שגם המובן מאליו ייאמר.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: מדברים על ותק וכיוצא באלה.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: מבדיקה אחרונה שנערכה, עוזר פרלמנטרי נמצא בכנסת שנה וחצי.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: זה עלה מ-1.3 ל-1.6.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: שנית, אני חושב שהרעיון שהעלה חבר הכנסת וילן בנושא של דיון מקיף ונכון לקראת שנת התקציב הבאה הוא נכון.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: בין היתר אם רוצים התמקצעות של עוזרים פרלמנטריים, יכול להיות שצריך להעמיד את זה, למשל, מול הקצבות גדולות מאוד לממ"מ, שבין היתר מאפשר ייעוץ מקצועי לחברי הכנסת.

רוני בר-און: כשנגיע לפתרון המבני, נמצא את הרזרבה בתקציב, כיוון שזה גם אצלי.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: היו פה הערות שעלו לא לכיוון שלנו, למשל נושא החנייה.

רוני בר-און: חתכתי את זה מהר.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: יש גם נושאים אחרים שכדאי לשקול אותם לפני שמקבלים החלטה.

רוני בר-און: אני עובר להצבעות.

רוני בר-און: חברים, שימו לב, כשמדברים על המלצות של הוועדה הציבורית קובע החוק שוועדת הכנסת רשאית שלא לדחות את המלצות הוועדה הציבורית, ואז ההמלצות מוחזרות לוועדה הציבורית לדיון מחדש ולמתן המלצות נוספות לוועדת הכנסת.

רוני בר-און: הפינג-פונג הזה לא נמשך לעולם ועד.

רוני בר-און: פעם שהחזרנו להם הם מחזירים אלינו, ואם אז אנו לא מאשרים, אנחנו מקבלים את ההחלטות.

רוני בר-און: יש לנו מכתב שיש בו 12 המלצות.

רוני בר-און: העניין של התחולה לא מעניין, כי ברור לחלוטין שזה נגזר מתוכן הדברים.

רוני בר-און: אעבור עליהם במהירות רבה, אנו צריכים להצביע עליהם.

רוני בר-און: אי אפשר לקבל החלטה, שאנו דוחים, תביאו לנו דבר אחר.

רוני בר-און: לא עובדים כך מול ועדה ציבורית.

רוני בר-און: אני רוצה שהעבודה שלנו תהיה שלמה.

רוני בר-און: זה יחסית די מהיר, ואני לא רואה עם זה בעיה.

רוני בר-און: קורא סעיף 1.

רוני בר-און: אני מבין שיש פה השגות על עצם ההגדרה של עוזר מנהלי ועוזר מקצועי.

רוני בר-און: מי בעד אישור ההמלצה הזאת?

רוני בר-און: אין.

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: ההמלצה בסעיף 1 נדחתה אפוא על ידי הוועדה.

רוני בר-און: קורא סעיף 2.

רוני בר-און: כניסוחו זה מי בעד?

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: פה אחד גם ההמלצה הזאת נדחתה.

רוני בר-און: קורא סעיף 3 (א).

רשף חן: הסיפא זה הבעיה.

ארבל אסטרחן: סעיפים 2 ו-3 כרוכים.

רוני בר-און: מי בעד אישור סעיף 3, למרות שרעיונית אנו לא מתנגדים לסעיף הזה, רק הדרך שבה הוצע על ידי הוועדה – דומני שלא יהיה סביבה קונצנזוס?

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: לא עבר.

רוני בר-און: קורא סעיף 4.

רוני בר-און: מי בעד התנאי הזה?

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: פה אחד תנאי 4 אושר.

רוני בר-און: קורא סעיף 5.

רוני בר-און: מי בעד ההמלצה בסעיף 5?

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: פה אחד גם הסעיף הזה לא אושר.

רוני בר-און: קורא סעיף 6.

רוני בר-און: מי בעד ההסתייגות הזאת?

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: אחד.

רוני בר-און: קיבלנו.

רוני בר-און: עוזר מנהלי ועוזר מקצועי, כיוון שזה כרוך בכל הדיון שהיה פה אין צורך לקרוא את זה.

רוני בר-און: מי בעד סעיף 7 להמלצות?

רוני בר-און: אין.

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: פה אחד סעיף 7 לא מתקבל.

רוני בר-און: קורא סעיף 8.

רוני בר-און: יש פה הסתייגות של חבר הכנסת נסים דהן, שאומר שכל אחד מאתנו זכאי להעסיק עוזר שלישי, אם הוא לא חורג ממסגרות התקציב.

רוני בר-און: מכיוון שלא קיבלנו את סעיף 7, לא נוכל לקבל את סעיף 8.

רוני בר-און: אך אני מצביע על העיקרון.

רוני בר-און: אם הם יתקנו את רעיון המפתח, האם אנו מקבלים את העניין של יושב-ראש כנסת לשעבר שכיהן 18 חודשים לפחות, מלוא תקופת כהונתה של הכנסת, שממשיך לכהן כחבר כנסת בתקופת כהונתה של הכנסת שבה כיהן כיושב ראש ובתקופת כהונתה של הכנסת שלאחריה?

רוני בר-און: מהיום זה תיאורטי.

רוני בר-און: אני ממליץ לאשר את זה.

רוני בר-און: מי בעד 8 (2)?

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: ברוב דעות 8 נוסף.

רוני בר-און: מי בעד סעיף 9 בהמלצות?

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: סעיף 9 נדחה.

רוני בר-און: תשלומים והטבות – גם פה אנו לא יכולים לקבל את הנוסח כפי שהציעה הוועדה.

רוני בר-און: מי בעד סעיף 10? אין.

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: פה אחד נדחה.

רוני בר-און: היתר כניסה קבוע – אני חושב שאנו יכולים להתלכד סביב ההצעה הזאת.

רוני בר-און: קורא סעיף 11.

רוני בר-און: אם הם מתערבים בהיתר קבוע, למה הם לא מתערבים בחנייה?

ארבל אסטרחן: אפשר להוריד את הסעיף הזה.

רוני בר-און: מי בעד סעיף 11?

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: סעיף 11 התקבל פה אחד.

רוני בר-און: קורא סעיף 12.

רוני בר-און: מי בעד?

רוני בר-און: מי נגד?

רוני בר-און: מי נמנע?

רוני בר-און: הסעיף התקבל.

רוני בר-און: על תחולה נצביע בפעם הבאה.

ארבל אסטרחן: הנושא של לינה למי שגר יותר מ-100 ק"מ, אמנם זה לא אושר, אך הוצע פה שזה יחול רטרואקטיבית לדצמבר 2003.

רוני בר-און: אני מבקש מהיועצת המשפטית להעלות את כל מה שעלה כאן בוועדה, למסור לוועדה הציבורית.

רוני בר-און: תודה רבה, הישיבה נעולה.