ועדת הכלכלה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 79, 2003-10-27 12:10

שלום שמחון: אנחנו מתחילים בדיון חדש, בנושא תקנות רשות הדואר (תשלום בעד היתר), התשס"ג-2003.

שלום שמחון: נשתדל לשלם את הדיון הזה, אם כי אינני מבטיח זאת.

אורי אולניק: אציג את העניין.

אורי אולניק: התקנות הללו נובעות מכוח שינוי בהסדרה של ענף הדואר, שערך שר התקשורת שלפני שר התקשורת הקודם, כלומר השר ראובן ריבלין, יושב-ראש הכנסת היום.

אורי אולניק: הוא חתם על היתר כללי שאפשר פעילות לחברות שעד כה היו מעורבות בתחום הדואר ועסקו בהעברת דברי דואר אך לא באישור רשמי של המשרד.

אורי אולניק: במשך שנים רבות הייתה בענף הזה מסורת שהגורם היחיד שיש עליו רישום או רגולציה כלשהי או הסדרה כלשהי הוא רשות הדואר.

אורי אולניק: כל הגורמים האחרים שהיו מעורבים בענף פעלו בעצם דה-פקטו.

דוד טל: חאפרים.

אורי אולניק: קיבלנו בקשות, גם מגורמי ביטחון, להסדיר את נושא העברת דברי הדואר.

אורי אולניק: נוסף על כך ראינו לנכון ללכת לקראת שינוי מבני בענף כך שתהיה יותר תחרות.

אורי אולניק: אחרי שהשר ריבלין חתם על ההיתר נכנסו לתחרות שני תחומים שבהם לא הייתה קודם תחרות לרשות הדואר: העברת דואר רשום ומסירת דברי דואר רגילים בחוץ-לארץ.

אורי אולניק: שני התחומים הללו נפתחו לתחרות דה-יורה על-ידי החתימה של השר ריבלין.

אורי אולניק: ביקשנו גם שעל כל החברות הגדולות שעוסקות בהעברת דברי דואר תהיה דרישה לרישום כלשהו ותנאים כלליים, הכול תחת התנאים של מה שאנחנו קוראים היתר כללי.

אורי אולניק: זוהי רגולציה שמקובלת גם ברחבי העולם, שלפיה מצד אחד יש רגולציה אך מצד אחר נוקטים רגולציה מתונה מאוד כלפי מי שנרשם באופן כזה.

אורי אולניק: אכן, מאז חתם השר ריבלין על ההיתר הכללי נרשמו יותר מ-30 חברות שפועלות בתחום הדואר תחת כנפי ההיתר הכללי.

אורי אולניק: בעצם מאז הרישום שלהן הן הפכו את פעילותן בענף לפעילות חוקית לכל דבר.

שלום שמחון: כעת מצטרף לדיון חבר הכנסת ארדן.

שלום שמחון: זה בכיוון הנכון, אבל זה לא מספיק.

שלום שמחון: המשקל הסגולי של חבר הכנסת ארדן גבוה מאוד, ובכל זאת יש צורך בעוד חבר כנסת לעניין ההצבעה בדיון הקודם.

גלעד ארדן: לא שמעתי מה נאמר, אבל אני מבין שזה נוגע לכבודי.

שלום שמחון: צריכה להיות כאן הצבעה.

שלום שמחון: כדי שהקואליציה לא תפסיד דחינו אותה.

דוד טל: תראה איזה רוחב לב מצדנו.

שלום שמחון: אמרתי עכשיו שאף שאני מעריך אותך, והיכולת הסגולית שלך גבוהה, הקול שלך הוא רק אחד.

אורי אולניק: כדי להשלים את התמונה בעיני חברי הוועדה אספר שאתמול, בוועדת שרים לענייני חקיקה, השלמנו הכנה של הצעת חוק שתובא לכנסת, שעוסקת בעוד רפורמה בענף הדואר – פתיחת תחרות כוללת יותר.

אורי אולניק: כרגע הבקשה לתקנות קשורה עדיין לשלב ההיסטורי, השלב שעליו דיברנו – שלב החתימה על ההיתר.

אורי אולניק: בתוך ההסדרה של ענף התקשורת יש רישיון כללי – למשל רישיון מפ"א, שהאגרה שלו הוזכרה בדיון הקודם; אך יש גם רישיון מיוחד.

אורי אולניק: יש תקנות שקובעות כמה צריך לשלם אדם כדי לקבל רישיון מיוחד.

אורי אולניק: התקנות אושרו על-ידי הוועדה הזאת לפני כשנה בערך, והסכום הוא כ-5,000 ש"ח.

אורי אולניק: היום אנחנו מבקשים שהוועדה הנכבדה תאשר שמי שירצה להירשם בעתיד להיתר כללי יצטבר לשלם סכום של 2,600 ש"ח.

אורי אולניק: הסכום הזה הוא חצי מהסכום של הרישיון המיוחד; עשינו זאת משום שהעבודה שנדרשת במשרד התקשורת כדי לרשום מישהו תחת כנפי היתר כללי היא לדעתנו כמחצית מהנדרש מהמשרד כדי לתת רישיון מיוחד.

גלעד ארדן: דמי הרישום מייצגים את העבודה שלכם?

גלעד ארדן: צריך לשכנע את הליכוד לפעול כך בעניין הזה.

גלעד ארדן: אצלנו כדי להירשם להתמודד, ונדרשת לכך חצי דקה, משלמים 10,000 ש"ח.

גלעד ארדן: וזה לא כדי להרוויח אלא כדי להפסיד.

גלעד ארדן: אז לרישיון רק 2,600 ש"ח?

דוד טל: ואגב, גם כאן, אם לא יהיו די מועמדים, זה ירד ל1,300 ש"ח.

גלעד ארדן: מה עם אבא שלך, חבר הכנסת טל?

דוד טל: הוא רוצה להתמודד.

דוד טל: גם בדיון הקודם.

גלעד ארדן: הוא טייקון תקשורת.

שלום שמחון: הוא במשא ומתן מתקדם עם ערוץ 10.

שלום שמחון: רציתי לומר לחבר הכנסת ארדן, שכאן יש סיכוי להרוויח הרבה, לפי איך שחברי המרכז עובדים בכנסת.

שלום שמחון: אצלם זה לא בטוח שכך יהיה.

אורי אולניק: אפרט כמה חברות שנרשמו בהיתר הזה: יש חברות גדולות מאוד – למשל פדקס, חץ שירותים, TNT; יש חברות גדולות בתחום השליחויות – קנגורו.

גלעד ארדן: יש גם חברות קטנות?

אורי אולניק: כן.

שלום שמחון: כעת נשמע את מנכ"ל רשות הדואר, או את היושב-ראש, או את היושב-ראש והמנכ"ל.

יוסי שלי: רשות הדואר חוסכת מהעניין הזה 1.5 מיליון ש"ח בשנה, זה בסדר.

יוסי שלי: זה החיסכון דה-פקטו עד עכשיו.

יוסי שלי: פחות ג'וב, פחות נהג, פחות שתי מזכירות.

שלום שמחון: יושב-ראש הכנסת אמר היום בוועדת הכנסת שעלות ועדה היא 600,000 ש"ח בשנה.

יוסי שלי: תעשו ועדה אצלי.

יוסי שלי: יש חדר, יש כיסא.

יוסי שלי: נשאר רק להביא את האנשים.

יוסי שלי: קודם כול, המהלך שנעשה על-ידי השר והוועדה – אנחנו שותפים לו למעלה משנה.

יוסי שלי: מפריע לנו עניין אחד: חשבנו שכשיחלקו היתרים בכל זאת יציבו רף כלשהו, ולא כדי למנוע תחרות, חלילה.

יוסי שלי: אלא כדי לסנן.

יוסי שלי: אני לא רוצה למנוע תחרות.

יוסי שלי: חשבנו שאם הבקשה פשוטה, ויש כאן דוגמה של הבקשה, יבקשו בדמי היתר סכום רציני – 100,000 ש"ח, למשל; אך לא כדי למנוע תחרות ממישהו, חלילה: הטייקונים כמו פדקס ו-TNT לא דואגים מזה, והעניין הזה עלה גם בדיון הקודם בעניין אחר.

יוסי שלי: הם לא יבואו לבכות.

יוסי שלי: לפי הבקשה להיתר כל מי שמלאו לו 18 שנה, ויש לו 2,600 ש"ח יכול לחלק דואר.

יוסי שלי: אני לא בא להגן על הדואר.

יוסי שלי: הדואר כבר בתחרות, זאת עובדה כמעט, העסק במסלול המראה ואי-אפשר להנחית את המטוס הזה.

יוסי שלי: אבל אפשר להעלות על הדעת שכל מיני אנשים ימלאו את הטופס ויתחילו לחלק דואר וחבילות בכל בית ישראל – ואחר כך יבדקו מי חילק?

שלום שמחון: אם כן דווקא מי שרוצים להיכנס פנימה היו צריכים להציג את הטענה הזאת.

אורי אולניק: יש גופים קטנים, שיש להם שתיים-שלוש וספות.

יוסי שלי: אני לא רוצה למנוע את הכניסה.

יוסי שלי: אני אומר שנגזר עלינו לחיות עם 30 חברות – אבל כרגע אפילו לא נקבעו כללים לדעת מי המוביל של החבילה שהגיעה הביתה.

יוסי שלי: הדברים האלה לא הוסדרו בהיתר.

שלום שמחון: מר שלי, בעצם אתה מייצג כעת את מי שרוצים להירשם.

שלום שמחון: הם צריכים רף גבוה, כדי שלא ייכנסו אתם הרבה גופים אחרים.

יוסי שלי: לא מדובר כאן בתמחיר שיכול לשנות את התמונה.

יוסי שלי: התמחור הוא בכלל עניין שצריך להפיל אותו, לדעתי.

יוסי שלי: אבל אם לא נקבעו תנאי כניסה גבוהים, לפחות צריך לקבוע רף גבוה בכסף.

שלום שמחון: כלומר אתה מבקש שיהיה רף שגם יכלול מחיר גבוה יותר,

יוסי שלי: כבקרה על התהליך עצמו, ולא על מנת להרוס.

גלעד ארדן: איפה הקריטריונים?

דוד טל: מר שלי מנסה להגן על הדואר כדי שאם תתקבל חבילה כלשהי, שיהיה ברור שלא הדואר פישל אלא החברות הקטנות.

יוסי שלי: נכון.

יוסי שלי: כרגע אין חובת סימן זיהוי, כל העניינים האלה לא הוסדרו.

שלום שמחון: יש כאן נציגים לחברות למתן שירותים בתחום הדואר?

שי צור: אני מהאיגוד הישראלי לדיוור ישיר, שמאגד כמה חברות.

שי צור: אני חושב שמר שלי מבלבל או קצת מטעה.

שי צור: חבילות לא היו צריכות אישור בעבר וגם היום הן לא צריכות אישור.

שי צור: כל מי שיש לו שתיים וחצי וספות יכול לחלק חבילות.

שי צור: כעת רוצים תקנות על חבילות?

שי צור: זה לא ממין העניין, זה לא היה בתחרות.

יוסי שלי: זה היה במונופול.

שי צור: זה לא היה במונופול.

שלום שמחון: מר צור, יש שני דברים שעליך להתייחס אליהם.

שלום שמחון: ראשית אני מבקש תגובה על מה שמובא כאן; ושנית עליך להתייחס לעניין סכום הכניסה, תעריף הכניסה, והקריטריונים לכניסה.

שלום שמחון: אחרי הצגת עמדתכם בנוגע למה שמשרד התקשורת מביא לכאן היום אני מבקש התייחסות גם לדברים שהעלה מר שלי.

שלום שמחון: הוא אמר במפורש שהוא אינו מנסה למנוע את התחרות אך הוא חושב שצריכה להיות בקרה על מי שנכנס אליה.

שלום שמחון: כלומר אני אינני יכול להירשם לאולימפיאדה לריצה של 100 מטר אם אין לי סיכוי להגיע לרמה של 11 שניות, נניח.

שלום שמחון: לכן גם לכם כדאי שייקבע סף גבוה.

שי צור: אני מסכים עם עמדת משרד התקשורת שהציג מר אולניק.

שי צור: הסכום של 2,600 ש"ח הוא סכום סביר גם לחברות קטנות – ויש הרבה חברות קטנות, ולא רק פדקס ו-TNT.

שי צור: החברות הקטנות האלה רוצות לעבוד באופן חוקי, הן עבדו שנים באופן לא חוקי כתוצאה ממחדל של אי-מתן היתרים, וזה מצב לא בריא.

שי צור: לדעתי הרמת רף הסכום משמעה חיסול היכולת של הגופים הקטנים לעבוד, או לדחוף אותם לחלק באופן חאפרי.

שי צור: לעניין חבילות שמעל 500 גרם, הערתי שכבר שנים אף פעם לא היה לרשות הדואר מונופול בעניין זה.

שי צור: אני מכיר שולחי דואר כבדים: הם לא ייתנו לכל חאפר לחלק דואר.

שי צור: חברת פלאפון, שהיום מחלקת באמצעות חברת שיגור, או חברת ויזה, שרוצה למצוא מחלק, לא ייתנו לסתם אנשים עם שתי וספות לחלק בכל הארץ.

שי צור: אפשר לסמוך עליהם: כשהם מוציאים קרוב ל-600,000 בחודש הם לא ייתנו את החלוקה לחאפר.

שי צור: הם יבקשו היתר, רצוי שיהיה לו היתר.

שלום שמחון: מר צור, אתה לא משיב לנקודה הרלוונטית.

שלום שמחון: יש תקנות להיתר, הכול בסדר.

שלום שמחון: אדם מן היישוב, כדי לקבל את הזכות לעשות את זה, רוצה לדעת מה הוא צריך לעשות.

שלום שמחון: מר שלי אומר שכל מי שהוא בן 18 ומעלה יכול לקבל את ההיתר תמורת 2,600 ש"ח, אם יש לו טרקטורון – אפילו לא וספה.

שלום שמחון: אני שואל אותך, מר צור: כאיש מקצוע, כאיש שעוסק בתחום ומשתתף בתחרות בענף הדואר, האם סביר בעיניך שכל מי שרוצה בכך יקבל רישיון לעסוק בכך?

שי צור: לדעתי זה המצב הקיים.

שי צור: לא צריך לשנות אותו, פרט לדברים שקשורים לביטחון או לאחריות כלפי המשתמש הסופי.

שלום שמחון: האם סכום של 50,000 ש"ח היה משנה את הכניסה לתחרות?

שי צור: כן, הוא היה מוריד 50% את החברות שנכנסות.

שלום שמחון: בסדר, והחברות שהיו נשארות היו טובות יותר מכלל החברות?

שלום שמחון: זה היה מצמצם את הקבוצה שעוסקת בתחום אך נותן תחרות טובה יותר?

שי צור: לא, זה היה משאיר רק את החברות הגדולות בענף ומצמצם את התחרות.

שי צור: צריך לאפשר למה שיותר חברות להיכנס לתחום.

שי צור: שהלקוח יבחר איך הוא רוצה להוביל: באמצעות רשות הדואר או באמצעות חברה קטנה יותר.

שלום שמחון: ואולי אם חברות רבות ייכנסו לשוק הזה הן לא יעמדו בדרישות של משרד התקשורת?

שי צור: משרד התקשורת יתקן תקנות וידאג לכך שהחברות יעמדו בהן.

אורי אולניק: אני מבקש להבהיר את המצב שהיינו בו כשהשר חתם על ההיתר.

אורי אולניק: הגענו לשוק שכבר פעלו בו עשרות חברות.

אורי אולניק: רצינו להסדיר את הפעילות הזאת.

אורי אולניק: לא נכון שכל מה שצריך כדי לעמוד בהיתר הוא להיות בן 18 ומעלה.

אורי אולניק: יש יותר מ-20 תנאים להיתר.

אורי אולניק: למשל, התשלום; למשל, התעודה; נוסף על כך אי-אפשר להעביר את הזכויות בלי לקבל אישור; צריך לבצע את השירותים; יש צורך במקום ניהול עסקים, כתובת לחברה.

שלום שמחון: כלומר יש קריטריונים.

אורי אולניק: עיקרון נוסף הוא אי-פגיעה בטובת הציבור; יש למשרד התקשורת אפשרות לפקח; יש נוהלי ביטחון ועוד.

אורי אולניק: לא מדובר בחתימה בלבד.

שלום שמחון: אני פונה לנציג האוצר: למה רק 2,600 ש"ח?

חיים פרננדס: חבר הכנסת ארדן העלה את השאלה: בסופו של דבר אגרה בעד רישום משקפת את העלות של הממשלה כתוצאה ממתן ההיתר.

חיים פרננדס: כפי שהסביר מר אולניק אי-אפשר לטעון שמישהו חישב את כל המרכיבים כדי להגיע למספר הזה; זה לא מה שנעשה.

חיים פרננדס: אבל יש אפשרות לקבל רישיון מיוחד שהסכום שלו הוא כ-5,000 ש"ח.

חיים פרננדס: הוחלט לקבוע חצי.

שלום שמחון: מנכ"ל משרד התקשורת אמר כאן בפעם הראשונה – וזה דבר שוועדת הכלכלה צריכה אולי לבחון בשלב כלשהו – שגובה האגרה הוא נגזרת של עלות העבודה של הפקידים במשרד התקשורת.

אורי אולניק: בממשלה.

שלום שמחון: בסדר.

שלום שמחון: אם זה נכון, אני מציע שתעמידו את כל רשימת האגרות ותבדקו.

שלום שמחון: אולי יש משרדים שהעבודה של העובדים בהם שווה יותר?

חיים פרננדס: ייתכן ששווה לפנות לממונה על הכנסות המדינה ולראות איך הוא שוקל את השיקולים.

חיים פרננדס: בכל מקרה, הסכום הזה נגזר גם כחצי מסכום אחר.

שלום שמחון: בהחלט, נפנה לממונה על הכנסות המדינה ונשאל אותו איך נקבעות האגרות, לפי מה, מה גובהן.

חיים פרננדס: אני חוזר ואומר: במקרה הזה יש גם הפניה לסכום של כ-5,000 ש"ח שקיים היום ומייצר קצת יותר עבודה למשרד התקשורת.

שלום שמחון: מר שלי אמר שכרגע אין חובה לציין מי מחלק את הדואר.

שלום שמחון: על-פי הקריטריונים שהוצגו כאן יש חובה לכך?

אורי אולניק: אני מעיין בחומר ובודק זאת.

יוסי שלי: אין צורך, אני אומר שאין.

אורי אולניק: מדובר בהעברת דואר מנקודה לנקודה, זה שונה משליחת מכתב.

שלום שמחון: אם קיבלתי חבילה מפורקת, אני לא יכול לדעת למי לפנות – למר צור או למר שלי?

אורי אולניק: לשם כך יש דואר רשום, זה סוג אחר של שירות ושם יודעים בדיוק.

לאה ורון: בדואר רשום יודעים מי שלח.

חיים פרננדס: לכן הצרכן יכול לבחור: אם הוא רוצה דואר רשום, שישלם יותר.

אתי בנדלר: אם הגיע אלי דבר דואר, אני יכולה לדעת מי טיפל בהעברת הדואר הזה?

אתי בנדלר: יש לי הערה נוספת: יש לי הרגשה שמר שלי, למרות ההכרזות שאינו רוצה למנוע את פתיחת השוק, בעצם מציע להציב רף גבוה יותר לכניסה לשוק באמצעות תשלום גבוה יותר.

אתי בנדלר: הוא אומר שהמטרה היא לבדוק את רצינות החברה וכולי, אך אני מבקשת לחזור לסעיף המסמיך בחוק, סעיף 50, כדי לראות אם זה אפשרי.

שלום שמחון: את חושבת שחשבו ברשות הדואר איך.

שלום שמחון: ..?

אתי בנדלר: אני משוכנעת, אני נותנת להם את כל הקרדיט.

אתי בנדלר: יש שם מחלקה משפטית רצינית ביותר.

אורי אולניק: הייתה עתירה לבג"ץ של רשות הדואר, שביקשה לתקוף את ההיתר.

אורי אולניק: בג"ץ אמר שהכול בסדר.

אורי אולניק: כעת הם מנסים להעלות את הסכום בדיון הזה.

אתי בנדלר: סעיף 50 בחוק רשות הדואר דן בהיתרים ושירותים שלא בידי רשות הדואר.

אתי בנדלר: אני קוראת את הסעיף: "(א) השר רשאי, לאחר התייעצות במועצה, להעניק היתר לאיסופם, העברתם, חלוקתם או מסירתם של מכתבים ולקבוע בו תנאים; ההיתר יכול שיהיה מוגבל לפי סוגי השירותים, מועדי נתינתם ומקומות נתינתם ויכול שיהיה כללי או לאדם פלוני.

אתי בנדלר: (ב) במתן היתר לפי סעיף זה יובאו בחשבון, בין השאר, שיקולים אלה:

אתי בנדלר: " והם מנויים בחוק.

אתי בנדלר: כלומר השר רשאי לקבוע היתר כללי או מיוחד ולקבוע כל מיני תנאים.

אתי בנדלר: מר שלי מבקש עכשיו לשנות את ההיתר שהשר נתן.

אתי בנדלר: אך הוועדה אינה מתבקשת לשנות את ההיתר, שהרי הוא כלל לא היה טעון אישור ועדת הכלכלה.

אתי בנדלר: סעיף קטן (ג) אומר: "השר רשאי בהיתר לחייב את בעל ההיתר לשלם תשלום בעדו; שיעורי התשלום ותנאיו ייקבעו בתקנות".

אתי בנדלר: התקנות שמובאות אלינו דנות אך ורק בשיעורי ההיתר, בשום פנים ואופן לא בתנאים – שהם חלק מההיתר שהשר נתן.

אתי בנדלר: לכן מה שמר שלי מבקש אינו בסמכות הוועדה.

אתי בנדלר: זה לא במסגרת התקנות שמובאות לפנינו.

שלום שמחון: בשלב זה אני עוזב את הדיון.

יוסי שלי: אני מבקש להעיר הערה, אבל קודם אשלים את התמונה, אף שאיננו יכולים לדון בכך.

יוסי שלי: אני לא פוחד מ-TNT או מפדקס וגם לא אפחיד אותן ב-100,000 ש"ח.

יוסי שלי: הם לא העניין, התחרות ישנה.

יוסי שלי: אך אני חושב שהערבות או האגרה יועילו.

יוסי שלי: אני בעצם מייצג עכשיו את הציבור, לא את עצמי.

יוסי שלי: אני חושב שכשה

יוסי שלי: ציבור מקבל דבר דואר בתחרות הוא צריך לדעת מי נותן לו את הדואר.

יוסי שלי: אם מבקשים מחברה לשים כסף זה גם נראה אחרת.

יוסי שלי: כשמקבלים הביתה חשבונות של חברות פלאפון או סלקום או אורנג' יודעים מייד ממי הדואר.

יוסי שלי: כך זה צריך להיות בדואר.

יוסי שלי: צריך לדעת אם זה פדקס, זה שלי, זה מישהו אחר.

גלעד ארדן: מה זה "זה שלי"?

גלעד ארדן: זה הדואר.

גלעד ארדן: שלי זה הדואר והדואר זה שלי.

יחיאל חזן: אבל מה עם הפירטים?

יחיאל חזן: למה אתם לא עושים כלום לחברות הפירטיות?

דוד טל: אנחנו רוצים לעבור הלאה.

דוד טל: חבר הכנסת חזן.

יחיאל חזן: מר אולניק, למה אתם לא עושים שום דבר לפירטי?

דוד טל: חבר הכנסת חזן.

דוד טל: מר אולניק, לא קיבלת רשות להשיב לו.

יוסי שלי: יש לי ארבע דוגמאות ובזה אסיים.

דוד טל: אתה לא קיבלת רשות להמשיך, מר שלי.

דוד טל: אני רוצה להעיר כמה הערות על מה שנאמר כאן.

דוד טל: מר אולניק, אומנם הגעתם לשוק פרוץ – אבל זה קרה משום שמישהו אפשר זאת.

דוד טל: משרד התקשורת, או בזק , או מישהו שהיה אחראי על בזק ועל הדואר אפשר לשוק להגיע לאן שהוא הגיע.

דוד טל: זה היה מחדל של כל ממשלות ישראל לדורותיהן.

דוד טל: הן המשיכו עם הדבר הזה.

דוד טל: זה לא קרה ביום בהיר אחד.

אורי אולניק: נכון, זה היה תהליך של 20 שנה.

דוד טל: לעניין האגרות: מישהו אמר כאן שאגרת הטלוויזיה לא משקפת את העלויות; כשדנים בתקציב רשות השידור בוועדת הכספים אפשר לראות זאת.

דוד טל: נתקדם.

דוד טל: חבר הכנסת חזן מבקש לשאול שאלה.

יחיאל חזן: השאלה היא למנכ"ל משרד התקשורת.

יחיאל חזן: במשך שנים יש שוק פירטי שפועל בניגוד לחוק.

יחיאל חזן: מה עשיתם במשרד, איך אתם מגנים על החוק?

דוד טל: זאת שאילתא טובה במליאה.

יחיאל חזן: הוא יכול להשיב לי, הוא הרי מנהל את העסק.

אורי אולניק: אנחנו נמצאים בעימות משפטי מול חברה אחת בעיקר, שלדעתי היא הדומיננטית ביותר בפעילות הזאת, חברת אביב שיגור.

אורי אולניק: רוב היושבים כאן המצויים בענף הדואר מכירים את העניין.

אורי אולניק: היועץ המשפטי של המשרד וגם אני הורינו לחברה להפסיק לחלק את דברי הדואר שלה.

אורי אולניק: בעקבות זאת החברה פנתה לבית המשפט המחוזי בתל-אביב, ומתנהל שם תיק בשאלת חוקיות הפעילות של החברה.

אורי אולניק: נדמה לי שהתיק נמצא כעת בשלב הסופי שלו.

אורי אולניק: אנחנו בהחלט חושבים שיש בעיה בכך שגורם שהמשרד נתן לו הנחיה להפסיק לעבוד ממשיך לפעול בשוק.

אורי אולניק: אני מקווה שנוכל להראות את הצדק בבית המשפט.

אתי בנדלר: כלומר שבית המשפט יקבל את עמדתכם.

מל פולישוק-בלוך: מצביעים עכשיו על משהו?

דוד טל: לא, עוד מעט נעבור על כל התקנות.

דוד טל: אחר כך נצביע.

דוד טל: אבל יש כאן רוב למשרד התקשורת, אם את מוטרדת, חברת הכנסת פולישוק-בלוך.

מל פולישוק-בלוך: אני לא חוששת מכלום.

יחיאל חזן: זה שחבר הכנסת חזן יושב כאן זה לא אומר שהוא יצביע עם משרד התקשורת.

דוד טל: זאת זכותך המלאה.

דוד טל: לעניין הנושא הקודם: איך פותרים את בעיית זיהוי החברה שהעבירה את המשלוח?

אורי אולניק: בכל הכבוד לדעתי זאת דרישת סף שהדואר רוצה להכניס למערכת שאיננה במקומה.

אורי אולניק: אדם בוחר, מרצונו, לקרוא לסוג שירות מסוים כדי שיעביר דבר דואר מסוים למאן דהוא, והוא יודע שהנמען לא ידע מי שלח לו את הדואר.

אורי אולניק: אילו רצה סוג אחר של שירות, שבו ברור לחלוטין מי השולח, מתי יצאה החבילה וכולי, הוא היה עושה אחרת.

דוד טל: שכנעת אותי בזה.

דוד טל: אבל יש לי שאלה: פעם אחד מחברי הכנסת קיבל מעטפה עם כדור של 9 מ"מ, לא כדור נגד כאב ראש.

דוד טל: מה עושה אדם כזה?

דוד טל: הוא רוצה לדעת דרך איזו חברה הכדור הגיע אליו, אולי כדי להגיע למקור.

שי צור: לא מדובר במקרים כאלה.

שי צור: מדובר כאן בדואר כמותי.

שי צור: מי ששולח כדור או סוכרייה משתמש בדואר הרגיל, הוא הולך לתיבת הדואר, הוא רוצה להיות אנונימי.

שי צור: החברות כמו חברת שיגור וחברות אחרות לוקחות רק דואר כמותי מחברות גדולות.

דוד טל: אם כן, אז שכנעת אותי.

שי צור: זה נכון כי זה לא כדאי.

אורי אולניק: לצערי זה רק חצי נכון.

שי צור: זה לא מדויק.

שי צור: חברות שרוצות לקחת את הדואר עוסקות בדואר כמותי.

שי צור: אני מבקש לחשוב בהיגיון: האם כדאי לחברה לשלוח מכתב יחיד בחברות האלה?

יוסי שלי: דואר כמותי לא בהיתר.

אורי אולניק: יש לי תשובה טובה לשאלה.

דוד טל: רבותי, אני רוצה להתקדם כדי לאשר את התקנות.

אורי אולניק: לעניין הכדור של 9 מ"מ: אמש בוועדת שרים לענייני חקיקה אושר תיקון בנוגע לתחרות בדואר.

אורי אולניק: בין השאר תוקן הסעיף שמחייב שבמכתבים תהיה חובת זיהוי.

אורי אולניק: לכן מגיעים גם לשאלה הזאת.

דוד טל: כלומר יש פתרון בעגלה ובזמן קריב?

אתי בנדלר: להיפך, גם הזיהוי של רשות הדואר מבוטל.

אורי אולניק: לא.

אתי בנדלר: אז רוצים להוסיף חובת זיהוי?

אתי בנדלר: למה זה לא קבוע היום בהיתר?

יוסי שלי: בדיוק.

הרצל ברמג: לא הסבירו את המשמעויות.

הרצל ברמג: התלונות מגיעות אלי.

דוד טל: יש לך עניין לאשר את התקנות?

דוד טל: כי לי יש זמן.

אורי אולניק: יש שני סוגי שירותים: סוג אחד הוא שליחת מכתבים; ושם – בתיקון החוק – הסדרנו את הדברים.

אורי אולניק: אנחנו מדברים על סוג שירות אחר: מתקשרים לחברה מסוימת, נניח חברת רוני דמארי רץ שירותים.

אורי אולניק: קוראים לשליח, והאדם שם את המעטפה בחברה עסקית כלשהי.

קריאה: בשבת בלילה.

הרצל ברמג: אבל איש לא דיבר על הנמענים.

הרצל ברמג: נמעני חברת דמארי הנ"ל מתלוננים אצל הדואר שחילקנו דואר בשבת, שחילקנו לכתובת שגויה.

הרצל ברמג: אני מוצא את דברי הדואר האלה זרוקים בתיבות הדואר שלנו.

הרצל ברמג: הם מצטברים אצלי לאלפים.

יוסי שלי: כשהאדם מחברת דמארי לא מכיר את הכתובת הוא שם את החומר אצלנו.

אורי אולניק: אתם מערבבים בין שני עניינים.

שי צור: דואר רשום הוא שם אצלכם בתיבה?

הרצל ברמג: כן, הוא שם בתיבה.

הרצל ברמג: הוא לא עושה את העבודה כמו שצריך.

הרצל ברמג: לפעמים דברי הדואר מגיעים אל הנמען הביתה במקום לתא הדואר שלו.

הרצל ברמג: וזה גורם לריבים בין בעל לאשתו, בין שני אנשי עסקים ועוד.

הרצל ברמג: מה לעשות?

הרצל ברמג: כן.

הרצל ברמג: הנמען מתלונן אצלנו, כי אנחנו התחייבנו לשים את הדואר שלו בתא, הוא רכש אצלנו שירות בתשלום שלפיו מפנים לו את הדואר לתא.

הרצל ברמג: כולם מתלוננים אצלנו.

הרצל ברמג: כולם דיברו על השולחים, לא דיברו על הנמענים.

דוד טל: מר אולניק אמר שעל-פי מה שקרה אמש בוועדת שרים לחקיקה,

הרצל ברמג: כמו שאמרת, חבר הכנסת טל: בעגלה ובזמן קריב.

הרצל ברמג: ההיתר הזה, שבשבילו רוצים 2,600 ש"ח, לא כולל זאת.

דוד טל: מר אולניק, את מה שרוצים להכניס בעגלה ובזמן קריב אפשר להכניס לתקנות הללו?

אתי בנדלר: להיתר, לא לתקנות.

דוד טל: נכון, להיתר.

דוד טל: יש עם זה בעיה גדולה?

אורי אולניק: יש להבין את הרקע לחתימת ההיתר הכללי.

אורי אולניק: זה מאוד קריטי.

אורי אולניק: היינו באנדרלמוסיה מוחלטת.

דוד טל: נעשה סדר גדול יותר באותה הזדמנות.

אורי אולניק: עשרות החברות קיימות בענף שיש בו דרישות מסוימות.

אורי אולניק: כעת לבוא ולהוסיף להם את הדרישה הזאת?

אורי אולניק: לא ראיתי צורך ציבורי אדיר להוסיף זאת.

אורי אולניק: לא קיבלתי פניית ציבור בעניין זה, בכל הכבוד לכך שסמנכ"ל התפעול מקבל פניות.

דוד טל: מר אולניק, אתה בעצמך ניסית לשכנע אותנו באמצעות הטענה שוועדת השרים לענייני חקיקה דנה בנושא זה, ושהשינוי ייכנס.

אורי אולניק: זה בנוגע למכתבים, דואר רגיל.

דוד טל: בסדר, אבל השתמשת בטיעון הזה כדי להפיס את דעתנו, כדי לטעון שהדבר יסתדר ממילא.

דוד טל: אם יש נחיצות בשינוי כזה, למה לא להכניסו גם כאן?

דוד טל: אם הטענה היא שזה חסימה גדולה מאוד לתחרות בשוק הישראלי, צריך לשקול זאת.

אורי אולניק: מדובר בשני סוגים של שירותים.

אורי אולניק: בתחום המכתבים יש פתרון חקיקתי וזה יובא לכנסת בתוך חודש או חודשיים.

קריאה: בחוק ההסדרים.

יוסי שלי: הפטנט, המגרסה הלאומית.

מל פולישוק-בלוך: מה יהיה שם?

אורי אולניק: קשה לי להסביר זאת בקיצור אבל בעיקרון תיקבע הקמת חברת דואר, תחרות בדואר.

אורי אולניק: זה תיקון חוק מפורט מאוד, של 20 עמודים.

אורי אולניק: לעניין שעל הפרק: לדעתי אין הצדקה ציבורית לדרישה שמעלה רשות הדואר.

דוד טל: מר צור, למה אתה מפריע?

הרצל ברמג: הוא עבד פעם בדואר.

מל פולישוק-בלוך: לא בדואר, אצל שלי.

קריאה: על זה נאמר "צור משלנו אכל".

אורי אולניק: לדעתי אין הצדקה ציבורית לדרישה לזהות את השולח בסוג השירותים הזה של מסירה ביד.

אורי אולניק: המשמעות היא ייקור התעריף.

אורי אולניק: אם אדם צריך להסדיר גם את זה, זה עוד סוג של עלויות.

אורי אולניק: אילו קיבלנו במחלקת פניות הציבור שלנו דרישה כזאת, אילו ראינו שזאת סוגיה קריטית, אולי היינו קובעים זאת בהיתר מלכתחילה.

אורי אולניק: אנחנו חושבים שיש כאן יותר ניסיון של רשות הדואר להכביד קצת על המתחרים.

דוד טל: האם אין עניין לאנשי השירותים השונים,

אורי אולניק: הם ראו את טיוטת ההיתר ולא ביקשו להסדיר זאת.

יוסי שלי: זה כמו לטעון טענות על תחנות הדלק הפירטיות.

יוסי שלי: יודעים מי פירטי ומי לא?

הרצל ברמג: אנחנו ביקשנו זאת בכתב.

הרצל ברמג: צריך לומר זאת.

אורי אולניק: לא אמרתי שלא ביקשתם.

אורי אולניק: נשאלתי על אחרים.

הרצל ברמג: אז תגיד שאמרנו וביקשנו.

הרצל ברמג: כתבנו.

אורי אולניק: נכון, הדואר ביקש.

ראובן קרסו: כמו שהחוק מקובל על נציגות העובדים.

מל פולישוק-בלוך: רשות הדואר ביקשה?

שלום שמחון: כן.

שלום שמחון: הם ביקשו לצמצם את נתח השוק שייפתח לתחרות.

יוסי שלי: לא נכון, זאת פרשנות, יושב-ראש הוועדה.

אורי אולניק: אני מוכן להבטיח לוועדה שאם היא תאשר את האגרה, אקיים דיון מיוחד בסוגיה שהעלתה רשות הדואר כאן; אראה את העניין למתחרים, אבדוק את המשמעות הכלכלית של הדרישה ואחזור לוועדה עם הודעה על החלטתנו: אם לתקן את ההיתר או לא.

מל פולישוק-בלוך: עם נימוקים.

אורי אולניק: בסדר.

ראובן קרסו: אני יושב-ראש ועד העובדים של רשות הדואר.

ראובן קרסו: כשחתמנו עם השר ריבלין בשנת 2003 לשום גוף לא היה מותר לחלק דואר.

ראובן קרסו: אנחנו עכשיו בדרך לבג"ץ, כי אומרים שזה לא חוקי.

ראובן קרסו: בדפוס בארי מדפיסים 70% מכמות הדואר.

ראובן קרסו: הם מסמנים "שולם", זורקים את הדואר ברחוב, והעובדים שלנו מחלקים זאת.

הרצל ברמג: הסימון הזה , "שולם", הוא סימן כאילו זה נתקבל ברשות הדואר.

ראובן קרסו: חברות פירטיות מחלקות את הדואר הכמותי, והוא מגיע לתיבות הדואר, זרוק.

ראובן קרסו: גורמים את הנזק.

דוד טל: אדוני המנכ"ל והיושב-ראש, אתה מקבל את ההצעה של מר אולניק?

יוסי שלי: כן, הצעתו של מר אולניק מקובלת.

דוד טל: מר אולניק יגיע לוועדה וימסור את החלטתו.

אורי אולניק: אשלח מכתב, ואם תרצו יהיה גם דיון.

יוסי שלי: אמרת שיהיה דיון, אל תגיד "אם תרצו".

אורי אולניק: דיון אתכם – יהיה.

דוד טל: נקרא את התקנות.

דוד טל: כל סעיף שאין בו הערות – אושר מבחינתנו.

קריאה: אני קוראת את תקנות 1,2,3 ו-4(ג).

אתי בנדלר: המועדים בתקנה 4(ג) – זה בכוונה?

קריאה: כל העניין התחיל בנובמבר.

אתי בנדלר: ההצמדה הקרובה ביותר אמורה להתעדכן ב-1 בינואר הקרוב.

אתי בנדלר: העדכון יהיה לפי מדד נובמבר 2002?

קריאה: מדד נובמבר 2003 לעומת מדד נובמבר 2002.

קריאה: זאת שנה של הצמדה.

אסף כהן: הסכום נגזר מסכום שהיה תקף אז.

קריאה: זה המדד היסודי.

קריאה: אני קוראת את תקנה 4(ד) ואת תקנה 5.

אתי בנדלר: לא צריך תחילה.

אתי בנדלר: התחילה ביום הפרסום.

קריאה: בסדר.

דוד טל: עד כאן.

מל פולישוק-בלוך: יש כאן עניין לא נכון: אריאל שרון הוא לא שר התקשורת.

דוד טל: נתקן.

לאה ורון: יש פנייה מחודשת של השר אולמרט שהגיעה לוועדה.

אתי בנדלר: וכמובן גם שהתקנות הן מתשס"ד.

אתי בנדלר: סליחה, חבר הכנסת טל, לפני ההצבעה, מבקשים כאן שהתחילה תהיה 1 בדצמבר 2003, מוצע שהן יתחילו בתחילת החודש.

אורי אולניק: זה בסדר.

דוד טל: יש התנגדות?

דוד טל: אין.

יוסי שלי: אין התנגדות.

יוסי שלי: רק שיגבו ממי ששילמו.

דוד טל: זה תוקן.

דוד טל: אני מקיים הצבעה.

דוד טל: מי בעד אישור התקנות?

דוד טל: אין בעד?

דוד טל: זה לא יעבור?

דוד טל: חבר הכנסת חזן, אתה נגד?

דוד טל: אתה גם יכול להימנע.

יחיאל חזן: אני?

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: אחד בעד.

דוד טל: אין מתנגדים.

דוד טל: אין נמנעים.

דוד טל: אשר על כן אני מאשר את התקנות.

דוד טל: תודה.

דוד טל: הוועדה רושמת לפניה את בקשת היושב-ראש והמנכ"ל של רשות הדואר להתייחס לציון השם והפרטים האחרים, שהועברה בפתק.

אורי אולניק: אני מבקש 45 יום לצורך קיום הדיון הזה.

דוד טל: בסדר.