ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 460, 2005-06-21 11:15

גילה פינקלשטיין: יישר כוח.

יוסי אפרים: תודה רבה.

דרור אורטס-שפלר: אני רוצה רק במילה אחת לסכם.

דרור אורטס-שפלר: מדובר על התנסות ואם אנחנו מדברים על חינוך, יש כל מיני סוגים של חינוך ואנחנו יודעים שחינוך התנסותי או חינוך חווייתי או החינוך הוא פקטור חזק ביותר.

דרור אורטס-שפלר: ומה שאנחנו עושים זה נותנים הזדמנות להתנסות אמיתית וכמו שאתם ראיתם פה את ההתלהבות של בני-הנוער ואתם שומעים אותם ורואים אותם מסביבכם.

דרור אורטס-שפלר: אני חוזר ורואה מדי שנה את הברק בעיניהם של בני-הנוער שזוכים להדרכה, גם של מורים ממערכת החינוך, גם של מתנדבים מעולם העסקים, גם מתנדבים מהמט"ים ברחבי-הארץ.

דרור אורטס-שפלר: ואנחנו רואים בעצם איך בני-הנוער מקבלים את החוויה של פעילות כלכלית, של ייצור, של מכירה.

דרור אורטס-שפלר: ואני בטוח שזה ילך איתם הלאה.

דרור אורטס-שפלר: בוגרי יזמים צעירים הראשונים כבר היום הם מככבים במפעלים תעשייתיים בתפקידי ניהול זוטרים, באוניברסיטאות כדוקטורנטים וכדוקטורים.

דרור אורטס-שפלר: מסתבר שהמערכת הזאת פועלת וזה פועל טוב.

דרור אורטס-שפלר: תודה רבה לכם ואני מודה מאוד לקבוצות היזמים הצעירים שבהתראה כזאת קצרה הצליחו להגיע לכאן.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה ויישר כוח וכפי שהבטחתי לך, אנחנו נוציא מכאן מכתב לוועדת התמיכות שאנחנו רוצים שתהיה תמיכה ותקציבים ליזמים צעירים.

גילה פינקלשטיין: זה נוער העתיד שלנו.

דרור אורטס-שפלר: תודה רבה.

גילה פינקלשטיין: תודה לכם.

גילה פינקלשטיין: נמצא אתנו אבידור אבי, יושב-ראש התאחדות המלאכה והתעשייה.

נתי ביאליסטוק כהן: רק גבירתי, אם אפשר לפני שאנחנו פונים ליזמים צעירים, לתת איזה משהו מהפן של הגורמים העסקיים שעוזרים לפרוייקט.

גילה פינקלשטיין: כן, בטח.

גילה פינקלשטיין: עם מי יש לנו הכבוד?

נתי ביאליסטוק כהן: יש לי תפקיד בבזק אבל הוא רלוונטי לעניין הזה.

נתי ביאליסטוק כהן: מה שרלוונטי זה העובדה שאני מרכז מטעם בזק במסגרת מה שאנחנו קוראים "בזק בקהילה", את הפעילות שלנו מול יזמים צעירים.

נתי ביאליסטוק כהן: בזק ככלל כשהיא עוסקת בתחום הפעולה בקהילה, רואה שלושה דברים לנגד עיניה או שלוש מטרות.

נתי ביאליסטוק כהן: שהפעילות הזאת תעודד את העובדים שלה להתנדב, לכן לא סתם נמצא כאן איציק יצחקי שהוא עובד בזק שבהתנדבות מנחה קבוצה עסקית וגם נאורה אמיתי שהיא עובדת בזק שמנחה כאן קבוצה עסקית.

נתי ביאליסטוק כהן: שהפרוייקט הזה ייגע לחינוך ואנחנו לא צריכים לדבר, זאת אומרת, אני לא צריך לשכנע אתכם בהקשר הזה עם פרוייקט יזמים צעירים.

נתי ביאליסטוק כהן: ושהפרוייקט הזה יסייע לסגירת פערים בחברה.

נתי ביאליסטוק כהן: אני חושב שהפרוייקט היחיד שבזק עושה שבאמת כוללת את שלושת המרכיבים האלה זה הפרוייקט של יזמים צעירים.

נתי ביאליסטוק כהן: במסגרת המעורבות שלה, אני חושב הגורם הגדול ביותר בארץ שמעמיד מתנדבים משורותיו ואנחנו מגייסים את זה בצורה מתודולוגית בתוך החברה את המתנדבים האלה כחונכים עסקיים.

נתי ביאליסטוק כהן: ואנחנו גם כחברה מעודדים במידה כזו או אחרת את העובדים, אם זה על-ידי זה שאנחנו נותנים להם יום חופש על חשבון החברה להשתתף בפעילויות כמו הפעילות הזאת של יזמים צעירים ופעילויות אחרות שאנחנו עושים עבורם.

נתי ביאליסטוק כהן: ופעילות נוספת שאנחנו עושים בהקשר של יזמים צעירים זה את הסיוע הכספי, לא גדול, אבל אותו סיוע שנדרש לפעמים לבתי-ספר שהוא ההחלטה אם להיכנס לפרוייקט או לא.

נתי ביאליסטוק כהן: כך למשל גם בית-ספר סליגסברג, גם בית-ספר הימלפרב, אלמלא אותו סיוע שנתנו השנה, כנראה שהם לא היו בפרוייקט בכלל.

נתי ביאליסטוק כהן: והסיוע הזה בכלל העמיד את הקבוצה על הדרך ההתחלתית שלה.

נתי ביאליסטוק כהן: מכאן ואילך הם לוקחים את הדברים בידיים בעצמם.

נתי ביאליסטוק כהן: והנה תראו, בזכות אותו סכום קטן שסייע להקים את הקבוצה בסליגסברג יש לנו זוכה בתחרות האזורית ונראה לאן הם יגיעו הלאה בהקשר הזה.

גילה פינקלשטיין: יישר כוח על היוזמה.

גילה פינקלשטיין: אני לא ידעתי בכלל מזה, זה חשוב שנדע כולנו.

גילה פינקלשטיין: בואו נעבור לאבידור אבי, יושב-ראש התאחדות המלאכה והתעשייה.

אבי אבידור: שלום רבותיי.

אבי אבידור: אני רוצה ליזמים הצעירים קודם כל, אני יושב בראש של האגף המתכת בהתאחדות המלאכה והתעשייה בתל-אביב ויושב אתי מר יהודה אלחדיף, נשיא התאחדות המלאכה והתעשיה.

אבי אבידור: אנחנו מכריזים בזאת שכל יוזמה שיש לכם שהיא קשורה לענף המתכת לענף-אנחנו פתוחים לקבל רעיונות, להציע פתרונות ולעזור גם במימון וגם בשיווק.

אבי אבידור: אני פונה אלייך, גב' שרה חורש, אני מברך על היוזמות ועל הרצונות של כולם לגבי העתיד.

אבי אבידור: אני מדבר על השימור הקיים.

אבי אבידור: אנחנו עומדים בראש מאות מפעלים שהם בחזית הטכנולוגית של מדינת ישראל.

אבי אבידור: אנחנו עומדים בראש מפעלים שהם הפלטפורמה של כל תעשיות ההיי-טק, תעשיות הרפואה, החלל והצבא.

אבי אבידור: ואנחנו עומדים בפני משבר חינוך אדיר.

אבי אבידור: אנחנו הכרזנו שאנחנו מוכנים להעסיק מאות ואלפי עובדים אם במידה ומשרד התמ"ת ישיג תקציבים, יהיה הקמת מכללות לחידוש החינוך הטכנולוגי.

אבי אבידור: גב' חורש היקרה, שלוש שנים אנחנו פונים אליכם ואנחנו מבקשים תקציבים לפתיחת מכללות ברמה גבוהה.

אבי אבידור: התכניות שאתם מציעים, כסף יש לכם ברוך השם, כסף לא חסר למטרות.

אבי אבידור: אנחנו בתקציב של מיליוני דולרים בודדים פותרים את החינוך הטכנולוגי ל-10 השנים הבאות.

אבי אבידור: ואני מבקש אוזן קשבת לוועדת החינוך, אני רוצה ישיבת ועדת חינוך בנושא חינוך טכנולוגי מיוחד לישיבה הזאת.

גילה פינקלשטיין: הנה, יהודית גידלי היא מנהלת הוועדה.

אבי אבידור: אנחנו מצהירים בזה שאנחנו רוצים להעסיק אלפי עובדים.

אבי אבידור: אנחנו רוצים להעסיק אנשים ברמות של הנדסאי פלוס ולתת להם חינוך שהוא משתווה לרמה הטכנולוגית באירופה ובארצות-הברית.

אבי אבידור: המדינה הזו עמוסת עבודה בענף המתכת.

אבי אבידור: ולצערי הרב אנחנו לא יכולים להיענות לדרישות מפעלים בארץ ובחוץ-לארץ בגלל מחסור בכוח-אדם ויש כוח אדם.

אבי אבידור: תודה רבה.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה.

גילה פינקלשטיין: איליה בבקשה.

גילה פינקלשטיין: איליה הוא מנהל תחום ההדרכה של הרשות.

גילה פינקלשטיין: כולם ידברו, אבל אנחנו ננסה לדבר בקצרה כדי שכולם ידברו, יירשם שנדע כל אחד על מה הוא אחראי, מה הוא מעודד, איך אנחנו יכולים להפיק תועלת לטובת הנוער.

איליה חרקובר: חברים יקרים, אנחנו ראינו לפני מספר דקות דוגמה מצוינת לתכנה לחינוך.

איליה חרקובר: זו תוכנה נפלאה של מה יכלה לעשות קבוצת נערים מודרכת בתחום היזמות וגם בתחום פיתוח מוצרים.

איליה חרקובר: אבל אני בשם הרשות רציתי לנסות להסב את תשומת ליבה של הוועדה לנושא לא פחות חשוב, לדעתנו גם יותר חשוב מזה והוא נושא של מודעות ציבורית ליזמות בכלל אצלנו במדינה.

איליה חרקובר: לצערנו מחקרים שעשינו בשנים האחרונות מביאים אותנו לאותה מסקנה והיא חוזרת על עצמה פעם אחרי הפעם.

איליה חרקובר: הציבור עדיין חושב במרביתו, שיזם, שמי שמפרנס את עצמו ומפרנס אנשים נוספים הם למעלה מ-40 אחוזים מכלל תושבי המדינה.

איליה חרקובר: הוא בן-אדם סוחר, לפעמים גנב, פושע, מה שאתם רוצים.

איליה חרקובר: אנחנו שומעים פה ושם על האנשים האלה.

איליה חרקובר: אין מספיק כבוד ליזמות וליזמים.

איליה חרקובר: החלטנו אצלנו במערכת ואני מדבר על הרשות לפני כשנה שאנחנו ננסה להרים דגל ולקחת ניסיון של מדינות רבות אחרות וננסה לפתח תכניות במיוחד בשביל לשנות את המצב.

איליה חרקובר: מדובר בשלושה מסלולים שבשלב זה נמצאים בשלבי פיתוח סופיים.

איליה חרקובר: ואנחנו פונים לוועדה ומבקשים את תמיכתה בנושא.

איליה חרקובר: המסלול הראשון הוא חשיפה רוחבית לנושא יזמות בבתי-ספר תיכוניים.

איליה חרקובר: מדובר לא במסלול שנתי או דו-שנתי, מדובר בחשיפה של מספר שעות, מה שמקובל היום בעולם זה 60 עד מאה שעות יזמות לכל תלמיד בית-ספר שנמצא לקראת סיום הלימודים.

גילה פינקלשטיין: 60 עד מאה שעות בשנה?

איליה חרקובר: 60 עד מאה שעות סך-הכל שזה בפריסה של שנה עד שנתיים, פר תלמיד.

איליה חרקובר: וזה מה שמקובל נכון להיום בעולם.

גילה פינקלשטיין: אתה מדבר על תלמיד בתיכון?

איליה חרקובר: כן.

איליה חרקובר: אנחנו מדברים על הדרכות, על מסלול יזמות 64 שעות שהוא מסלול שנתי והוא יכול להיכנס כאמבלוק לתוך תכנית הלימודים של כיתות יא'.

איליה חרקובר: בנוסף, אנחנו טוענים וניסיון קיים בלמעלה מ-20 בתי-ספר תיכוניים נכון להיום בארץ, שאנחנו אחד מהחסידים של הנושא.

איליה חרקובר: יושב פה מולי בני, שאנחנו חייבים גם לבנות תכנית סטנדרטית מוכנה לכל בית-ספר תיכון שרוצה לפתוח מגמה ליזמות עסקית.

איליה חרקובר: נכון להיום פתיחת מגמה מסוג זה היא לוקחת שלוש עד ארבע שנים של התכתבות מול משרד החינוך בפיקוח מקצועי.

איליה חרקובר: אילו ייבנה מסלול סטנדרטי, הוא יכול לתת שינוי מיידי להרבה בתי-ספר בארץ.

איליה חרקובר: נושא נוסף שטיפלנו פה והוא מאותה חבילה, זה צריך לתת מענה לאותן המטרות.

איליה חרקובר: פיתחנו מסלול מיוחד, פיתחנו יחד עם פק"ה וצבא הגנה לישראל שהוא אמור לתת חשיפה ליזמות לכל חייל בחודשיים האחרונים לפני השחרור.

איליה חרקובר: גם זה נותן כמה אופציות וכמה אפשרויות.

איליה חרקובר: החל מללמוד את נושא היזמות לפני שהחבר'ה יוצאים לטייל ברחבי העולם.

איליה חרקובר: ואז הם יצאו לא רק לטייל אלא גם ללמוד דברים, לאסוף רעיונות ולפתח מיזמים שונים.

יהודה אלחדיף: אבל צה"ל לא מאפשר לחיילים ביחידות שדה להגיע לחוץ-לארץ.

איליה חרקובר: אני יודע שבינתיים זה בטיפול, יהודה, אבל נכון להיום הסיכומים האחרונים מול אכ"א ובשבוע הבא, אם אני לא טועה, יש לנו ישיבה מסכמת שאנחנו כן נצליח לעשות את זה.

יהודית גידלי: כמה שעות מדובר?

איליה חרקובר: אנחנו פה מדברים על חשיפה של 30 שעות.

איליה חרקובר: אנחנו מדברים פה על חשיפה דו-שלבית שהיא מתחילה מכנס שהוא לכלל החיילים ואלו שמתכוונים להמשיך, מקבלים אפשרות לשבוע שלם.

איליה חרקובר: בדרך-כלל בתנאי בסיס סגור שהם יכולים בתנאים אלו ללמוד את נושא היזמות.

איליה חרקובר: הקבוצה השלישית היא לא פחות חשובה.

איליה חרקובר: תשימו לב, סטודנטים רבים גם בבתי-הספר מקצועיים, גם במכללות למיניהן וגם באוניברסיטאות, מסיימים תארים ומסיימים לימודים שהם לא בתחומי העסקי.

איליה חרקובר: מרביתם באין ברירה, בגלל שהם לא יודעים דרך אחרת מחפשים את עצמם אחרי סיום הלימודים כמחפשי עבודה כי הרצון שלהם היחידי והחזון שלהם היחידי להיות שכירים.

איליה חרקובר: ומצד שני, מרביתם הם עם אופציה נפלאה להקים עסק משל עצמם.

איליה חרקובר: גם פה פיתחנו ואנחנו מפעילים את זה עכשיו החל מספטמבר באוניברסיטת ירושלים ובאשקלון במכללה האקדמית, שני קורסים ראשונים שהם פיילוט למסלול חדש.

איליה חרקובר: מסלול אגב שהוא יוכר על-ידי התחום האקדמי, יקבלו עליו נקודות והוא יוכל להיות חלק בלתי נפרד ממסלולי לימוד.

איליה חרקובר: מסלול שהוא נותן ברמה דו-סמיסטריאלית למידה כהכנה ליזמות ופתיחת עסק, אבל במסלול מעשי.

איליה חרקובר: לא תיאוריות, אלא איך לפתוח עסק למי שרוצה.

איליה חרקובר: אני פונה לוועדה בשם הרשות, בשם המערכת שלנו ומבקש את תמיכתה בנושאים אלו.

איליה חרקובר: הנושאים יידרשו כמובן מאמץ גדול, אלא כי אנחנו כרשות לא יכולים לקחת על עצמנו הוצאות של כאלה פרוייקטים.

איליה חרקובר: זה לא רק יכפיל וישלש את כל הפעילות, זה יכול להביא אותנו לטורים שאנחנו גם לא נדע לאכול אותם.

איליה חרקובר: אבל אנחנו כן מסוגלים לאפשר צוותים בשלושת הענפים האלו, צוותים מקצועיים שהם יוכלו להביא את זה הלאה.

איליה חרקובר: מדובר בשעות של משרד החינוך, בתמיכה בפיתוח של התכניות החדשות במשרד החינוך, תמיכה וקבלת החלטות ברמת צבא הגנה לישראל וברמת אוניברסיטאות והמועצה להשכלה גבוהה.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה.

גילה פינקלשטיין: אנחנו נשמע את בני חזן, מנכ"ל מט"י חולון, בבקשה.

בני חזן: בוקר טוב לכולם.

בני חזן: אני רציתי לספר על שני פרוייקטים שאנחנו שותפים בהם, שאנחנו נשמח להרחיב אותם גם לכלל הארץ והם בסיוע הרשות לעסקים קטנים והרשות המקומית.

בני חזן: במקרה שלי זה עיריית חולון עם מנכ"ל מט"י חולון.

יהודית גידלי: תסביר לאלה שלא יודעים מה זה מט"י.

בני חזן: מט"י – מרכז טיפול יזמות עסקית.

בני חזן: עמותה ציבורית שמתוקצבת על-ידי הרשות לעסקים קטנים.

בני חזן: משרד הקליטה, ג'וינט ישראל והרשויות המקומיות.

בני חזן: יש 25 גופים כאלה ברחבי מדינת ישראל.

בני חזן: אז אנחנו עוסקים גם בסיוע לעסקים קיימים וגם לסיוע ליזמים.

בני חזן: אבי הוא אחד הדוגמאות שצמח -מ40 עובדים, היום יש לו כבר 95 עובדים בעסק.

בני חזן: ויש לו פוטנציאל התרחבות.

בני חזן: אנחנו לא זונחים את החבר'ה הצעירים שהם העתיד שלנו ואנחנו גם נגענו בצעירים יותר, גילאי בית-הספר היסודי ששם אנחנו נוקטים בפעילות של יזמות קהילתית.

בני חזן: פרוייקט מאחד מבתי-הספר פיתח יזמות קהילתית לקהילה עצמה.

בני חזן: ארגון ימי הולדת לילדים שידם אינם משגת.

בני חזן: הם עברו תהליך דומה למה שעברו היזמים הצעירים בשעות הלימודים עצמם.

בני חזן: בית-ספר יסודי, כיתות ה'-ו' ולאחר מכן יצאו עם ראש העיר לפעילות לילדים בכיתות הגן שידם אינה משגת לעשות ימי הולדת.

בני חזן: עשו אירועים בלתי רגילים.

בני חזן: הילדים לומדים שצריך להתמודד ולעשות לקהילה ואחרים גם יוצאים נשכרים.

בני חזן: זה פרוייקט אחד שבחולון רוצים להרחיב אותו היטב.

בני חזן: ונשמח אם זה יורחב לכל הארץ.

בני חזן: פרוייקט שני שהוא פרויקט הדגל שלנו, שכרגע הוא דווקא למשרד החינוך, ועדת דברת אומרת להיכנס, עיריית חולון היא אחת הערים שכנראה תאמץ בין הראשונות את דוח ועדת דברת, בהסכמה עם המורים.

בני חזן: מט"י חולון יחד עם מט"י נתניה יזמו פרויקט יזמות למורים פורשי מערכת החינוך, מורים שיפרשו, אם זה בגילאי 40 פלוס או מורים אפילו יותר צעירים, יוכלו להיכנס למסלול.

בני חזן: הנושא הזה מועבר בימים אלה דרך הרשות לעסקים קטנים למשרד החינוך ולמשרד התעשייה והמסחר.

בני חזן: ואנחנו מקווים שחלק מאותם מורים שיפרשו ממערכת החינוך יוכלו להיקלט או במקצועות כשכירים או כעצמאים.

בני חזן: ואנחנו נשמח אם הוועדה תיתן גם את הגושפנקא ותסייע לנו ממשרד החינוך כדי לסייע לקלוט את אלה שנפלטים מצד אחד, אולי להכניסם למערכת היזמות העסקית.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה.

איליה חרקובר: ומול ארגוני המורים.

בני חזן: ומול ארגוני המורים.

גילה פינקלשטיין: זה חשוב.

גילה פינקלשטיין: נמצא איתנו נתנאל פלדמן.

גילה פינקלשטיין: בוא תסביר לנו, אתה סגן ראש התאחדות המלאכה והתעשייה בתל-אביב והמרכז, בכמה דקות, כי אנחנו רוצים שכולם ידברו.

נתנאל פלדמן: אני ממלא תפקיד וחבר בוועדה עם הפנים לקהילה של המועדון המסחרי התעשייתי.

נתנאל פלדמן: ומאוד פעיל בנושא של יזמים צעירים בבית-ספר שבח.

נתנאל פלדמן: בגלל שאני גם חבר בהתאחדות המלאכה והתעשייה, עם ניסיון של 35 שנים בתעשייה, סגרתי את המפעל שלי.

נתנאל פלדמן: אני מוצא לנכון אם נעשה קישור בין בתי-הספר, אני עושה את הכל בהתנדבות, לבין התאחדות המלאכה והתעשייה של בעלי מפעלים קטנים, נוכל לעשות רק באמצעות שיתנו לנו תקציב לתת לתלמידים שנמצאים בגילאים האלה בין 11, שיש שם חטיבות ביניים עד לגיל 18, במיטב האינטליגנציה ומיטב האנרגיות.

נתנאל פלדמן: אם נעשה שיתוף פעולה, נקבל תקציב, נפעיל פנסיונרים כמונו מהתעשייה, יש לנו מקום להגיע למשהו.

גילה פינקלשטיין: יישר כוח, תודה רבה.

גילה פינקלשטיין: יהודה אלחדיף, אתה רוצה להציג את עצמך?

יהודה אלחדיף: אני נשיא את התאחדות התעשייה והמלאה בישראל.

יהודה אלחדיף: התאחדות התעשייה והמלאכה בישראל זה אותה התאחדות שחברים בה בעלי עסקים יצרניים קטנים עד 25 עובד לאחד.

יהודה אלחדיף: יש לנו בעיה אמיתית בחינוך הטכנולוגי במדינת ישראל ומתוך זה אני בא בעצם מוועדת כספים שאל אותי ליצמן, "למה את יוצא החוצה, זה הוועדה החשובה", אז אני אומר, "אני לא חושב, אני חושב שהוועדה האמיתית היא הוועדה שנמצאת כמה חדרים ממך".

יהודה אלחדיף: אין חינוך טכנולוגי במדינת ישראל, בוודאי לא מודרני.

יהודה אלחדיף: אני בא מענף הדפוס ויש ברשותנו ציוד שעולה מיליוני דולרים ומעסיק אותו או מחזיק אותו בחור שבכיתה ה' היה תלמיד גרוע, בכיתה ח' נזרק מבית-הספר, נפלט להיות חניך באיזשהו מקום והוא מתפעל מכונה שעולה מיליונים.

יהודה אלחדיף: ואילו היה צריך לקבל את ההכשרה הזאת במקום אחר, הוא יקבל אותה על ציוד שבתחילת המאה שעברה התחילו להשתמש בו ועד היום הוא מצוי במוסדות האלה כי אין להם כסף לקנות ציוד חדש.

יהודה אלחדיף: בדפוס אנחנו יזמנו משהו באופן פרטי, זאת אומרת, הלכנו למפעל המוביל בגרמניה במקרה הזה, ביקשנו ממנו ציוד והנה באוקטובר הקרוב יוקם בית-ספר לדפוס שהטכניון כנראה ינהל אותו.

יהודה אלחדיף: בהשקעה כוללת של הגרמנים בסכום של שלושה מיליון דולר.

יהודה אלחדיף: אני לא חושב שהיינו צריכים לרוץ לגרמניה לבקש כסף כדי לחנך את הדור הבא שזה בעצם הבסיס הכלכלי האמיתי.

יהודה אלחדיף: אבל לא היתה לנו שום ברירה אחרת.

יהודה אלחדיף: אבי אבידור דיבר על עשרות מקומות עבודה פנויים שמחכים לאנשים בעלי הכשרה בעיבוד שבבי שלא יכולים למלא מקומות עבודה מוכנים.

יהודה אלחדיף: אתם הולכים לחפש אלפי דולרים כדי להשקיע וליצור מקומות עבודה, פה יש מקומות עבודה, אבל אין לי מי שיאייש אותם.

יהודה אלחדיף: כי אין חינוך טכנולוגי, כי אבי אבידור לא יכול לתת מכונה או כרסמת שעולה לו 400-500 אלף דולר לילד שלא מבין דבר בזה.

יהודה אלחדיף: אנחנו גם לא יכולים להפעיל את הציוד שעולה כל-כך הרבה כסף במשמרת שניה כי אין לנו מספיק כוח-אדם.

יהודה אלחדיף: זה נושא אחד.

יהודה אלחדיף: הנושא השני שמאוד חשוב להעלות פה, מה קורה, איך בפועל נוצר יזם, נוצר עסק חדש.

יהודה אלחדיף: פועל מצוין אצלי במפעל, הוא חושב שהוא טוב מאוד והוא חושב שהוא רוצה לעשות למשפחתו, הולך וקונה מכונה איזה שהיא ופותח בית-דפוס במקרה הזה או איזשהו מכון לעיבוד מתכת.

יהודה אלחדיף: מה קורה?

יהודה אלחדיף: הוא היה פועל מצוין ועכשיו הוא מנהל מפעל של 5-10 אנשים.

יהודה אלחדיף: הוא מנהל גרוע.

יהודה אלחדיף: זאת אומרת, הפסדנו פועל מצוין, הרווחנו מנהל גרוע שבעצם גם צריך לנהל, גם צריך להיות עורך-דין, גם צריך לדעת לדבר עם הבנקים, גם צריך לדעת לגייס כספים, גם צריך לדעת נכון להשקיע את הכספים.

יהודה אלחדיף: את כל הדברים האלה עושה בחור שאין לו הכשרה מינימלית.

יהודה אלחדיף: והוא צריך לעשות את זה והוא לא יכול לעשות את זה טוב.

יהודה אלחדיף: אז שרה חורש, אני לא יודע אם זה בדיוק התפקיד שלך, או תפקיד של משרד החינוך, אבל מישהו צריך להכשיר בבתי-הספר במקום שילמדו אני לא יודע, אני לא רוצה להגיד על שום מקצוע שהוא פסול.

שרה חורש: בנוסף.

יהודה אלחדיף: אולי בנוסף, לתת לו את כל הכלים הקטנים האלה שהוא ידע לדבר עם הבנקים, שהוא ידע קצת להבין בחוקי עבודה וידע קצת להבין מה מגיע לו ומה אסור לו.

יהודה אלחדיף: את כל זה הוא לא יודע, הוא צריך ללמוד על בשרו וזה יעלה לו הרבה מאוד כסף.

יהודה אלחדיף: אני חושב שזאת הבעיה האמיתית של הטכנולוגיה.

יהודה אלחדיף: זאת הבעיה האמיתית שהחינוך.

יהודה אלחדיף: בשלב הרבה יותר מקודם, אני רוצה שבתיכון יתנו לו את זה.

יהודה אלחדיף: אני רוצה שהוא יצא החוצה וכבר יהיה לו את הכלי הבסיסי הזה שילמד מקצוע, אבל יהיה לו גם כלי בסיסי לדעת לנהל את העסק שלו.

יהודה אלחדיף: אני באמת לא רוצה לגזול יותר זמן של הוועדה, אבל אלה הנקודות האמיתיות והחשובות.

יהודה אלחדיף: אלה הנקודות שאנחנו מביאים מהשטח החוצה.

יהודה אלחדיף: קחו רק בחשבון ש-95 אחוזים מהמפעלים במדינת ישראל ובעולם כולו, הם מפעלים קטנים.

יהודה אלחדיף: תודה.

גילה פינקלשטיין: אתה נשיא התאחדות התעשייה והמלאכה בישראל.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה, מאוד מעניין היה.

איליה חרקובר: מניסיון בינלאומי, בבתי-ספר לטכנולוגיה למידת יזמות זה מקצוע חובה.

איליה חרקובר: במרבית המדינות, יהודה.

יהודה אלחדיף: אני מדבר על תיכון עיוני.

איליה חרקובר: אני רק לקחתי נקודה אחרונה שיהודה אמר ואמרתי שבכל מקום שמלמדים לימודי טכנולוגיה, במרבית המדינות בעולם, למידת יזמות זה מקצוע חובה.

איליה חרקובר: אלא יודעים שהרבה מאלו שיסיימו לימודים הם ילכו לפתוח עסק משל עצמם והם לא צריכים ליפול עם זה.

אתי גונן: אני רוצה להשתמש בכובע שלי היום כמורה וכמחנכת.

אתי גונן: אני רוצה לחזק כאן את הנוער, אני לא יודעת, זה עובר ככה די ליד האוזניים כי אנחנו מרוכזים יותר מדי ביזמות, ואני רואה כאן נטייה חזקה מאוד לקהילה.

אתי גונן: אני לא חושבת שעושים את זה בארצות הברית או במקומות אחרים, כי שמה זה מאוד כלכלי.

אתי גונן: הם מסתכלים יותר על ההיבט הכלכלי וכאן מסתכלים על ההיבט החברתי.

אתי גונן: אני חושבת שצריך מאוד לחזק אותו ודבר כזה הייתי רוצה שיעלו את זה למעלה אם מדברים על תקציבים.

גילה פינקלשטיין: עם הפנים לקהילה.

אתי גונן: פנים לקהילה מתחילים את זה בחינוך חברתי, במחויבות האישית.

אתי גונן: אני חושבת שאת הדבר הזה של 60 שעות שמצאו מאיפה לגייס את זה, חשוב לגייס את זה גם לטובת עניין של יזמות שבא עם הפנים לקהילה והתברכנו בזה בישראל.

גילה פינקלשטיין: אנחנו רק אתמול ישבנו פה ואמרנו שאין בית-ספר בלי פעילות חברתית.

גילה פינקלשטיין: לא יכול להיות ואז זה בית-חרושת של ציונים, הוא לא בית-חינוך.

אתי גונן: אבל גם את המחויבות האישית היום מחייבים.

אתי גונן: אתם יודעים שללא מחויבות אישית אין זכאות לתעודה.

אתי גונן: אז אותו אני חושבת שהנושא של יזמות שפונה לקהילה, אני חושבת שהנוער הזה, זה לא קורה במקומות אחרים.

אתי גונן: זאת אומרת, אנחנו מקבלים את זה כבר כמובן מאליו, אבל זה דבר שצריך להדגיש אותו.

גילה פינקלשטיין: את צודקת.

גילה פינקלשטיין: אני נאבקת של המחויבות האישית שהביאה לציון בתעודת הבגרות.

שרה חורש: תודה רבה על רשות הדיבור.

שרה חורש: אני מסכימה עם כל מה שיהודה אמר.

שרה חורש: הבעיה היא לפתח את היזמות זה נפלא, נכנסנו לזה בבתי-הספר שלנו המקצועיים ואנחנו רואים תוצאות נפלאות.

שרה חורש: הבעיה פה האמיתית שאנחנו לא מגדלים את הדור המקצועי, לא של היום ולא של מחר.

שרה חורש: וזה מפאת חוסר משאבים בצורה טוטאלית.

שרה חורש: אם היום לא מגדילים לי את התקציב אלא מורידים אותו ב-50 אחוזים מזה שלוש שנים, אני לא יכולה לתת תשובות.

שרה חורש: והוא צודק והוא צודק ואני מסכימה.

שרה חורש: עכשיו מה אנחנו נעשה – אנחנו נעשה דור של יזמים שחלק מהם יישארו ככה בקצה, אבל היזמים האלה יצטרכו אנשי מקצוע.

שרה חורש: מה הם יעשו?

שרה חורש: יביאו אותם מחוץ-לארץ?

שרה חורש: אנחנו לא רוצים שיהיו כאן עובדים זרים.

שרה חורש: והמטרה של המשרד שלי שלא יהיו עובדים זרים.

שרה חורש: נכנסנו עכשיו לפרויקט של תעשיה.

שרה חורש: בוא לא נערבב שמחה בשמחה.

שרה חורש: אבל אני חייבת להגיד לך כיו"ר ועדת חינוך כאן, שבתי-הספר היחידים המקצועיים שנותרו במדינה זה 60 בתי-ספר של משרד התמ"ת, עם 13 אלף תלמידים בקושי.

שרה חורש: חבר'ה, זה נורא.

שרה חורש: על זה צריך לדפוק על השולחן.

שרה חורש: אני לא רוצה להרחיב כי אני הבנתי שאת רוצה לקיים דיון על החינוך הטכנולוגי.

גילה פינקלשטיין: את אומרת שנשארו רק 60 בתי-ספר?

שרה חורש: שלנו, של משרד התמ"ת, אגף להכשרה, זה בתי-הספר המקצועיים.

שרה חורש: יש לנו בתי-ספר שנמצאים כבר ביזמות של צעירים.

גילה פינקלשטיין: כמה בתי-ספר היו קודם?

שרה חורש: תראי, זה לא גדל ב-10 השנים האחרונות, אז זה סימן שזה נהיה קטן.

שרה חורש: זאת אומרת, אנחנו לא קיבלנו את גידול האוכלוסייה.

שרה חורש: משרד החינוך עוסק בדגל הכי חשוב שלו שזה הבגרות, אבל אין שם.

שרה חורש: הבעיה היא לא רק הכמות, צריך שזה יהיה חלק מתעודת המקצוע והבגרויות יקבלו את אותו מעמד ואז לא יהיה בעיה לו ולא יהיה בעיה למפעלים ולא יביאו עובדים זרים.

שרה חורש: אני אשמח להשתתף בדיון שאת רוצה לקיים בנושא הזה.

גילה פינקלשטיין: שרה, מה תפקידך במשרד?

שרה חורש: אני מנהלת אגף הכשרה ופיתוח כוח-אדם במשרד התמ"ת.

נתנאל פלדמן: אני פשוט רוצה להתייחס בדקה לדברים של איליה ולדברים של שרה.

נתנאל פלדמן: אני יכול גם להזמין מי שמעוניין, אני מאוד פעיל בבית-ספר של"ח, זה בית-ספר של העלייה הרוסית.

נתנאל פלדמן: אנחנו עושים בדרך-כלל לקראת פסח מצגת וזה מאוד מעניין שמשכנעים את התלמידים וההורים והעלייה הרוסית בחלקם עדיין ההורים משפיעים על הילדים, עושים מצגת ותחרות לאיזה מגמה התלמידים ילכו.

אתי גונן: לישראלים כבר אין סיכוי שההורים ישפיעו.

נתנאל פלדמן: כן, נכון.

נתנאל פלדמן: ושמה יש כבוד אדיר.

נתנאל פלדמן: ושנה שעברה אני באתי עם עוד חברה מהמועדון המסחרי, מישהי שהיא פעילה, ועזרנו להפוך את המגמה לחשבונאות שקיימת בבית-הספר למגמה למינהל עסקים.

נתנאל פלדמן: הרעיון הוא שבעצם לא כולם יכולים להיות יזמים, רבותיי.

נתנאל פלדמן: היו שם תלמידים מבריקים והם רוצים להיות מהנדסים, הם רוצים להיות אנשי מחשבים.

נתנאל פלדמן: יש לנו את הפרופורציה הזאת של 80-20 שאנשים אומרים, יש כאלה רוצים להיות רק מקצוענים בבתי-הספר הטכנולוגיים.

נתנאל פלדמן: אבל יש את היזמים.

נתנאל פלדמן: מה שאנחנו ניסינו לעזור, אמרנו, תראו, מהנדס זה דבר מצוין, זה רובוטיקה זה מצוין, אבל אם לא יהיה איש נגיד שייקח את הקבוצה קדימה, כל הרעיונות היפים יישארו במגירות וישראל לא תוביל.

נתנאל פלדמן: אנחנו צריכים מתוך הקבוצה הזו לקחת את אלה שיש את הרקע המקצועי הבסיסי ולהפוך את כל מדינת ישראל לתעודת בגרות ליזמים, אני לא ממליץ.

נתנאל פלדמן: כי היו כאלה ממש מוכשרים והוא אומר: "אני לא רוצה יזם".

אתי גונן: בוחר ביזמות רק תלמיד שרוצה.

נתנאל פלדמן: נכון, אז אני אומר הקטע הוא שפשוט צריכים לקחת את אלה שמתאימים ולאלה להתחיל לתת הכשרה בבתי-הספר התיכוניים.

נתנאל פלדמן: ואני מציע להשתמש בניסיון שהצטבר של מאות אלפי שעות של אנשי תעשייה שפרשו, כמוני יש רבים.

נתנאל פלדמן: לפלטפורמה של התאחדות המלאכה והתעשייה שתספק לנו פלטפורמה על-מנת להשתמש בתעשייה הזאת כדי להכשיר אותם.

נתנאל פלדמן: גם ניתן לתעשייה כוח, גם ניתן לתלמידים פרקטיקה.

נתנאל פלדמן: עכשיו אנחנו צריכים לזה לא תקציב גדול ולא לקחת ולעשות את זה פיזור לכל המדינה.

נתנאל פלדמן: אלא אותם פנסיונרים, תתקצבו את זה, תנו לנו את זה באיזה שהיא צורה ואנחנו נפעל.

גילה פינקלשטיין: או-קיי.

גילה פינקלשטיין: כשהייתי מנהלת בית-ספר, בית-ספר צייטלין משתתף בתחרות של תעשייה והם המציאו איזה גומיה שהיא מחוברת בסקווטש-ברייט לשמיכה ושהיא תמנע, הם קראו לזה "פולי" גומיה קטנה שמחוברת בסקווטש לציפה והיא מנעה את הדבלול של השמיכה בתוך הציפה.

גילה פינקלשטיין: והם קיבלו פרס בתעשיידה, זה היה לפני ארבע שנים.

נתנאל פלדמן: הם בנו כרית, נורא פשוט, בענף הטקסטיל, כרית לגב.

נתנאל פלדמן: במקום בדרך-כלל אנחנו כרית לגב לבעיות גב, שמים את זה לכיסא, הם הלכו הפוך, מבנה כרית שאתה מצמיד אותה לגב ואנשים קנו את זה.

נתנאל פלדמן: והציגו את התכנית, היה כנס של הפרסום.

גילה פינקלשטיין: יישר כוח.

גילה פינקלשטיין: אז בואו החברה האחרונה, שתיכן עוד תדברנה ואנחנו מפנים את החדר.

עליזה מויאל: אנחנו פועלים בנושא של חינוך ליזמות ולתעשיה בשני מסלולים.

עליזה מויאל: מסלול אחד זה בתוך מסגרת תכנית הלימודים שמלבד התכנים הדיסציפלינריים, שמה דגש גם על פיתוח מיומנויות.

עליזה מויאל: ופיתוח מיומנויות אנחנו יודעים שזה הדבר הבסיסי והחשוב מאוד לתלמידים, לא חשוב מה הם יעשו בעתיד, ודאי אם הם יהיו יזמים.

עליזה מויאל: ובמיומנויות האלה אנחנו מדברים על מיומנויות של חשיבה ולמידה, תהליכי חקר, פתרון בעיות.

עליזה מויאל: עידוד לחשיבה יצירתית.

עליזה מויאל: ויש המון יוזמות מקומיות בתוך בתי-הספר, בתוך קהילות וכו'.

עליזה מויאל: מלבד זה אנחנו פועלים במסלול נוסף בסיוע של גופים חיצוניים בתכניות ארציות שכדי לעודד יותר צוותים ותלמידים להשתתף בהם, אנחנו גם מובילים אותם עם תחרות ארצית שבה תלמידים זוכים.

עליזה מויאל: ובתוך התכניות האלה אנחנו מעודדים תלמידים לאתר בעיה או צורך ולתכנן ולבנות מוצר שיבוא לענות על הצורך הזה.

עליזה מויאל: אני אתן דוגמאות, מלבד יזמים צעירים שאנחנו שומעים פה וזה פעילות מאוד ברוכה.

עליזה מויאל: ישנו פרויקט נוסף שנקרא "מדענים צעירים" בשיתוף אינטל שאת התחרות הסופית והפרסים הזוכים מקבלים בבית-הנשיא בשבוע המדע.

עליזה מויאל: יש לנו תוכניות נוספות, תכנית שנקראת "דור העתיד להיי-טיק בתעשייה", שהמטרה שלה היא להפגיש תלמידים עם תעשייה, עם תעשיינים, עם מקצועות התעשייתיים, עם מרצים ולהכיר את התעשייה על כל מגוון העיסוקים שבה והתכונות שלה.

עליזה מויאל: ולא רק את הצווארון הכחול, הצווארון הלבן.

עליזה מויאל: את כל מגוון התעשיות בשיתוף תעשיינים, ביקורים בתעשייה ותעשיינים שמקצים בתוך בית-הספר ומלווים תלמידים בעבודות חקר.

עליזה מויאל: בתוך המסגרת הזאת למשל השנה היה לנו פרויקט בשיתוף עם המוסד לבטיחות וגהות, שקראנו לו, "בשבילי ציוני פיתוח מוצר ישראלי".

עליזה מויאל: והמטרה היתה שתלמידים יפתחו מוצרים למניעת תאונות.

עליזה מויאל: ולצערנו יש הרבה מאוד תאונות, אם זה בקרב ילדים ואם זה בקרב מבוגרים.

עליזה מויאל: ויש לי המון דוגמאות למוצרים ממש יפיפיים שכל תעשייה היתה יכולה להתברך בפטנט כזה.

עליזה מויאל: יש לנו תכנית נוספת שנקראת "גם אני יכול" שבה גם כן משתתפים אלפי תלמידים מכל הארץ במסגרת השכונות פיס.

עליזה מויאל: והמטרה היא לפתח מוצרים לתלמידים ומבוגרים עם צרכים מיוחדים.

עליזה מויאל: התלמידים נפגשים אם זה בתוך בית-הספר ילדים עם צרכים מיוחדים או במשפחה או בקהילה.

עליזה מויאל: או במסגרות של בגתי-ספר לילדים מיוחדים.

עליזה מויאל: והם נפגשים איתם אחד מתוצרי לוואי הכי חשובים זה פן ערכי שהילדים לומדים להכיר את הילדים ואת האנשים המוגבלים ואת הצרכים שלהם ומתקרבים אליהם ונוצרות חברויות מאוד יפות.

עליזה מויאל: והם מפתחים בשבילם את המוצרים והם גם מנסים את המוצרים על-ידם.

עליזה מויאל: זאת אומרת, זה לא רק פיתוח רעיוני אלא ממש עד ליצירה של מוצר מוגמר שמשמש לצורך שלו.

עליזה מויאל: יש לנו פה דוגמאות רבות.

עליזה מויאל: לדוגמה, אם אני דיברתי על מניעת תאונות.

עליזה מויאל: לפני כמה זמן היו שני ילדים שנשרפו, אז תלמידה הלכה לצורך הזה שצריך מניעה של שריפה ממפזר חום או תנור חימום, היא פיתחה איזשהו מפסק שמשהו נופל על התנור – סותם את פתחי האוורור, מיד התנור מפסיק לעבוד.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה עליזה.

גילה פינקלשטיין: מה תפקידך במשרד החינוך?

עליזה מויאל: מפקחת מדע וטכנולוגיה במינהל.

עליזה מויאל: עכשיו אני מאוד אשמח, הגופים שפה דיברו ומוכנים לסייע ולעזור, אני מאוד אשמח לקבל את העזרה שלכם להנחיה וליווי.

מירי ונד: אני רוצה להאיר פן נוסף של תכנית שהתחלנו בה השנה.

מירי ונד: האגף לחינוך על-יסודי, האגף לחינוך מיוחד, מינהל חברה ונוער ואיגוד התעשיינים.

מירי ונד: אפרופו תעשיידה, ופה אנחנו בכיוון אחר לגמרי.

מירי ונד: בתי-ספר לחינוך מיוחד, תלמידים מבתי-ספר לחינוך מיוחד לומדים יחד עם תלמידים מבתי-ספר רגילים בתכנית יזמות כדי ליצור עבור אחרים, לא כדי שיצרו עבורם.

מירי ונד: וזה תכנית שרציתי לספר כי היא מאירה פן נוסף שבעצם אנחנו לא באים לשרת את ילדי החינוך המיוחד, אלא הם חלק מתכנית היזמות וילדי בתי-הספר הרגילים לא חונכים אותם, פשוט לומדים יחד.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה.

גילה פינקלשטיין: אנחנו נצטרך לארגן עוד ישיבה אחת שנדבר באופן אינטנסיבי.

גילה פינקלשטיין: איליה, אתה תסכם את הדברים כי מחכים לנו בחוץ ועוד מעט ייכנסו ולא נוכל לדבר.

איליה חרקובר: אני חייב להודות לאדון שאמר משפט מאוד נכון.

איליה חרקובר: לא כולם מוכשרים ליזמות.

איליה חרקובר: שמעתי המון דברים נכונים, נכון שיש לנו בעיה עם לימוד טכנולוגיה.

איליה חרקובר: נכון שפיתוח מוצרים ואת דיברת לא על יזמות, ופיתוח מוצרים הוא מאוד חשוב.

איליה חרקובר: אגב, אני חבר בחבר השופטים של יזמים צעירים ומתוך 20 יזמויות, 19 הם לא יזמות, הם פיתוח מוצרים.

איליה חרקובר: חבר'ה, אם לא יהיה לנו יזם, מנוע, מ וביל של תהליך עם פלפל בתחת וביצים של שור שידע לקחת דברים לידיו.

איליה חרקובר: וסליחה שאני אומר "דובה" ולהוביל את זה, לא יהיה יזמות במדינה ואנחנו נישאר בלי כסף.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה.

איריס דוהל: משפט אחד.

איריס דוהל: אני באתי מטעם מט"י נתניה.

איריס דוהל: אני עברתי קורס יזמות עסקית דרך מט"י ואני חושבת שזה קורס חובה בכל בית-ספר.

איריס דוהל: זה פשוט פתח לנו את העיניים והראה לנו איך פותחים עסק ומה עושים עם זה.

איריס דוהל: והדבר השני שאני רוצה באמת לבקש מן הוועדה.

איריס דוהל: זה כל העניין של כן החונכות של יזמים שכבר פתחו כבר את העסק שלהם.

איריס דוהל: מצד אחד, הוא רץ קדימה אבל זה משהו שמאוד עוזר לנו כיזמים צעירים מתחילים.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה לכם ותודה לתלמידים המקסימים, שתמשיכו הלאה ותפליגו.

גילה פינקלשטיין: הישיבה נעולה.