ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 453, 2005-06-07 11:15

אברהם פורז: שלום לכולם, אני פותח את ישיבת הוועדה.

אברהם פורז: על סדר היום – הצעה לדיון מהיר של חבר הכנסת יוסי שריד בעניין סכנת סגירה לבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה.

יוסי שריד: עוד לא הזדמן לי לברך את יושב הראש על כניסתו לתפקיד.

יוסי שריד: תודה גם על כך שהסכמת לקיים את הדיון הזה בסדר דיון דחוף.

יוסי שריד: מפעם לפעם אנחנו מזדמנים לכאן כדי לדון בגורלו של עוד מוסד שצפוי לסגירה, ואנחנו מנסים לעשות כמיטב יכולתנו, אם כי יכולתנו, לצערי, אינה מי יודע מה – כדי להעביר את רוע הגזירה.

יוסי שריד: הפעם מדובר במוסד ותיק באופן יחסי, 30 שנה.

יוסי שריד: אני לא יכול לומר שאני מכיר את המוסד מקרוב, אך מכל מה שאני שומע ויודע זה אכן מוסד ראוי לשמו.

יוסי שריד: לומדים בו כ- 400 תלמידים במגמות שונות, והוא זכה למידה רבה של יוקרה גם בארץ וגם בחוץ לארץ.

יוסי שריד: כמו במקרים אחרים, זה יהיה מאד חבל, בלשון המעטה, אם מוסד ראוי וחשוב באמת יצטרך לסגור את הדלתות בגלל העובדה שהוא הגיע למשבר ואין יכולת המשך.

יוסי שריד: אני מבין שעיקר הבעיה היא סביב מגמת קולנוע, אם הבנתי נכון.

יוסי שריד: יש טענה, שאינני יודע לסתור אותה או לאשר אותה, ולכן אנו מתכנסים כאן, כדי לדון, שהמגמה הזו לקולנוע מקופחת יחסית למגמות אחרות בבתי ספר אחרים לקולנוע, ועל פי הנתונים שאני קיבלתי, ונדמה לי שגם מדובר בנתוני הכנסת, כפי שמרכז המידע אסף אותם, לא רק מדובר בקיפוח אלא מדובר בקיפוח משווע.

יוסי שריד: אם התמיכה לתלמיד במוסד אחר היא כאלפי שקלים בשנה, כי אז, בקמרה אובסקורה מדובר בכמה מאות שקלים בשנה.

יוסי שריד: הטענה של משרד החינוך היא שפורסמו תקנות ובית הספר או המגמה הזו באופן מיוחד אינה עומדת בתקנות האלה.

יוסי שריד: אם הבנתי נכון, והדברים יובהרו במהלך הישיבה, המגמה אינה עומדת בתקנות האלה כי יש הבדל של אולי 4 או 5 שעות בין 85 שעות שנתיות לבין 90 שעות שנתיות.

יוסי שריד: אני, מניסיוני המועט למדתי שאם זו הבעיה, אז במאמץ, מתוך הערכה לבית הספר - על פני הפער הזה בוודאי ניתן לגשר.

יוסי שריד: אני הייתי רוצה שהישיבה הזו תסתיים כאשר אנחנו קוראים למשרד החינוך לעשות ככל שלאל ידו שהמוסד לא יסגור את הדלתות.

יוסי שריד: בכלל, לסגור דלתות זה דבר קל, ולפתוח דלתות ולקיים מוסד במשך כל כך הרבה שנים, ולקנות לו אחיזה ומעמד, זה דבר הרבה יותר מסובך.

יוסי שריד: למען הגילוי הנאות, אני רוצה לומר- ראיתי שבאותן שתי שנות תקציב שאני הייתי במשרד החינוך, אילו לא היתה תמיכה, וייתכן מאד שזה נכון – אני רוצה לומר על זה שני דברים: האחד, מעולם, עניינה של קמרה אובסקורה לא הובא בפני.

יוסי שריד: דבר שני – אני עסקתי רק כמה חודשים בענייני תרבות.

יוסי שריד: לאחר מכן כל הסמכויות והתקציבים בענייני תרבות עברו למשרד התרבות.

יוסי שריד: זה לא היה בתחום אחריותי, ואני לא יודע מה היה באותן השנים הללו, וזה גם לא כל כך משנה, לפחות מבחינתי, כי מה שמשנה כאן זו לא ההתחשבנות אלא באמת הסכנה שבית הספר ייסגר.

אברהם פורז: אני רוצה להעיר הערה – גם אני קיבלתי פניה מבית הספר, ובעקבות הפניה שלהם אני ביקשתי ממנהלת הוועדה לפנות למשרד, ואכן, בעקבות הפניה יש פה מכתב של מר מיכה יינון שתכף ידבר כאן, שהוא מסביר כמה דברים.

אברהם פורז: אין טעם שאקרא את המכתב, כי הוא ממילא נמצא כאן אתנו.

מיכה יינון: אני צריך להיות בדיון מהיר על עניין האנטנות מעל "הבימה" בוועדת הפנים.

מיכה יינון: לא קיבל תמיכה ממשרד החינוך.

מיכה יינון: אני לא רוצה להיכנס לסיבות ההיסטוריות האלה, שמוכרות לכם, כחברי כנסת, מהקשרים אחרים.

אברהם פורז: אתה אומר שעד 2002 הם לא קיבלו אישור ניהול תקין מרשם העמותות.

מיכה יינון: נכון, כי היתה פרשת דדי צוקר, וכן הלאה.

מיכה יינון: לא ניכנס לזה עכשיו.

מיכה יינון: לא רוצה להיכנס להיסטוריה, כי יותר מעניינים אותי 400 התלמידים שנמצאים שם עכשיו, כי מקצועית הוא נחשב בית ספר מוצלח ומצליח, אין לנו בעיה עם רמתו המקצועית.

מיכה יינון: מה שקרה בשנים האלה – בית הספר כנראה לא היה מסוגל להתמודד עם זה שהוא לא מקבל תמיכה, והוא צבר גירעונות שהגיעו בימים אלה ל – 12 מיליון שקלים.

מיכה יינון: זה סדר הגודל, אולי לא הסכום המדויק.

מיכה יינון: זה מספיק גדול, איך שלא נסתכל על זה.

מיכה יינון: גם אנחנו, כשחידשנו את ההקצבה, שבהתחלה היתה רק לתחום הצילום, כי זה בית ספר לאומנות פלסטית מבחינתנו, ועדיין לא קולנוע, ועכשיו אנחנו נכנסים גם לתחום הקולנוע, נסתדר על תוכנית הלימודים נניח, ואז אפילו נוסיף עוד מיליון שקל, אבל עדיין – אנחנו לא רואים תוכנית הבראה סבירה.

מיכה יינון: הוגשו לנו תוכניות הבראה, רק שהן לא מתיישמות במציאות.

מיכה יינון: זאת הבעיה האמיתית.

אברהם פורז: אבל אם לימודי הקולנוע יוכרו על ידכם - בכמה תגדל התמיכה השנתית?

מיכה יינון: היא תגדל באופן משמעותי.

מיכה יינון: היום הם מקבלים כ- 600 אלף.

מיכה יינון: נניח שהיא תגדל ב- 1,300,00 שקל, זה סדר הגודל - זה עדיין לא יכול להתמודד עם גירעון נצבר של 10 מיליון שקל.

מיכה יינון: התוכניות שהוגשו לנו עד היום גם לא יושמו במלואן במציאות, ואנחנו לא רואים איך הכסף הזה יפתור את הבעיה.

אברהם פורז: מר המר, בשוטף- הייתם מתאזנים אם היה לכם עוד חצי מיליון שקל לשנה?

אריה המר: בשוטף, בית הספר מאוזן גם היום .

אברהם פורז: זאת אומרת, שכל מה שמעיק עליכם זה החובות, והריבית על החובות, בטח.

אריה המר: כן.

משה גפני: זאת אומרת שכל תקציב שיתווסף לכם בעצם יהיה לפתור את הבעיה של החובות, אם התקציב מאוזן היום.

צח גרניט: ילך לבנקים.

מיכה יינון: לכן אנחנו פה באיזושהי פרשת דרכים – מצד אחד אנחנו לא רוצים שבית הספר ייסגר, אבל עדיין לא גיבשנו יחד עם בית הספר איזשהו פתרון ריאלי למשבר שאליו הם נקלעו בעקבות ההצטברות הזו.

מיכה יינון: בהתחלה זה התגלגל, איך שהוא – עוד שנה ועוד שנה, ועכשיו זה הגיע לנקודת רתיחה, ואנחנו לא יודעים איך לפתור את זה.

אריה המר: גירעון בית הספר, מאזן 2003 – 8,85 מייון שקל.

אריה המר: זה המספר, והוא לא השתנה מהותית בשנת 2004.

אריה המר: זה, למען הדיוק.

משה גפני: מה זה מאזן, זה הגירעון?

אריה המר: גירעון, מאזן – התחייבויות וכו' וכו'.

אריה המר: אני יודע לקרוא מאזנים.

אריה המר: במאזן יש שורה שנקראת "גירעון" .

אריה המר: זה מה שכתוב בה.

אריה המר: אנחנו הגשנו תוכנית הבראה למשרד החינוך בנובמבר, 2003, וואנחנו לא עמדנו בתוכנית ההבראה, כיוון שמשרד החינוך לא עמד בחלקו בתוכנית.

אריה המר: בתוכנית ההבראה כתוב: גידול בתמיכה על בסיס בית הספר לקולנוע.

אריה המר: זה לא קרה.

אברהם פורז: האם הותנה אתכם שהתמיכה תינתן כנגד הגדלת שעות הלימודים בקולנוע כדי לעמוד ברף שהם קובעים?

אריה המר: הרף הזה פורסם לראשונה בפסח, השנה.

אריה המר: לפני חודש.

אברהם פורז: למה קבעתם רף כזה?

צח גרניט: הרף היה צריך להיות 100 שעות והוא ירד ל-90 כדי לאפשר לקמרה אובסקורה לעמוד בו.

אברהם פורז: מקובל עליך ש-90 שעות זה סביר?

אריה המר: ראשית, אני לא יודע מהיכן המספר 84.5 שעות או 85 שעות שאני מלמד.

אריה המר: אנחנו מלמדים יותר.

אריה המר: דבר שני, אנחנו העברנו בשנה שעברה נתונים כלליים על המחלקה לקולנוע לשם עבודתה של הוועדה שמכינה את הקריטריונים.

אריה המר: אנחנו לא יודעים בדיוק כיצד סופרת הוועדה את השעות.

אריה המר: אנחנו לא יודעים כיצד בדיוק בתי ספר אחרים סופרים את השעות, ובסופו של יום מדובר בתוספת של שעת לימוד אחת לשנה, אין כל קושי להוסיף אותה.

מיכה יינון: הבעיה שלנו עכשיו היא כבר לא הוויכוח על השעות אלא מה יקרה אחרי שכבר יקבלו את הכסף לפי התקציב, איך אנחנו מתגברים.

מיכה יינון: לפי מה שרואה החשבון שלנו בדק, הגירעון לסוף 2003 היה 12 מיליון .

מיכה יינון: אז יש כאן הבדל של 4 מיליון.

אברהם פורז: יש פה שני שלבים - שלב ראשון: האם אתם מסכימים שבית הספר לקולנוע ראוי לתמיכה?

אברהם פורז: וכי שלפי הדרישות האקדמיות מגיע להם הכסף?

אברהם פורז: אחרי שהסכמת לדבר הזה, צריך לטפל בשאלה איך פותרים את חוב העבר.

אברהם פורז: אם את שלב אל"ף לא פתרנו - - -

מיכה יינון: אבל בוא נצא מנקודת הנחה שהם יתגברו על הקריטריונים כי הם בסך הכל בית ספר רציני, אנחנו לא מזלזלים בהם.

אברהם פורז: אז ככה – אם הם מצליחים לעמוד ברף השעות, התוצאה היא שאתם מגדילים להם את התמיכה ב-חצי מיליון או 600 אלף שקל לשנה.

אברהם פורז: ואז השאלה היא – מה עושה הסכום הזה, האם אתה יכול להתחיל אתו להתחיל להחזיר חובות?

אברהם פורז: נניח – 300 אלף שקל לריבית, ו- 300 אלף ל - -

אריה המר: התשובה היא שבמצע הנוכחי – לא.

קריאות: - - -

אריה המר: על אותם המספרים, על אותו גירעון, הגשנו תוכנית הבראה לבקשת משרד החינוך בסוף שנת 2003.

אריה המר: התוכנית הזו אושרה על ידי אנשי משרד החינוך בסוף שנת 2003.

אריה המר: אלא מאי?

אריה המר: לא התקבלה תוספת תמיכה בקולנוע בשנת 2004 וגם לא התקבלה בשנת 2005.

אריה המר: זה דבר אחד.

אריה המר: התמיכה שכן התקבלה, התקבלה באיחורים בסדר גודל - כסף משמעותי ראשון בסוף יולי 2004, כלומר – אחרי 7 חודשים.

אריה המר: מה שקרה היום לבית הספר יכול היה לקרות בהפרש של ימים ספורים בשנה שעברה, פעמיים.

אריה המר: פעם אחת בסוף יולי, כשהיגיעה תמיכה, פעם אחת בסוף דצמבר, כאשר היגיעה תמיכה.

אריה המר: אנשי משרד החינוך בסוף דצמבר שוחחו עם הבנק שלנו, ואמרו שהכסף בדרך, וביקשו שלא יחזירו צ'קים.

מיכה יינון: זה מראה לך שאנחנו מתכוונים לטובה, אם אנחנו מדברים עם הבנק שלהם.

אברהם פורז: השאלה היא האם יש דרך בשנה הנוכחית להגדיל את הסכום גם על חשבון מה שלא שולם בשנה שעברה?

מיכה יינון: המחוקק הסמיך אותנו לעשות דברים כאלה?

אברהם פורז: אתה לא נותן משפטית, פורמלית - - אבל אתה נותן על שנה יותר, תוך התחשבות במצוקות בית הספר.

מיכה יינון: אחרי שסוף סוף גיבשנו קריטריונים נגיד עכשיו שאנחנו שמים אותם בצד?

מל פולישוק-בלוך: אין בקריטריונים משהו של מקרה מיוחד?

מיכה יינון: בדיוק הקריטריונים באו למנוע את זה שאנחנו, הפוליטיקאים, נעשה מקרים מיוחדים מכל מקרה.

אברהם פורז: אני חושב שאפשר באופן חד פעמי להסדיר משהו שהוא התחשבות בכל מיני מצבים מיוחדים.

אברהם פורז: זה לא ממש מיטת סדום טוטלית.

מיכה יינון: אבל הבעיה היא שזה 8 מיליון שקל.

אברהם פורז: הוא מצפה שמהתמיכה שאתה נותן לו תהיה לו תוכנית הבראה, קרי – הוא יראה לבנקים אופק.

צח גרניט: אני חייב להגיד משהו : קודם כל, בשנה שעברה, למרות שבית הספר עדיין לא קיבל הכרה רשמית על המגמה של הקולנוע, הוא כבר קיבל תקצוב עבורה.

צח גרניט: לכן היה גידול בסך כל התקצוב של בית הספר – מ- 320 אלף ל- 660 אלף.

צח גרניט: היה לו גידול של 340 אלף, בשנה שעברה.

צח גרניט: הטענה שלא ניתן כסף בשנה שעברה היא שגויה.

אברהם פורז: הוא קיבל בשנה שעברה את הכסף

צח גרניט: כן.

צח גרניט: וגם לפי הקריטריונים, ומי שמכיר את שיטת הקריטריונים יודע זאת, התקציבים, בתחום הקריטריונים – לא ניתנים בשנה אחת, כולם בבת אחת, אלא יש תהליך שמי שמקבל בשנה הראשונה עובר מנגנונים שנקראים – מנגנוני הגנה, כי ברגע שרוצים לתת למישהו מיליון שקל בשנה אחת זה אומר לקחת ממישהו אחר מיליון שקל בשנה אחת.

אברהם פורז: עכשיו קיבלתם תוספת גדולה לתקציב התרבות, בשל הפעילות שלנו.

צח גרניט: זו תוספת שעדיין לא מכסה את הקיצוץ.

צח גרניט: אתה ודאי זוכר.

צח גרניט: עדיין אנחנו בגירעון של 20 מיליון שקל .

אברהם פורז: אבל אני מניח שהודעתם לכולם כבר, עוד לפני שידעתם מה נעשה, שהתקציב קוצץ, אז לא היו להם ציפיות לקבל יותר מאשר הסכום המקוצץ.

אברהם פורז: אז אם תגיד למישהו שהוא קוצץ, אבל בפחות, אז הוא יבכה, אבל לא נורא.

צח גרניט: זה נכון, אבל כשאתה בא למישהו שאומר שאין לו ציפיות בכלל לקבל כסף ממשרד החינוך, ואומר: אוי, צברתי גירעון של 12 מיליון שקל - - אגב, אריה המר, אני מחזיק בידיי דו"ח ומכתב מרואה חשבון: "על פי הדו"חות הכספיים המבוקרים לשנת 2003, סיים המוסד את השנה בגירעון.

צח גרניט: את הגירעון בשנת 2003 ב-12 מיליון שקל, המהווים 133% ממחזור העמותה.

צח גרניט: אלה נתונים של רואה חשבון.

אריה המר: לא היתה לנו הזדמנות להגיב עליהם.

צח גרניט: ברשותכם, יש עניין עקרוני בדיון הזה, של האם נותנים כסף ככסף ייחודי למוסד תרבות.

צח גרניט: מוסד תרבות צריך לקבל כסף לפי הקריטריונים.

צח גרניט: הוא לא יכול לחרוג מהשיטה הזו - - היו”ר אברהם פורז: אני רוצה להיות קונקרטי: אין אצלם דבר של תקציב לתוכניות הבראה?

צח גרניט: אין.

מיכה יינון: היה לנו, ומשרד המשפטים ביטל לנו.

אברהם פורז: אם מוסד נקלע לקשיים ותזרים השוטף לא מספיק – שייסגר?

אברהם פורז: אין דבר כזה, זה לא הגיוני.

אברהם פורז: אני הייתי פעם באיזשהו משרד.

אברהם פורז: היה כסף.

אברהם פורז: יש תוכניות הבראה.

אברהם פורז: הרי לא רוצים שמחר, לדוגמה, נניח שהקאמרי במשבר והולך להיסגר.

אברהם פורז: אתה יכול להגיד לו – אותי לא מעניין כלום, תסגרו.

אברהם פורז: זה לא הגיוני.

צח גרניט: השאלה היא מאד ברורה.

צח גרניט: האם המטרה של מדיניות התמיכות של מדינת ישראל היא להגיד: מנהלים, תהיו מנהלים רעים , תבזבזו כספים, תקלעו לגירעונות, קחו הלוואות גדולות מהבנקים - -

מל פולישוק-בלוך: זה המקרה הזה?

צח גרניט: זה המקרה הזה.

צח גרניט: ואז, המדינה תיתן כסף.

צח גרניט: או להגיד: מנהלים, החובה שלכם להתנהל בצורה מאוזנת.

צח גרניט: החובה שלכם, גם כאשר אתם מגיעים לגרעונות, לעשות תוכניות הבראה.

צח גרניט: אני חייב להודות שאחרי 3 שבועות של התדיינות מול קמרה אובסקורה עוד לא ראיתי תוכנית הבראה אחת.

צח גרניט: פעם היתה תוכנית הבראה שאמרה שבנוסף לכספים מהמדינה הם יקבלו כל שנה עוד מיליון וחצי שקל, ופעם אחת פשוט העלימו את תוצאות המימון.

אברהם פורז: בהנחה שהם יעשו תוכנית הבראה.

אברהם פורז: אתם לא מלווים ותאנו רק בייעוץ, תוכנית ההבראה בנויה על איזה סיוע מוג ר של המדינה כדי שיבריאו.

אברהם פורז: יש אבני דרך של תוכנית ההבראה.

אברהם פורז: אבני הדרך אומרות: אני בודק אותך בנקודות, וגם הכסף לא ניתן ביום אחד, ואם לא עומדים בתנאי ההבראה – נפסיק את הזרמת הכסף.

אברהם פורז: אבל לפחות אתה יודע עם עצמך שעשית מאמץ.

אברהם פורז: השאלה היא האם יש לך בכלל יכולת לעשות את זה, או שאתה אומר:

אברהם פורז: אני לא יכול לתת להם כלום, חוץ מהשוטף.

צח גרניט: הם יקבלו את הכסף שמגיע להם לפי הקריטריונים, ורק בתנאי אחד: שיובטח שהכסף הזה יגיע לטובת הסטודנטים ויכסה את החובות של בית הספר לסטודנטים, ויבטיח שבית הספר יוכל להמשיך לספק את הלימודים לסטודנטים, ושהכספים של המדינה לא ישמשו להחזיר הלוואות פרטיות שבית הספר לקח, חלק- ממלווים בשוק האפור, כנראה, וחלק מחברי ההנהלה.

צח גרניט: אולי, מאחר שלא מביאים לכם את כל הנתונים, כדאי שתדעו אותם - במסגרת מצבת החובות של בית הספר יש כמיליון וחצי שקלים של הלוואות חוץ בנקאיות, חלקן הלוואות שניתנו על ידי חברי ההנהלה של בית הספר, כאשר בדו"ח כלכלי שהוגש לנו - - -

קריאות: - -

יוסי שריד: עורך הדין צח, למה אתה נשמע לי כל כך להוט?

צח גרניט: כי אני כאוב.

צח גרניט: שלושה שבועות אני לא ישן בלילה כי אני רואה איך פוגעים בסטודנטים ואיך, למרות כל בקשותינו להציג תוכנית הבראה אנחנו לא מצליחים לקבל אותה.

יוסי שריד: הדיון נפתח בצורה עניינית, רצינו לבדוק את הדברים.

יוסי שריד: אתה נראה לי כל כך להוט, אני מקווה שאף אחד לא יצא מכאן דומע בסוף הישיבה.

צח גרניט: אני אסביר לך - יש לי תחושה שנעשה עוול גדול לתלמידים.

צח גרניט: יש לי תחושה שכאשר בית הספר לקח 2.3 מיליון שקל מקדמות של שכר לימוד ובזבז את המקדמות של שכר הלימוד - -

יוסי שריד: תדבר בלי האצבע.

צח גרניט: תפקידי הוא להגן על התלמידים.

קריאות: - -

אברהם פורז: זה לא יכול להתנהל ככה, רבותיי.

אברהם פורז: אני אשאל אותך שאלה: יש נכונות ללכת לתוכנית הבראה?

צח גרניט: כן.

אברהם פורז: יש דברים שאתה רואה אותם בשלילה, והם לא כל כך לשלילה.

אברהם פורז: אני רוצה להסביר לך.

אברהם פורז: כשהבנק לא מוכן לתת לך כסף ואתה נואש, אתה לוקח לפעמים הלוואה בשוק האפור.

אברהם פורז: הריבית לא טובה, אבל אין מה לעשות.

אברהם פורז: כשאתה רואה שעסק שאתה הקמת הולך להתמוטט, אתה לוקח כסף מהבנק ונותן הלוואה.

צח גרניט: תלוי באיזו ריבית?

אברהם פורז: עזוב כרגע.

צח גרניט: אבל אם בריבית גבוהה יותר מהרגיל - -

אברהם פורז: זו בעיה, אבל עצם ההלוואה עמה – אל תראה אותה בשלילה.

אברהם פורז: ולכן השאלה היא כזו : האם אתה רוצים לתת לעסק הזה להתרסק, או שיש סיכוי להבראה.

אברהם פורז: אם יש סיכוי, תעשו תוכנית הבראה.

אברהם פורז: אם הם לא יעמדו בה - או שתגיד לי שאלה נוכלים, אין עם מי לדבר, חבל על הזמן ומבחינת

אברהם פורז: כם – שזה ייסגר מחר.

צח גרניט: אנחנו לא רוצים שזה ייסגר, אמרנו את זה בצורה הכי ברורה.

צח גרניט: אנחנו רוצים לעשות כל מה שאפרש כדי שבית הספר לא ייסגר.

צח גרניט: אבל לשם כך – אני אומר את זה בצער, אחרי שביקשתי לשבת עם בית הספר, שיציגו תוכנית הבראה, ואחרי 3 ישיבות, כל פעם בפורום אחר שבית הספר הביא – אני יכול להגיד שבית הספר לא הצליח להציג שום תוכנית הבראה, למרות שהוא בוכה על מצבו הקשה.

אברהם פורז: מי מטפל אצלכם במשרד בתוכנית ההבראה?

צח גרניט: אני, יחד עם עדית עמיחי, מנהלת המחלקה למוזיאונים ולאמנות פלסטית, בליווי צמוד שלי, כשאני מקבל מחשבות המשרד - -

אברהם פורז: אין מישהו מתחום הכספים אצלכם, שיושב אתם על הנתונים?

צח גרניט: יש רואה חשבון.

אברהם פורז: האם אין לכם כלכלן במשרד, שמול תוכנית ההבראה יושב - -

צח גרניט: יש רואה חשבון שעשה את הביקורת האחרונה של תוכנית ההבראה, והוא אמר שיש נסיגה מיעדי תוכנית ההבראה .

צח גרניט: זה מה שאומר המכתב.

צח גרניט: יש נסיגה מתוכנית ההבראה שנעשתה עד עכשיו.

צח גרניט: הם צריכים להגיש תוכנית חדשה.

צח גרניט: במקום להגיש תוכנית חדשה, עד עכשיו הם עסקו בעיקר בלבוא ולהגיד: תנו לנו מענק.

צח גרניט: אז ביקשו 3 מיליון שקלים לקבל באופן חד פעמי.

צח גרניט: אני רוצה לנצל פה את הבמה ומבקש מהוועדה לקרוא להנהלת בית הספר לקחת אחריות, כלפי החובות שהם עשו וכלפי הסטודנטים ששילמו להם את הכסף, אחריות כלפי 10 מיליון שקלים של חובות שצריך לשלם אותם עכשיו.

אברהם פורז: מה זה אחריות?

אברהם פורז: אין להם מאיפה לשלם.

צח גרניט: כאשר מנהל או הנהלה מביאים מוסד לחובות של 10 מיליון שקלים, מישהו צריך להיות אחראי לזה.

מל פולישוק-בלוך: מה אתה רוצה, שיתפטרו?

צח גרניט: אני לא רוצה להגיד האם זה מישהו או מישהי שייקחו את האחריות ותהיה תוכנית הבראה.

אברהם פורז: העניין הוא כזה- מדובר בתאגיד.

אברהם פורז: עמותה היא תאגיד.

אברהם פורז: אין להם אחריות אישית והם לא יועמדו לדין פלילי.

אברהם פורז: בסיטואציה הזו, אתם אומרים – שיפשטו את הרגל.

אברהם פורז: זה מה שאתה אומר.

אברהם פורז: אם אתה לא אומר את זה, זו המשמעות.

אברהם פורז: מה זה "קחו אחריות".

אברהם פורז: כל מי שנתן להם הלוואה, אם אין לו שיעבוד – יש לו חוב אבוד.

אברהם פורז: זו אפשרות אחת, שאתם אומרים שלא מעניין אתכם כלום.

אברהם פורז: אפשרות שניה, שאתם עושים תוכנית הבראה, מישהו מהמשרד שלכם, מהתחום הכספי, לא מהתחום הערכי, לא אחד שמתמצא באמנות וצילום אלא אחד שיודע להסתכל על מספרים – יישב אתם על תוכנית הבראה, עם אבני דרך, אתם עוזרים להם, ואם בעוד איזה זמן הם לא עומדים בתוכנית ההבראה שהם חותמים עליה – אז תגידו שאתם מסירים את ידכם, כי עשיתם כמיטב יכולתכם.

צח גרניט: יש עוד אפשרות אחת, וזו האפשרות ההכרחית, כנראה, וזה מה שהתכוונתי אליו כאשר דיברתי על לקיחת אחריות: זה לפנות לבית משפט, לבקש הקפאת הליכים, כי יש היום איום כלפי הסטודנטים שסוגרים את בית הספר.

צח גרניט: שבית המשפט ימנה נאמן ציבורי שמומחה בנושא הזה, שיבדוק את כל החובות, יגיע להסדר פריסת חובות, הסדר עם כל הנושים, לרבות ביטול חלק מהחובות, ויעלה את בית הספר על דרך המלך.

צח גרניט: זה chapter 11.

צח גרניט: זה תהליך שקיים.

צח גרניט: עובדה, זה עבד בתזמורת הסימפונית של רשות השידור.

אברהם פורז: זה למנות כונס נכסים לבית הספר, שיעבוד כמו מפעל שפשט את הרגל.

אברהם פורז: יש בעיה בסוג כזה של פעילות.

אברהם פורז: אם אני אב לילד שרוצה ללמוד שם, אני לא בטוח שאני ארשום אותו במקום כזה, כשאני לא יודע אם בעוד חודש לא יגידו לו ללכת משם.

מיכה יינון: זה המצב עכשיו, דווקא.

צח גרניט: במצב הכספי הנוכחי של בית הספר, אם הם לא מוצאים מענק מיידי של 3-4 מיליון שקלים, הוא נסגר בכל מקרה.

צח גרניט: אז צריך לבוא ולעשות סדר בחובות.

צח גרניט: ממילא בית הספר לא גובה היום כסף לשנה הבאה, כי הוא כבר גבה 2.3 מליון שקל מהתלמידים על חשבון השנה הבאה ובזבז אותם.

צח גרניט: המטרה שלנו היום היא להכניס את בית הספר למצב - -

אברהם פורז: - ללכת לבית משפט - -

צח גרניט: לא, זה לא לפשוט את הרגל.

צח גרניט: כך התזמורת הסימפונית הישראלית ניצלה, כך ערוץ 10 ניצל, זה בדיוק מה שנעשה.

אברהם פורז: לערוץ 10 יש אבות רבים - -

צח גרניט: התזמורת הסימפונית בדיוק באותו מצב – ביקשו את אותו הליך, והיום התזמורת נמצאת במצב של פריחה.

צח גרניט: גם לה היה קשה להביא מנויים.

אברהם פורז: - - העבירו כספי ניכויים למס הכנסה.

מיכה יינון: היה שם סיפור כזה.

מיכה יינון: גם פה היו סיפורים, אז מה?

יוסי שריד: מה זה נקרא בזבזו?

יוסי שריד: על מה הם בזבזו כספים?

צח גרניט: הוציאו כספים.

צח גרניט: כספים שסטודנטים שילמו על השנה הבאה שהוצאו כבר השנה.

צח גרניט: זה אומר שאם, חלילה, בית הספר לא יוכל לספק להם את השירות בשנה הבאה, יש 2,3 מיליון שקלים של סטודנטים, שייעלמו להם.

צח גרניט: אני מודה שיותר מכל דבר אחר, יותר ממעמד בית הספר – זה הדבר שמדיר שינה מעיניי.

אריה המר: וזה דבר חדש בשבילך?

אריה המר: זו פעם ראשונה שאתה שומע את זה?

אברהם פורז: אני רק מציע לכם להיות מינוריים, כי משרד החינוך לא חייב לכם כלום.

אברהם פורז: אם אתם תהפכו אותם לאויבים הם לא יעזרו לכם.

קריאה: אבל תראה את הכיוון פה.

אברהם פורז: לא משנה, אבל להם יש את הכסף ולכם יש את החובות.

אברהם פורז: הדרך היחידה היא לשכנע אותם בטובות שיש לכם את היכולות לעשות תוכנית הבראה, ואתם רציניים.

אברהם פורז: אם אתם תתלהמו ותשמיצו אותם הם יגידו לכם: בסדר, בזבזתם את הכסף.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו, כששמענו את הצרות נסענו כוועדת החינוך לבית הספר, כדי לשמוע.

מל פולישוק-בלוך: שמענו גם סטודנטים, לא רק את ההנהלה.

מל פולישוק-בלוך: אחרי כן היו גם פניות אלי, מסטודנטים, שלהם אתה דואג.

מל פולישוק-בלוך: יש לי הרגשה שיש כאן קצר תקשורתי.

מל פולישוק-בלוך: בית הספר הוא בצרות מכל מיני סיבות, גם משפטיות, צרות שתקעו אותו לעשור.

מל פולישוק-בלוך: יושב כאן מישהו שהיו ידידיו של דדי צוקר, שמתוך כוונות כאלה ואחרות תקע את המערכת.

יוסי שריד: אנחנו הוצאנו אותו מתוך הרשימה לאחר פרשת קמרה

מל פולישוק-בלוך: היתה כוונה כזו או אחרת, לא משנה, היתה כאן תקלה.

מל פולישוק-בלוך: מה שאני מנסה לומר הוא שהיתה כאן תקלה מיוחדת במינה, שלא קורת לכל מוסד תרבותי כזה או אחר שאתם מטפלים בו.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים להתייחס לזה כאל אירוע חריג.

מל פולישוק-בלוך: לכן, אין קריטריון שעונה על הבעיה.

מל פולישוק-בלוך: זו הבעיה שלנו.

מל פולישוק-בלוך: מנימת דבריך אני מרגישה מאד לא נוח כי יש כאן עליהום על מי שמנסה להציל את המערכת.

מל פולישוק-בלוך: כשאני שמעתי את כל האנשים מהמערכת, וגם את הסטודנטים, שמעתי נסיונות מכל הלב, מכל הכיס, מכל הרצון הטוב של אנשים שבקושי, בציפורניים, מחזיקים את המערכת.

מל פולישוק-בלוך: הם אלה שעושים את המאמץ, ואם הם לקחו הלוואות – אני לא יכולה לקבל את הרמז הזה שכאילו הם לקחו הלוואות בריבית גדולה, כאילו הם רצו להתפרנס מזה.

מל פולישוק-בלוך: ככה זה נשמע.

אברהם פורז: לא, הוא אומר שבעלי השליטה נתנו הלוואות בריבית גבוהה.

אברהם פורז: לא היה ולא נברא.

צח גרניט: אני רק אומר:

צח גרניט: העמותה פנתה לערוץ יקר מאד של הלוואות מחוץ למערכת הבנקאית.

קריאה: הוועד המנהל נתן הלוואות ללא ריבית.

מל פולישוק-בלוך: מדבריך נשמע לי שהם לקחו הלוואות ורצו להתפרנס מזה.

מל פולישוק-בלוך: כך זה נשמע, לפחות על פניו.

מל פולישוק-בלוך: יש כאן ניסיון של קבוצה של אנשים שרוצים להציל את המוסד, אנשים שחלקם בנו אותו, וחלקם מובילים אותו, ובוודאי – אחת המטרות העיקריות שלהם היא להציל את המערכת, למען הסטודנטים, למען העתיד של הקולנוע.

מל פולישוק-בלוך: אז אני רוצה שנשים קודם כל את הדברים בפרופורציה, ולא תהיה התלהמות מצד כזה או אחר.

מל פולישוק-בלוך: אמרת בדבריך שהיתה תוכנית הבראה, והם לא עמדו בה.

מל פולישוק-בלוך: אז יושבים הצדדים ורואים איך אפשר להגיע לזה שכן יעמדו בה, אבל אם לא עוזרים להם לעמוד בה, אין סיכוי שהם יעמדו בה, וזאת אחת הבעיות - -

צח גרניט: במשך 3 שבועות אנחנו מנסים לשבת עם בית הספר, ולא מצליחים.

אברהם פורז: אני רוצה להציע לכם הצעה: אני מוכן לפנות למ.מ.מ שיעזרו לנו לממן רואה חשבון שישב אתכם ואתם וינסה לעשות תוכנית הבראה מוסכמת.

אברהם פורז: באווירה שיש פה לא תגיעו לכלום.

אברהם פורז: יש לי אוזן מוזיקלית די בינונית, אבל אני הבנתי פה שבלי גורם אובייקטיבי לא יזוז כלום.

אברהם פורז: לכן הייתי מציע, אם אתם מסכימים, שאני אבקש מהמ.מ.מ שיקצו רואה חשבון שיישב על המספרים שלהם ויכין תוכנית, כשהמגמה צריכה להיות שמצד אחד צריכים להציל את בית הספר, ומצד שני, אתם צודקים: צריך לראות אור בקצה המנהרה.

אברהם פורז: אם אתם לא רואים אור בקצה המנהרה, ואתם רואים ניהול כושל, תקבלו 100 אחוז גיבוי ממני, להתנער, כי עם כל הכבוד לסטודנטים, אין הצדקה להפקרות.

אברהם פורז: מצד שני, אם עושים תוכנית הבראה, ועומדים בה, והיא צריכה להיות תוכנית הבראה סבירה, ריאלית, שיכולים לעמוד בה, ותאמינו לי, אני, לצערי הרב, מאד מנוסה בתוכניות הבראה – זאת הדרך.

צח גרניט: אני מקבל את ההצעה שלך, ורק רוצה לומר בצורה ברורה: אני ניסיתי במשך 3 שבועות.

צח גרניט: אני מודה – נכשלתי.

צח גרניט: קריאות: - -

מל פולישוק-בלוך: הגישה היא שלילית.

צח גרניט: אני חושב שאחרי 3 שבועות, ואני חייב להודות – קיבלתי נתונים שהם לא מדויקים, בלשון המעטה – אני מרגיש מאד מתוסכל מבחינת הניסיון של בית הספר - -

אברהם פורז: אני כבר הבנתי שתהיה כאן בעיה בלי גורם שלישי

יוסי שריד: לפי מסורת משרד החינוך – יש לכם כשרון ליצור נתק גמור עם הגורמים שאתם צריכים להידבר אתם, ואחר כך להגיד - -

צח גרניט: לפחות - - כל גורם שיעזור, אנחנו נשמח.

אברהם פורז: לפיכך, מנהלת הוועדה תפנה למ.מ.מ – מחקר מידע ומחקר בכנסת, יש להם כלכלנים, רואי חשבון, שיישב שם מישהו עם הקצבת שעות, יבוא בדברים עם שני הצדדים וינסה לראות האם ניתן לעשות תוכנית הבראה שאתם תסכימו לה ושהם יוכלו לעמוד בה.

יוסי שריד: אני תומך בהתלהבות בהצעה שלך אבל אולי נתחום תחום של זמן - - -

אברהם פורז: כמה שיותר מהר.

אברהם פורז: משעה שתיקבע תוכנית ההבראה, אתם תמצאו את הדרך איך מיישמים אותה.

אברהם פורז: קורה, לפעמים, שמוסד תרבות או חינוך נוהל רע.

אברהם פורז: נו, אז מה?

אברהם פורז: נניח שהאוניברסיטאות נוהלו רע.

אברהם פורז: מה נעשה, נסגור?

אברהם פורז: הרשויות המקומיות נוהלו רע מאד.

אברהם פורז: אז מה לעשות, לסגור?

צח גרניט: פתחנו ואמרנו בהתחלה שאנחנו לא רוצים שהמוסד הזה ייסגר.

צח גרניט: זו אמירה ברורה וחד משמעית.

צח גרניט: רק צריך שההנהלה תשתף פעולה - -

אברהם פורז: ולכן אני רוצה להסביר לך שבאופן עקרוני, תוכנית ההבראה שונה מההזרמה השוטפת.

אברהם פורז: בתוכנית הבראה אתה לא נותן את המנה הרגילה.

אברהם פורז: כדי להוציא אותו מהמצב הקשה אתה נותן משהו "אקסטרה", במסגרת תוכנית ההבראה, ובתנאי שהפרטנרים שלך גם הם נותנים את חלקם.

אברהם פורז: היה והפרטנרים לא נותנים את חלקם – ממני, לפחות, תקבל את כל הגיבוי להפנות להם עורף, עם כל הצער ודאבון הלב.

צח גרניט: אז רק שתדע, שכבר אמרנו מראש, בהנחת היסוד לתוכנית ההבראה, מאחר שבשנה שעברה נאמר לנו שהם סיימו מאוזן, כבר אמרנו מראש – הנחת היסוד היא תוספת של 600 אלף שקלים כל שנה.

מל פולישוק-בלוך: זה בשביל השוטף, זה לא בשביל להבריא.

צח גרניט: השוטף כבר מאוזן.

צח גרניט: זו התוספת שמיועדת להבראה, לפריסת חובות.

צח גרניט: הגדרנו מראש.

מיכה יינון: אני רק רוצה להגיד שלמרות כל המתיחות, וכן הלאה, ושהחשבים לא אוהבים כשאין תוכנית הבראה, אנחנו כן הצלחנו להעביר להם השנה כ- 400 אלף שקל לשוטף - -

צח גרניט: 232 אלף שקל.

אברהם פורז: אם זה לא פותר את הבעיה – אני לא מציג אתכם כאויבי העם, אבל לפעמים ההזרמה השוטפת לא פותרת את הבעיה.

מיכה יינון: לכן אנחנו בבעיה.

מל פולישוק-בלוך: יש בעיה נוספת שבהזדמנות הזו כדאי להעלות אותה, ואנחנו העלינו אותה כאן כבר כמה פעמים: מתי מעבירים כסף?

מל פולישוק-בלוך: כי גם כשמחליטים על ה- 600 אלף האלה, וזה לא בגללם, זה בגלל חשבות משרד החינוך - -

צח גרניט: במקרה הזה גם יש התנגדות להגיש תוכנית הבראה.

אברהם פורז: אני בכוונה לא רוצה שתדברו יותר, כי ככל שתדברו זה יחמם את האווירה, וללא צורך.

אבי גנור: אני מהוועד המנהל של בית הספר.

אבי גנור: אני, אישית, תרמתי כסף ללא ריבית וללא החזר.

אברהם פורז: לא תרמת – נתת הלוואה.

אברהם פורז: אם תרמת לא תקבל את הכסף חזרה.

אבי גנור: יכול להיות.

אברהם פורז: נתת הלוואה בלי ריבית.

אבי גנור: כן.

אבי גנור: מה שאני רוצה להגיד על המטאפורה של רפואה,שמאד מוצאת חן בעניי – יש מצב ברפואה שנקרא "רפואה דחופה".

אבי גנור: אם אנחנו יוצרים פה פרוצדורות, זה יהיה מאד יפה ולפי הרוח שראית – כך יקרה.

אבי גנור: אני מאמין שהשרה יכולה לפתור את הבעיה.

אברהם פורז: היא לא יכולה לתת לכם כסף רק בגלל שהיא החליטה.

אבי גנור: היא לא יכולה לשלוח חיל מצב, אלא לפתור את הבעיה.

אברהם פורז: ברגע שיהיה לנו משהו של תוכנית הבראה, ואני מציע לעשות את זה מהר - -

מיכה יינון: אדוני היושב ראש, אני מציע לשלב פה עוד גורם, שיושב כאן בשקט – אביגדור לוין, מנהל אגף התרבות בעירית תל אביב.

אברהם פורז: אגב, עירית תל אביב יכולה לתת להם כסף כמה שהיא רוצה.

אביגדור לוין: עירית תל אביב תומכת בכל פתרון, אבל היא לא מוצאת את עצמה כ - -

אברהם פורז: אתם תומכים בבית הספר?

אביגדור לוין: בוודאי, אין טענה כלפינו שאנחנו לא משלמים את מה שהבטחנו, ולכן עירית תל אביב היא לא צד בעניין.

צח גרניט: רק שעירית תל אביב נותנת שליש ממה שהמדינה נתנה - -

אברהם פורז: אולי תמליץ לתת יותר?

אביגדור לוין: עירית תל אביב לא רוצה להיכנס לנושא שהוא לא שלה.

קריאה: למה הוא לא שלה?

אברהם פורז: זה דבר ידוע שצרות זה תמיד אצל מישהו אחר.

אברהם פורז: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.