ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 282, 2004-07-19 09:30

אילן שלגי: בוקר טוב לכולם.

אילן שלגי: אנחנו סברנו שוועדת החינוך והתרבות תתייחס לנושא החשוב, כיצד אנחנו נראים ומייצגים את המדינה בחו"ל, כאשר אנחנו נמצאים בפתח או כבר בתחילתה של עונת הנסיעות והחופשות.

אילן שלגי: אני מוטרד מתופעות שונות שאני עצמי ראיתי לאורך השנים, ושאנחנו שומעים עליהם מדי פעם.

אילן שלגי: ועדת החינוך לא צריכה לעסוק רק במערכת החינוך ובהשכלה הגבוהה, וכאשר מדברים על היותנו גם ועדת התרבות, אז לא צריך לעסוק רק בענייני התרבות בישראל, שזה נושא חשוב מאוד שאנחנו משתדלים לטפח אותו לסייע לו.

אילן שלגי: כל הענף שכל מה שקשור לתרבות, אלא התרבות היא גם איך אנחנו משוחחים זה עם זה, על תרבות הדיבור, ההתנהגות והנימוסים שלנו, בעיקר איש כלפי רעהו.

אילן שלגי: אני זוכר שהיו שנים עם קמפיין של משרד התיירות, של "הסבר פניך לתייר".

אילן שלגי: וטוב שכך, וצריך לקיים אותו.

אילן שלגי: ואני יודע שבשנים האחרונות קמה התארגנות של אזרחים שהקימו עמותה בנושא, שגם קראו לפרוייקט, "שגרירים של רצון טוב".

אילן שלגי: אני לא יודע, משום מה הם לא הגיעו, אנחנו לא הצלחנו ליצור קשר אתם.

אילן שלגי: גם מנהלת הוועדה ניסתה וגם העוזר שלי ניסה.

אילן שלגי: מעט תמוה, אבל זה לא משנה, הנושא הוא נושא, ואני סבור שזה לא מסוג הדברים שאני צריך להשאיר לאזרחים טובים את היוזמה.

אילן שלגי: אפשר כמובן להסתייע בחסויות, אבל זה דבר שצריך להיות מנוהל בעידוד של המדינה, בהחלט בשיתוף פעולה עם גורמים אחרים.

אילן שלגי: כמובן הסוכנות היהודית.

אילן שלגי: אנחנו ביקשנו וטוב שבאו גם הנציגים של אל-על וארקיע, כי אתם אלה שמטיסים את רוב הישראלים לחו"ל, וגם מחזירים את רוב הישראלים מחו"ל.

אילן שלגי: ואתם בוודאי יכולים לסייע בעניין.

אילן שלגי: אני מניח שגם ההתנהגות של הישראלים בדרך, גם היא יש לה חשיבות.

אילן שלגי: ויש לכם עניין בזה.

אילן שלגי: ראיתי תופעות צורמות של התנהגות של ישראלים בחו"ל, גם באתרים יהודיים.

אילן שלגי: ישראלים מטבע הדברים מגיעים לאתרים יהודים.

אילן שלגי: בין אם זה בתי-כנסת, אתרי הנצחה, או בתי-עלמין יהודיים.

אילן שלגי: גם שם לא תמיד ההתנהגות היא כפי שהיינו מצפים שתהיה.

אילן שלגי: וכמובן בבתי-מלון ובאתרים.

אילן שלגי: והתופעה של כתובות בעברית, אנחנו זוכרים אותה מזמן, מאז שישראלים התחילו לנסוע בכמויות יותר גדולות לחו"ל, בשנות ה-70 וה-80.

אילן שלגי: והיום כשהישראלים מגיעים גם למקומות רחוקים יותר - אז גם מוצאים את טביעת האצבע של התרמילאי הישראלי, גם בכל מיני פינות נידחות.

אילן שלגי: ומה לעשות, שאנחנו יש לנו שפה קצת יוצאת דופן.

אילן שלגי: כלומר, גם מי שלא יודע בדיוק לקרוא מה כתוב שם - הוא יודע, הוא שואל, מה זו השפה הזו, ומישהו ישיב לו, שזאת עברית.

אילן שלגי: ואז ברור שזאת טביעת אצבע מכוערת של נציגים שלנו בחו"ל.

אילן שלגי: ואנחנו רוצים לחשוב ביחד אתכם איך אפשר לחזק את המאמץ כדי למנוע ולצמצם את התופעות.

גילה פינקלשטיין: בוקר טוב.

גילה פינקלשטיין: אני אומרת שהצלחנו בחינוך לשמור על פרחי הבר.

גילה פינקלשטיין: אם אתם זוכרים בשנים עברו ילדים יצאו לטיולים וקטפו את הפרחים.

גילה פינקלשטיין: ואמרנו שבאמצעות חינוך, אפשר להשיג הכל.

גילה פינקלשטיין: שהחינוך זה הקטר שמוביל את רכבת המשק הישראלי להצלחה בכל התחומים.

גילה פינקלשטיין: אז אם נחנך את הילדים שלנו לא להיות הישראלי המכוער, ואנחנו שמענו על דברים נוראיים, ולתקן את הדימוי של הישראלי - יהיה טוב לעם ישראל.

גילה פינקלשטיין: באמת זו פעילות נהדרת, בעצם מהפכה לתדמית של הישראלי בחו"ל, שנעשה פה.

גילה פינקלשטיין: זה נזק עצום לתדמית שלנו בחו"ל.

גילה פינקלשטיין: הגיע הזמן באמת שניקח את זה לידיים ונפעל בכיוון הזה.

אילן שלגי: אני מציע שנפתח הפעם עם נציג משרד התיירות, מר רפאל בן-חור, סמנכ"ל בכיר.

אילן שלגי: איך אתם רואים את הנושא, מה אתם עושים, מה אתם ממליצים?

רפאל בן-חור: קודם כל, כמו שאתם יודעים משרד התיירות פועל בקרב התיירים הפוטנציאליים או התיירים שמגיעים ארצה.

רפאל בן-חור: ולסוגייה בזמנו שר התיירות, רחבעם זאבי ז"ל, החליט לפעול באופן אינטנסיבי בנקודה הזו.

רפאל בן-חור: ואפילו ציין במכתב כל ישראלי שיצא לחו"ל וביקש ממנו לנהוג בחו"ל, לתפארת, בצורה נאותה.

רפאל בן-חור: אני לא יודע מה היתה התוצאה של הפעולה הזו.

רפאל בן-חור: אני חושב שלצערי הרב, פחי הזבל בנתב"ג היו מלאים בניירות כאלה.

רפאל בן-חור: אני לא יודע עד כמה זה השפיע.

רפאל בן-חור: הראיה שזה לא נמצא כרגע וזה לא פועל כעת.

רפאל בן-חור: אני חושב שחבל מאוד שהחבר'ה של העמותה של שגרירי רצון טוב לא נמצאים כאן, אני חושב שהם גורם מאוד מאוד חשוב.

רפאל בן-חור: אני חושב שהם עושים עבודה נהדרת, בשיתוף פעולה עם אל-על, בשיתוף פעולה עם חברות אחרות.

רפאל בן-חור: ובמידה מסוימת גם בשיתוף פעולה אתנו ומשרד החינוך גם הבנתי, מפגישות שהיה לי אתם, שהם הזמינו לשיתוף פעולה.

רפאל בן-חור: ומסייעת להם בהכנת הדמויות שהם עושים.

רפאל בן-חור: אבל יכול להיות שאת תבהירי את הפרוייקט שלהם.

רפאל בן-חור: מה שקורה אצלנו מבחינת תיירים שמגיעים לארץ, אתם יודעים בשנת 2000, _ _ _

אילן שלגי: ברשותך היות וזמננו קצר, אולי נחזור אליך בהמשך, אבל אני מעדיף שנדבר עכשיו על הישראלים היוצאים לחו"ל.

אילנה זיילר: חוה אמנם תמשיך, מפני שמנהל חברה ונוער התחיל את הקשר עם שגרירים של רצון טוב כבר לפני שלוש שנים.

אילנה זיילר: אנחנו אתם בקשר שנתיים.

אילנה זיילר: אבל אני רוצה להתחיל ממשהו אחר.

אילנה זיילר: העובדה שאנחנו חברנו לעמותה נובעת כמובן מההכרה שלנו גם כן בצורך לטפח את התרבות של המטייל הישראלי לסוגיו.

אילנה זיילר: ואנחנו סברנו שזאת הזדמנות מצוינת לחבור לגוף שמנסה להתוות מסביב או בצורה היקפית, לא רק מול משרד החינוך, מפני שמערכת החינוך יש לה כמובן גם הדרכים שלה לפעול.

אילנה זיילר: אני לא מייצגת כאן את שגרירים של רצון טוב, שלא תהיה כאן אי הבנה.

אילנה זיילר: אני רוצה רק להסביר מה אנחנו עשינו בעקבות המהלך הזה.

אילן שלגי: אני כבר אמרתי שאנחנו הזמנו אותם, לא הצלחנו ליצור אתם קשר, למרות מאמצים.

אילן שלגי: זה מעט תמוה, הם מיומנים בנושא לא באנשים.

רפאל בן-חור: הם גורם עיקרי של הנושא.

אילנה זיילר: לא, הם גורם מאוד מדרבן, עם הרבה מאוד רצון טוב והרבה מאוד פעילות מסביב וקשרים.

אילנה זיילר: אבל כמובן שגם המשרד נענה לאתגר הזה.

אילנה זיילר: אני רוצה רק לומר דבר אחד, מיד אני אפרט מה עושים.

אילנה זיילר: שהמסר של איך נראה הישראלי בחו"ל הוא חשוב לאין ערוך, אבל אנחנו סברנו, בעיקר כשמדובר במערכת החינוך המורחבת-הישראלית, שכיוון שלא כל המערכת, כל הורי הילדים יוצאים לחו"ל וכיוון שלא כל הילדים יוצאים לחו"ל.

אילנה זיילר: אבל לעומת זאת, הילדים מטיילים בארץ והילדים חייב שיטיילו בארץ ויכירו את מקורותיה ויכירו את אתריה וכו'.

אילנה זיילר: אז אנחנו מיקדנו הרבה מאוד מהפעילות שלנו דווקא בהתנהלות ובהתנהגות בטיולים ובאתרים בארץ, ולאו דווקא ביציאה לחו"ל.

אילן שלגי: ברשותך הערת ביניים, אני כמובן מאוד מחייב, זה חשוב מאוד, אנחנו צריכים לדעת גם להיות תרבותיים בארצנו, קודם כל בבית, זה כלפי זה אין ספק.

אילן שלגי: יחד עם זה, אני רוצה להוסיף שמשרד החינוך הרי מעודד ואנחנו נקיים פה בעוד שעתיים דיון בנושא של המסעות לפולין.

אילן שלגי: כלומר, יוצאים הרבה מאוד תלמידים במסגרת בתי-הספר לחו"ל.

אילנה זיילר: אז אני רק בקצרה אומר מה אנחנו עושים בנושא הזה בשנתיים האחרונות.

אילנה זיילר: כפי שאנחנו כולנו יודעים, אנחנו מתחילים מהמוסד, אנחנו התחלנו עם גני-ילדים.

אילנה זיילר: כרגע בנושא הזה עובדות 3,000 גננות, מספר מאוד נכבד.

אילנה זיילר: יש 8,000, אבל זה מספר משמעותי.

אילנה זיילר: ואנחנו קיימנו בינואר השנה, יום שיא לפעילות ילדי גנים בנושא.

אילנה זיילר: וביום הזה הילדים עשו שני דברים, קודם כל, חיברנו יחד עם שגרירות של רצון טוב אמנה למחנכים בגני-הילדים.

אילנה זיילר: נוסח האמנה הוא לפני, הרעיון הוא, ייצוג נאות של המדינה בכל מקום, בכל עת ובכל אירוע, כחובה לאומית.

אילנה זיילר: כל מה שאנחנו מתכוונים שיעשו ילדי הגנים.

אילנה זיילר: והנקודה השניה היא אמנה שכתבו ילדי הגנים.

אילנה זיילר: זאת אומרת, אמנה למחנכים ואמנה לילדי הגנים.

אילנה זיילר: וילדי הגנים בעקבות האמנה הזאת שאמרה, "אנחנו לא נפגע בסביבה או ברכוש האחר ונדבר בשקט במקום ציבורי ונגיד תודה וכו'".

אילנה זיילר: הסיסמא שאימצו הגננות עם ילדי הגנים, "זה עדיף להיות עדין".

אילנה זיילר: וברוח זאת, הוכנו קרוב ל10,000- ציורי גלויות שילדי הגנים ציירו.

אילנה זיילר: וב1- בינואר, ביום השיא, קושטו מרכזים בקהילה במוסדות עירוניים ומשרדי נסיעות ומרכזי קניות ברחבי הארץ.

אילנה זיילר: גלויות של תודה רבה.

אילנה זיילר: ואת היוזמה הזאת אנחנו ממשיכים.

אילנה זיילר: בחינוך היסודי עשינו פעולה דומה.

אילנה זיילר: ובנוסף במסגרת פרוייקט מאוד גדול, שהחינוך היסודי מקיים, של תקשורת בין-אישית שעוסק בכבוד לזולת ובשיח הציבורי ובתקשורת וכו' ובדרך ארץ.

אילנה זיילר: הוצאנו אגרת לכל המחנכים מלאה בהרבה מאוד הצעות לפעילות בתוך בתי-הספר.

אילנה זיילר: אבל השיא הוא הגלויה שמכינים הילדים.

אילנה זיילר: ואני לא יודעת אם ידוע לך, חבר-הכנסת אילן שלגי, אבל הכוונה היתה יחד עם שגרירים של רצון טוב, לתלות בפתיחת שנת הלימודים שתבוא עלינו לטובה, שטיח של הגלויות האלה במשכן הכנסת.

אילנה זיילר: אני לא יודעת עם מי באו בדברים, אבל זה הרעיון.

אילן שלגי: רעיון יפה.

אילנה זיילר: ואני יודעת שהרעיון הזה מתבשל בין לשכת המנכ"לית ולשכת השרה.

אילן שלגי: אני מציע שמנהלת הוועדה תבדוק בלשכת השרה, היכן הדברים עומדים ואנחנו נשמח לסייע.

אילנה זיילר: הרפרנטית במשרד אצלנו, גב' יפה שושני, ראש לשכתה של המנכ"לית.

אילנה זיילר: איתה אנחנו מנהלים את המשא ומתן, לגבי הסיפור הזה של הגלויות.

אילנה זיילר: אנחנו רצינו גם לשלב את זה בתור פתיחת שנת הלימודים.

אילן שלגי: אני בהחלט חושב שכדאי גם לערב את יו"ר הכנסת בזה, אם הוא ימצא בזה עניין.

אילנה זיילר: אני מניחה שאתו הקשר.

אילנה זיילר: אז הפעולה הזאת היא פעולה ענפה מאוד והמסר הזה מחלחל.

אילנה זיילר: ואני חושבת שתוכלנה להוסיף גם חוה אלדובי, ודאי הדרה רוזנבלום.

אילנה זיילר: חוה בודאי תוסיף מה קורה עם הילדים המבוגרים יותר.

אילנה זיילר: על כל פנים כדי לסכם את העניין הנושא מוכר, הבעיה מוכרת, אנחנו מתמודדים אתה, השיתוף עם עמותת שגרירים של רצון טוב, מסייע לנו מאוד בעניין הזה.

אילנה זיילר: כפי שאמרתי, הם גם צינור להעברת מסרים מחוץ למערכת.

אילנה זיילר: אבל המערכת ללא ספק שמה את הנושא על סדר היום שלה.

גילה פינקלשטיין: הגיע הזמן.

איוב קרא: אדוני היו"ר, חברי חברי-הכנסת, אורחים נכבדים.

איוב קרא: מה שמדאיג אותי בטיולים של הישראלים זה בעיקר נושא התרמילאים בכל העולם, ובמיוחד במזרח הרחוק.

איוב קרא: זה נושא שצריך לתת מענה נכון, לדעתי, בראייה הישראלית, את האכפתיות הישראלית.

איוב קרא: שני אחוז מבני-הנוער בעצם הם אותם בני-נוער שיוצאים לטיולים הללו, וחוזרים חסרי תקנה.

איוב קרא: אנשים לא מודעים לזה.

איוב קרא: שני אחוז זה מאות ילדים טובים.

אילן שלגי: אתה מדבר מתוך היותך יו"ר ועדת הסמים?

איוב קרא: ברור.

איוב קרא: שני אחוז נשארים חסרי תקנה.

איוב קרא: אני יכול לומר לך, שמכפר איזון שביקרתי בפעם האחרונה, באה אלי מישהו אומר לי, "אני אריק שרון".

איוב קרא: אז ככה במלים האלה, אמרתי לו, "אבל אריק שרון בירושלים".

איוב קרא: אז הוא אומר לי, "אני המשיח", אז אמרתי לו, "המשיח כבר איננו".

איוב קרא: פתאום בא השני אומר לי, "אני המשיח", אמרתי, "תחליטו ביניכם, מי משיח" "אני המשיח האמיתי".

איוב קרא: כמה אבסורד לעשות משהו באותם פגועים.

איוב קרא: למרות שהרבה חוזרים למה שהיו לפני צאתם לטיולים הללו.

איוב קרא: אבל שום דבר בשני אחוז, זה מאות ילדים מן הארץ, זה ילדים הכי טובים שבעצם הופכים להיות חסרי תקנה.

איוב קרא: ולדעתי המערכת לא מספיק נותנת את הדעת על כך, לא בראיה חינוכית, הסברתית, ולא בראיה לאומית, בכל מה שמשתמע מכך.

איוב קרא: ולכן אני חושב שכדאי מאוד שהוועדה תשמע ממשרד החינוך, ממשרד התיירות, מכל מי שנמצא פה, מה עושים נגד הדבר הזה.

איוב קרא: בעצם אנחנו מפסידים את מיטב בני-הנוער בטיולים הללו.

איוב קרא: הולכים לטייל, חוזרים חסרי תקנה, כבר עם עול עם ההורים שלה, עול על החברה.

איוב קרא: ואפילו כפרי גמילה, אנשים שנוסעים לטפל בהם - כל ילד כזה עולה בחודש 12-15 אלף ש"ח, בלטפל בו.

איוב קרא: זה יכול לקחת כמה חודשים טובים ואין לאנשים את הסכומים הללו.

אילן שלגי: אני מסכים אתך, חבר-הכנסת קרא, זה נושא מאוד חשוב.

אילן שלגי: היא תופעה מדאיגה, אני סבור שכדאי שנקיים בה אולי דיון משותף של שתי הוועדות.

אילן שלגי: היום אנחנו בנושא אחר, של התנהגותם של ישראלים בחו"ל.

איוב קרא: הם שגרירים טובים.

גילה פינקלשטיין: זה הישראלי המכוער.

אילן שלגי: גם על זה יש היבט כמובן, כי אחרים רואים אותם, את אלה ש"מתמסטלים" שם.

איוב קרא: לפעמים יוצא שילדים יוצאים מפה אפילו לא מעשנים סיגריות רגילות, הילדים הללו חוזרים מהודו או מהמזרח הרחוק, הם מכורים לסמים בצורה פראית, הם לא יכולים בלי זה.

איוב קרא: ולא רק זה, הבעיה שיכולה להיות קבוצה שלמה שחוזרת חסרת תקנה, או שהם מאבדים את הצפון.

איוב קרא: אתה צריך לרוץ אחריהם עד הודו כדי לחפש אותו שם, כדי להחזיר אותו לארץ.

איוב קרא: אז זה השגרירות שלא טובה.

גילה פינקלשטיין: יש לחבר-הכנסת קרא טעות, אנחנו מדברים על בני-נוער לפני סיום תיכון.

גילה פינקלשטיין: אתה מדבר שמסיימים, הנוער לא נוסע.

איוב קרא: גם נוער.

גילה פינקלשטיין: לא, אנחנו מדברים באמת על תדמית מהפכנית בהתנהגות של הנוער שבאים לייצג אותנו ונותנים להם הרה כבוד.

חוה אלדובי: מנהל חברה ונוער עוסק העל-היסודי, בעצם בחבר'ה היותר מבוגרים.

חוה אלדובי: וההיבטים לא הקוליקולרים אלא בהיבטים של החיים החברתיים וערכים חברתיים.

חוה אלדובי: ערכים של חיים וחברה.

חוה אלדובי: לכן נקודת החיבור שלנו אל שגרירות של רצון טוב היא מאוד מאוד טבעית.

חוה אלדובי: התהליך של ההתחברות אליהם, היה שם משהו של תזמון מאוד מיוחד.

חוה אלדובי: אנחנו התחלנו לעבוד על זה כתוכנית שלנו, ואז הם קמו העמותה, אז נוצר החיבור.

חוה אלדובי: באופן טבעי מעצם העובדה שהרבה מאוד ממשלחות הנוער, כולל כל מנהלת פולין, נמצאים בידינו.

חוה אלדובי: אז היה קל מאוד לעשות את החיבור למקום הכי אמיתי שבו הדברים יכולים להשפיע.

חוה אלדובי: המפגש הראשון עם שגרירים של רצון טוב היה עם כל מי שמזמין משלחות נוער, כל מי שמטפל בנושא של משלחות נוער, במסגרת מנהל חברה ונוער.

חוה אלדובי: ומשם זה כבר פרץ הלאה אל כל מי שמלווה את משלחות הנוער, אל בני-הנוער עצמם כמובן, ואל כל מי שיוזם את המשלחות.

חוה אלדובי: כך שהם הופיעו בכל ההקשרים של מי שיוצא לחו"ל.

חוה אלדובי: אנחנו עובדים עם מועצת תלמידים ונוער, והם היו חלק חשוב במסגרת העבודה שלנו.

חוה אלדובי: הם קיבלו את ההדרכה איך לעבוד עם הנושא והם עבדו על זה עם בני-נוער יותר צעירים שלהם, והעבירו את זה הלאה.

חוה אלדובי: הם פגשו במסגרת של קייטנות, הם גם עובדים עם ילדים צעירים יותר, והעבירו להם את המסר בהרחבה מאוד רבה.

חוה אלדובי: גם מועצות ארציות, גם מועצות במחוזות.

חוה אלדובי: במסגרת של מנהלת פולין, ששם זה המסה הגדולה מאוד של בני-נוער שיוצאים אצלנו, ידברו עליהם יותר מאוחר, ההיבט הזה של שגרירים של רצון טוב, נכנס מאוד מאוד חזק.

חוה אלדובי: גם בצורה של הרצאות, של דיונים, של המון המון מידע סביב הנושא וגם עבודה חינוכית.

חוה אלדובי: אנחנו כבר קיבלנו הרבה מאוד תגובות מאוד חיוביות על דברים שקרו בחו"ל בעקבות הקשר הזה.

חוה אלדובי: הורים ומורים שמלווים משלחות לחו"ל, עברו את זה גם כן יחד עם בני-הנוער או בנפרד.

חוה אלדובי: פורומים של מנחים ומפקחים מנהל חברה ונוער, כולם עברו אצלנו את הנושא הזה והעבירו אותו הלאה.

אילן שלגי: מה פירוש, "עברו אצלנו את הנושא", מה קורה?

אילן שלגי: זה שיחה, זו הרצאת הרצאה, זה יום?

חוה אלדובי: לא, אנחנו לא כל-כך מאמינים ביום, אנחנו מאמינים יותר בתהליך הפנמה יותר מתמשך.

חוה אלדובי: שזה חלק מכל מהלך העבודה שלנו.

חוה אלדובי: דרך אגב, גם בהיבטים של מטיילים בתוך הארץ, ויש לנו את השל"ח בתוכנו וזה חלק מהמנהל שלנו, וגם לגבי לחו"ל.

חוה אלדובי: זאת הרצאה עם מצגת שהציעו לנו שגרירים של רצון טוב.

חוה אלדובי: ואנחנו נעזרנו בהם, בהרצאות שלהם, במצגת שלהם והשתמשנו בזה די הרבה.

אילן שלגי: הגיע מישהו אולי משגרירים של רצון טוב?

רפאל בן-חור: אם תרשה לי אני אסביר בדיוק מה הפרוייקט שלנו.

אילן שלגי: נחזור אליך בהמשך.

רפאל בן-חור: כי היה איזשהו פרוייקט שניסינו לעשות יחד.

חוה אלדובי: אני מיד אסביר מה עושים עם שגרירות של רצון טוב.

חוה אלדובי: אני אומרת שחלק מזה זה היה באמת ההרצאה והמצגת שלהם.

חוה אלדובי: חלק מהעבודה אנחנו בנינו איזשהו תוכנית, יש לנו משהו שנקרא "על סדר היום", שזה נושאים אקטואליים מאוד, שעומדים על הפרק, לפעמים עושים בו הורים.

חוה אלדובי: אנחנו כותבים על זה איזשהו דף למחנכים בכל מדינת ישראל ומפיצים את זה בכל בתי-הספר.

חוה אלדובי: הדף הזה נותן גם מידע כללי על הנושא וגם נותן דרכים לעבודה על זה עם תלמידים.

חוה אלדובי: אני הבאתי כאן דוגמה של מה עשינו.

חוה אלדובי: אנחנו עושים איזשהו חומר שנקרא, "הטיול שלך הוא הבית שלי".

חוה אלדובי: זאת אחת הדרכים שעובדים אתם.

חוה אלדובי: מלבד שיחות ודיונים לאורך דרך, אבל אנחנו בעצם נתנו את הנושא וכתוב על גבי נייר, וכל מחנך יכול לקחת את זה לידיו, וגם עשו את זה הרבה והשתמשו בזה.

חוה אלדובי: מה שעושים שגרירים של רצון טוב, ועם חלק מהדברים התחברנו מיידית, עם חלק לא כל-כך.

חוה אלדובי: יש להם מצגת מאוד חזקה על כל מיני מפגעים ודברים קשים שעשו חבר'ה בחו"ל.

חוה אלדובי: כשרואים אותה, אי אפשר שלא להרגיש מאוד לא נוח.

חוה אלדובי: לא משנה כמה הפרחח היה, זה ממש מרגיש לא נוח.

חוה אלדובי: והם נותנים הרצאה במקביל על התוצאות של זה לגבי מדינת ישראל, לגבי הדימוי של הישראלים, והם מראים איך התנהגות כזאת בעצם פוגעת בעליל גם באנשים שמתנהגים בצורה מאוד חיובית בדרך האסוציאציה או בכל דרך אחרת.

חוה אלדובי: זאת אומרת, יוצא שהאנשים לא מתקבלים במלונות מסוימים, אין כניסה לישראלים במקומות מסוימים, שעושה לנו אסוציאציה מאוד קשה בכלל.

חוה אלדובי: והכל באמת בעקבות התנהגויות שממש מדגימים אותם בעזרת המצגת שלהם.

חוה אלדובי: אחת הפעולות היפות שהם עשו, הם עשו המון המון גלויות, כמויות עצומות של גלויות תודה ב13- שפות.

חוה אלדובי: אחרי שהכנסנו אותם למשלחות פולין, הם הוסיפו גם בפולנית.

חוה אלדובי: גלויות התודה האלה נועדו לתת אולם בחו"ל למי שנתן לך שירות טוב, להשאיר עבור החדרנית שטיפלה בך.

חוה אלדובי: להעניק אותם לאנשים ולהגיד להם, "זה תודה מישראל" וכו'.

חוה אלדובי: אני יודעת מתוך הניסיון האישי, אני לא יוצאת לחו"ל בלי הגלויות האלה, ניתן את זה למישהו, למלצר או משהו, וזה אומר לו, "זה מישראל, תודה רבה לך, אתה היית נורא נחמד אלינו".

חוה אלדובי: ואנשים מה זה מתרגשים, זה עושה דברים נפלאים.

יהודית גידלי: יש לך דוגמה במקרה?

חוה אלדובי: לא, אני חשבתי שהם יגיעו עם כל החומר שלהם.

חוה אלדובי: אני מופתעת שהם לא הגיעו.

אילנה זיילר: זה הגלויות שהילדים בבתי-הספר ציירו, זה הרעיון של השטיח, שזאת תוצר של העבודה החינוכית בבית-הספר היסודי.

חוה אלדובי: אני רוצה לספר על סיפור אחד שכן ידוע לנו, שבמשלחת פולין אחת, איזשהו לילה אחרי שהם היו בטיול מאוד קשה, הם היו נסערים הילדים וזה, והיו קולניים והגיעו תלונות מהשכנים במלון.

חוה אלדובי: אחר-כך היה איזה כינוס של כל הילדים עם המדריכים שלהם, ואמרו להם, "תשמעו, קחו אחת מהגלויות ולכו תתנצלו".

חוה אלדובי: הילדים דפקו על כל הדלתות במלון, הגיעו עם הגלויות והתנצלו ואמרו, "אנחנו יודעים שהתנהגו אתמול בצורה קצת קולנית".

חוה אלדובי: הזמינו אותם לקפה, לעוגות, התרגשו וזה וזה, והכל התהפך.

חוה אלדובי: מועצות תלמידים ונוער, הם היו באמת מוכנים להתנדב בחלוקת גלויות בשדה התעופה ובכל דבר.

אילן שלגי: מר לפיד, איך הסוכנות היהודית בתמונה?

אפרים לפיד: אנחנו שמענו את צחי לנגר, זה שגם מופיע כל הזמן בג'ינגלים שלהם עם תגלית.

אפרים לפיד: אני לא יודע למה הוא לא מופיע פה.

אפרים לפיד: הוא בדרך-כלל אחד שלא מחמיץ אף הזדמנות וזה מוזר.

אפרים לפיד: בכל מקרה אנחנו שלחנו השנה, כמו כל שנה, 1,800 צעירים למחנות קיץ ברחבי העולם היהודי.

אפרים לפיד: והם עוברים בין היתר סדרת הסברה איך להיות הישראלי המייצג, הם בלי התואר הזה של עמותת השגרירים, בעצם מבצעים הלכה למעשה את השליחות הכי משמעותית, הבלתי פורמלית של ישראל בכל רחבי העולם, בצפון אמריקה, בדרום אמריקה, בחבר העמים, בצרפת, באנגליה ובכל המקומות.

אפרים לפיד: אני מדבר רק על שליחים צעירים, אני לא מדבר על כל מערכת השליחות האחרת.

אפרים לפיד: אנחנו שולחים מדי שנה כמה עשרות בנות שירות לאומי לשירות כזה.

אפרים לפיד: שהן גם עוברות תהליך הסברה מאוד באוריינטציה הזאת.

אפרים לפיד: ואני חושב שכל מי שחוזר, אנחנו מדברים כבר אחרי כמה וכמה שנים של ניסיון בעניין הזה, אנחנו מדברים על אלפי צעירים ישראליים שהיו בשליחויות כאלה שהם הופכים למסבירנים אמיתיים וטבעיים של ישראל היפה.

אפרים לפיד: ואני חושב שזה לעתים יותר מכל ערכות ההסברה למיניהן, הם עושים את זה הלכה למעשה ומציגים את הישראלי היפה.

אפרים לפיד: כשהם חוזרים לארץ גם חוזרים ציוניים יותר טובים.

אילן שלגי: אולי נשמע את אנשי אל-על, ארקיע.

אורי אריאל: תשדיר או חסות?

נאוה רוזנפלד: יש תשדיר שהסוף שלו, "אל-על הכי בבית בעולם", אבל כל הזמן מדברים על ההתנהגות.

נאוה רוזנפלד: היה שילוט חוצות בלה גרדיא בתל-אביב, רץ שילוט החוצות בנושא של התנהגות בחו"ל בלוגו של העמותה.

נאוה רוזנפלד: ובנוסף אל-על לקחה גם חלק בנשא של הגלויות שדובר כאן, מבחינת עזרה ותמיכה בתהליך הזה.

אילן שלגי: בבקשה האדון מארקיע.

יורם מוטעי: ברשות

יורם מוטעי: כם הייתי להתייחס לכמה דברים שנאמרו כאן ואחר-כך גם להגיד מה אנחנו עושים באמת כדי לקדם את הנושא.

יורם מוטעי: נגיד דברים בשם אומרם, הדברים שנאמרו כאן גם ע"י נציגת משרד החינוך וגם מחברת-הכנסת, אני חושב שהם עיקר הבעיה וגם הטיפול בבעיה.

יורם מוטעי: נכון שאפשר לתת ערכות לאנשים שיוצאים לחו"ל, אבל צריך לטפל בבעיה הקיימת מהשורש.

יורם מוטעי: והטיפול בשורש מתחיל באמת מילדי הגן.

יורם מוטעי: זאת אומרת, לבוא ולהגיד למישהו בגיל 18, "אל תצייר כתובות בחו"ל, כשהוא במשך 18 שנים, אם צייר כתובות על קירות פה בארץ, אז זה קצת קשה, כי זה לא נראה לו דבר חריג.

יורם מוטעי: אז לכן באמת כמו שאני שומע כאן, הטיפול שנעשה מגני-הילדים, הוא לדעתי הטיפול המבורך שבעוד כמה שנים אני מניח שייתן תוצאות, ואולי כבר לא יהיה צורך בדיון כזה.

יורם מוטעי: לגופו של עניין מה שחברת ארקיע עושה, אנחנו משתדלים להתמקד במידע ככל האפשר לתייר שיוצא מישראל.

יורם מוטעי: המידע הזה בא לידי ביטוי בכל החוברות שאנחנו מוציאים.

יורם מוטעי: ובכל פרוייקט מיוחד שאנחנו לוקחים בו חלק, שמדובר בהטסה של אלפים כפרוייקט ייחודי.

יורם מוטעי: אנחנו משתדלים לחלק מידע ספציפי וייעודי גם לתייר שמגיע לחו"ל.

יורם מוטעי: וגם אם מדובר בקבוצה, אז לראשי הקבוצה.

יורם מוטעי: המידע הזה עוזר גם להתנהג, ועוזר גם בקבלת יכולת להתמודד, א: עם ההגעה, ב: עם השהייה.

יורם מוטעי: היכולת להתמודד גם בהגעה וגם בשהייה, הוא בדרך-כלל תורמת לרוגע ולשלווה של האנשים.

יורם מוטעי: לפחות לחץ ופשוט ליהנות מהשהייה וליהנות מהטיול, ולא להתעסק עם דברים שגורמים לך אולי למתחים מיותרים.

יורם מוטעי: כמו מידע מה קורה כשנגנב הרכב ומידע מה קורה כשהולכת לאיבוד התכולה, המידע הזה נורא עוזר להתנהגות.

אילן שלגי: תודה.

אילן שלגי: הנציגה של מועצת התלמידים הארצית, מה אומר הנוער?

אלכס סורקין: קודם כל אני רוצה לברך על היוזמה.

אלכס סורקין: הרבה פעמים בני-נוער חוזרים מחו"ל והם אומרים, "התביישנו להגיד שאנחנו ישראלים בגלל ההתנהגות שלא אשים אחרים".

אלכס סורקין: אז קודם כל זה לא צריך להיות ככה ואנחנו מברכים ותומכים ביוזמות של שגרירים של רצון טוב בשיתוף עם משרד החינוך ומנהל חברה ונוער.

אלכס סורקין: מעבר לזה אני חושבת שבני-נוער, המסה העיקרית של בני-נוער שיוצאים, זה המסעות לפולין באמת.

אלכס סורקין: ובאמת במסע לפולין בא לידי ביטוי כל הנושא הזה.

אלכס סורקין: ויש הדרכה ויש דיון מקדים על כל הנושא הזה.

אלכס סורקין: חוץ מזה, אנחנו רצינו יותר להתמקד בארץ, כי בארץ ישנה בעיה מאוד קשה.

אלכס סורקין: למשל באילת, ישנם מלונות שלא מקבלים פשוט בני-נוער בגלל שזה ידוע שהם עושים בלגאן, לא מתנהגים כראוי, ולא באופן שמכבד את עצמו.

אלכס סורקין: וגם טיולים בארץ מספיק לצאת לטיול שנתי ולראות את כמויות הזבל שאנשים ובני-הנוער בטיולים משאירים אחריהם.

אלכס סורקין: אז קודם כל, הגלויות שחולקו, מועצת תלמידים והנוער השתתפה בזה, התנדבו בני-נוער שעמדו באל-על וחילקו גלויות של תודה והם חילקו אותם גם בחו"ל.

אלכס סורקין: הדגש העיקרי שלנו עכשיו, מה שהיינו רוצים לראות זה באמת גלויות בארץ.

אלכס סורקין: כי מלונות שלא מקבלים בני-נוער, זה לא מכובד.

אלכס סורקין: אז אני חושבת שקודם כל צריך לשים דגש באמת על המסעות לפולין ועל המלונות.

אלכס סורקין: הנושא של נוער שמטייל בארץ.

אילן שלגי: אני רוצה לשאול אותך, מעבר לטיולים בארץ, האם מישהו מדבר עם תלמידים על הצורך להיות מנומס ברחוב, לעמוד בתור לאוטובוס, בתור לקולנוע, לא לצעוק ברחוב.

אילן שלגי: האם על זה משוחחים עם תלמידים בבתי-הספר?

אלכס סורוקין: לא במסגרת של המועצה הארצית.

אלכס סורוקין: אבל בשיעורי חינוך בבתי-ספר מעודדים את הנושא הזה.

אלכס סורוקין: ויש הרבה חינוך לערכים ופעילויות של המועצה הארצית באופן ספציפי לקידום הנושאים האלה.

אורי אריאל: קודם כל ביקשתי לדבר אחרי אלכס.

אורי אריאל: פגשתי אותה פעמיים השבוע בלוד.

אילן שלגי: מה היה לך לעשות פעמיים בלוד?

אורי אריאל: זה שאלה טוב.

אורי אריאל: נסענו ביום חמישי במסגרת הוועדה לזכויות הילד.

אורי אריאל: וגם אלכס, גם אחרים שאמרו, "בסדר, אתם באים והולכים, זה בסדר".

אורי אריאל: זה היה לא נעים, לא עניתי, אבל באתי אתמול.

אורי אריאל: לראות איך עוזרים להם בקייטנות חו"ל, אני מקווה שלא צריך לעזור להם, אני אומר לך כיו"ר ועדת חינוך.

אורי אריאל: א: יש לך פרטנרית טובה, אני לא יודע ראש-העיר וזה שמה לא בטוח, אני אומר בזהירות, לא בטוח מצד אחד.

אורי אריאל: מועצת התלמידים שהיא יושבת-ראש, היא בהחלט כתובת לעשייה.

אורי אריאל: לפעמים מלמטה זה הרבה יותר טוב מאשר מלמעלה.

אורי אריאל: בקשר לנושא.

אורי אריאל: זה נושא חשוב מאוד, אני רק חושב שכמו תמיד, זה מתחיל מהבית.

אורי אריאל: אפשר לדבר על חוצות, על חו"ל, ואם בבית-ספר זה לא עובד ובחלק מהבתים של עובד מספיק טוב, נגיד זה עוד בזהירות ובעדינות.

אורי אריאל: עכשיו יהיה מבצע בחו"ל, אני בעד.

אורי אריאל: בסדר, כדאי לעשות את זה, ולחשוב שפה תהיה הישועה, קצת מרחיק לכת.

אורי אריאל: אם נצליח בבתים אצלנו וברחוב אצלנו, אם לא עומדים פה בתור, למה יעמדו שם בתור.

אורי אריאל: מה, כי מישהו יגיד, בעלייה לאוטובוס שהוא מסיע עד המטוס, "חבר'ה יש גלויה, תתנהגו יפה".

אורי אריאל: לא ככה למדנו את נושא החינוך, אדוני היושב-ראש.

אורי אריאל: גם לא כך למדנו את זה במקומות אחרים.

אורי אריאל: זה עוד דבר שעושים אותו, לא צריך חס וחלילה להוריד מערכו או לבטלו, אבל צריך לדעת לפרופורציות איפה הוא נמצא.

אילן שלגי: בהחלט נכון.

הדרה רוזנבלום: אני רציתי רק לומר שאנחנו במסגרת כל קורסי ההדרכה וההנחיה שלנו, לכל מי שעובד עם בני-נוער, אנחנו או משתדלים להביא את האנשים שהם חברי העמותה, ואם לא, אנחנו מציבים אותם בדיסקט ומראים להם את זה בכל הקורסים.

הדרה רוזנבלום: כי באמת אנחנו שמים את הדגש לאו דווקא על חו"ל, כי לא לכולם, בטח לא בשנה וחצי, שנתיים האחרונות, יש כסף לנסוע לחו"ל.

הדרה רוזנבלום: וכשאני מגיעה לקורסים ומדברת על חו"ל.

הדרה רוזנבלום: ממש בקורס האחרון שסיימתי אותו ב1- ביוני, אמרו לי, "זה אפילו לא מחונך שאת אומרת לנו על חו"ל, נראה קודם שיהיה להם כסף לנסוע פה לטיולים ולקייטנות בארץ, ואת תכף מדברת אתנו על חו"ל.

הדרה רוזנבלום: אבל בהחלט אנחנו מדברים על הדברים האלה.

הדרה רוזנבלום: אנחנו אומרים, "בואו ניקח את התכנית וננסה ליישם אותה פה".

הדרה רוזנבלום: כי צריך כאן דוגמה אישית מאוד מאוד רצינית.

הדרה רוזנבלום: ואנחנו בהחלט מנסים עכשיו להרחיב כמה שיותר בכל הקורסים שלנו ובכל ההשתלמויות, את המודעות, "זאת הארץ שלי, זה הבית שלי וזה המקום שאני חייב לשמור עליו".

הדרה רוזנבלום: לא רק כשרואים מבחוץ, אלא זה מתחיל מהבית.

הדרה רוזנבלום: הלוואי והיה לנו גם את השעות ואת הזמן לעשות את זה גם בבתי-הספר.

אמיר גיסין: מה שרציתי לומר זה שבניגוד לגורמים אחרים שיושבים כאן, אנחנו לקוח של העמותה.

אמיר גיסין: אין יותר מדי גופים שמסייעים לעבודתנו, בנציגויות בחו"ל, במיוחד מול מטיילים ישראליים, כמו העמותה.

אמיר גיסין: יש לנו שיתוף פעולה מגוון אתה.

אמיר גיסין: למעשה חומרים של העמותה מחולקים בכל המחלקות הקונסולריות של כל השגרירויות בעולם.

אמיר גיסין: מחלקות קונסולריות בשגרירות ישראל, הם מספקות שירותים לישראליים בחו"ל.

יהודית גידלי: זה המעט שבמעט.

אמיר גיסין: אני אתן לך דוגמה משירותי האחרון בניו-זילנד.

אמיר גיסין: מקום קצת בעייתי.

אמיר גיסין: זה היה לפני שבע שנים.

אמיר גיסין: אבל הייתי אומר שחלק הארי מכל הישראלים שמגיעים לניו-זילנד באופן כזה או אחר, עברו דרך השגרירות.

יהודית גידלי: כמה כבר מגיעים ישראלים?

אמיר גיסין: לניו-זילנד, 5,000 בשנה, אני לא יודע כמה זה היום.

אמיר גיסין: חבל לזלזל בזה.

אמיר גיסין: אני חושב שהנקודה החשובה כאן היא שבהרבה מאוד שגרירויות בעולם, דווקא במדינות ששמה השם של התיירות הישראלית לא כל-כך טוב - השגרירות מהווה איזשהו אבן שואבת לישראלים שמגיעים, מכיוון שזה המקום שהם יכולים לקבל דואר מהבית, חבילות בבית.

יהודית גידלי: כמה ישראלים יש בטורקיה?

אמיר גיסין: זה אני לא יודע.

יהודית גידלי: 350 אלף בשנה.

יהודית גידלי: אז בוא נשווה קצת.

אמיר גיסין: אני לא מבין את הקו.

אמיר גיסין: הנקודה היא שבנציגויות שלנו יש כמות רצינית מאוד של ישראלים שמגיע.

אמיר גיסין: אנחנו לא מנסים, המטרה היא לא למשוך ישראלים לנציגויות, זה פשוט מקום שבו הם מקבלים שירות.

אמיר גיסין: ובמקום הזה זה המקום שלמדינת ישראל יש דרך לעודד את פעילות העמותה על-ידי חלוקת חומר ועל-ידי העברת הנושא למודעות של המטיילים שנמצאים שם.

אמיר גיסין: אני חושב שיש כאן מקרה יפה של שיתוף פעולה בין הממסד לבין NGO שחרט על דגלו מטרה יפה מאוד.

אמיר גיסין: לנו ודאי יש עניין לשתף פעולה עם העמותה.

אמיר גיסין: מכיוון שאחת הבעיות שנתקלים בה במשרד החוץ, היא באמת בהרבה מאוד מקומות, התנהגות של ישראלים.

אמיר גיסין: וזה עוד דרך, אני חושב, גם להעביר מסר פנימה אל תוך ישראל וגם להשיג עוד איזה שהיא דרך להגיע לישראלים שיוצאים לחו"ל, בשביל להתנהג בצורה אחרת שמצמצמת את הבעיות שלנו בתור מי שאמור לייצג את המדינה.

אמיר גיסין: אז ודאי שאנחנו רואים ברכה בעבודת העמותה.

אילן שלגי: אני רוצה לומר לך, אני שמח לשמוע את הדברים.

אילן שלגי: אני פניתי ופגשתי ביזמתי את מר מאיר, הסמנכ"ל הסברה, בנושא חופף.

אילן שלגי: ובדעתי לנסות ולקדם את זה בכמה אופנים.

אילן שלגי: אני סבור שמשרד החוץ לא נעזר די בישראלים השוהים בחו"ל לרגל עבודתם, לרגל לימודיהם.

אילן שלגי: אפילו הייתי אומר, בני-משפחה של כאלה שהם אנשי משרד החוץ.

אילן שלגי: מעבר למה שאנשי משרד החוץ עושים במסגרת תפקידם, אבל אם ישראלים יכולים לצאת ובאופן יזום לפגוש ציבוריים, לא רק יהודיים.

אילן שלגי: ולדבר על ישראל.

אילן שלגי: בין אם זה על עניינים שוטפים שבחדשות, אבל גם על ענייני תרבות, כל אחד בתחום שהוא יכול לדבר בו ולעשות בו.

אילן שלגי: אני יודע שהקונסוליות עוסקות בזה.

אילן שלגי: אני אישית עשיתי את זה לפני הרבה שנים בעת לימודים בחו"ל.

אילן שלגי: יחד עם זה, אני חושב שאפשר להגביר את זה, שישראלים שנמצאים בחו"ל, או אפילו כאלה שנוסעים לעתים קרובות במסגרת עבודתם ותפקידם, שיוכלו להשתלב במסגרת ההסברה הישראלית.

אילן שלגי: ואני אומר שוב, לא רק הסברה בנושאים שנדונים בעצרת האו"ם.

אילנה זיילר: בהמשך לדבריו של חבר-הכנסת אריאל, לחזור ולומר את מה שאמרתי מלכתחילה.

אילנה זיילר: לנו ברור שאנחנו קודם כל צריכים לטפל בתוך הבית פנימה.

אילנה זיילר: ולכן כל הנושא הזה בתוך מערכת החינוך היסודית, משולב, כפי שאמרתי קודם, בנושא הרבה יותר מערכתי שנקרא, "תקשורת בין אישית".

אילנה זיילר: יש לו הרבה מאוד פנים של התנהגות, של אדם עם עצמו ואדם עם זולתו.

אילנה זיילר: ואנחנו לקחנו את הנושא של שגרירים של רצון טוב, או של פני הישראלי המטייל, בוודאי קודם כל בארץ.

אילנה זיילר: על זה היו לנו הרבה מאוד דיונים, ואחר-כך בחו"ל.

אילנה זיילר: באמת מתוך הנחה שקודם כל כבודנו פנימה חשוב לא פחות מאשר כבודנו חוצה.

אילנה זיילר: ודבר שני, שאנחנו באמת צריכים כאן לשנות התנהגויות בסיסיות של ילדים, משלב החינוך הראשון ולקוות שהתוצאה תהיה באמת אחר-כך, גם התנהגות אחרת של ילדים או של בני-נוער, או של משפחותיהם, כשהם יוצאים לחו"ל.

אילנה זיילר: כך שמאוד חשוב לי להדגיש שלא קרה כאן פתאום איזשהו מבצע חד-פעמי שהמערכת מתלבשת עליו ורצה אתו, ושוכחת שצריך לדבר כאן בתהליכים מתמשכים ובהעמקה של תהליכים ובשינוי התנהגויות ועמדות, וכל היוצא באילו, כפי שזה ברור בכל תהליכים חינוכיים.

רפאל בן-חור: אני רציתי להתייחס לזה מנקודת ראות נוספת.

רפאל בן-חור: קודם כל, כולנו מתעמקים יותר מדי בסוגיה מנקודת ראות של משלחות של בתי-ספר.

רפאל בן-חור: אני לא חושב שהבעיה העיקרית היא במשלחות של בתי-הספר.

רפאל בן-חור: מכיוון שמשלחות של בתי-הספר הולכים עם מדריכים.

רפאל בן-חור: במידה ומישהו מהם עושה איזשהו צעד לא נכון, יש מישהו שידריך אותם.

רפאל בן-חור: הבעיה העיקרית, מישהו ציין את זה קודם, היא בעיקר של תרמילאים ושל כל מיני מטיילים בודדים ששם הם יוצרים לנו את השם הרע.

רפאל בן-חור: אלה אותם שכותבים את "הברוך ג'מילי", דרך אגב, הכתובות על הקיר לא התחילו מהדור הזה, זה התחיל מהדור של הפלמ"ח.

רפאל בן-חור: ואנחנו אפילו השיר הזה הוא זכה על-ידי שלמה ארצי למקום ראשון בפסטיבל הזמר בזמנו, שכתוב "ברוך ג'מילי" על הקירות.

רפאל בן-חור: למעשה ישנן נקודות ממשק שכל התרמילאים האלה, זה לרוב, כמו שאמרה הגברת מאל-על, זה חבר'ה אחרי צבא.

רפאל בן-חור: נקודות הממשק אתם הם בדרך-כלל במקומות ששם מוכרים את הציוד לתרמילאים.

רפאל בן-חור: זה בסוכנויות הנסיעות ועוד כל מיני מקומות ששם ניתן לאתר אותם ולדבר אל ליבם, או להעביר אליהם מסרים כתובים ולעשות פעולות להבהיר להם כאן בארץ, את החשיבות של ההתנהגות שלהם בחו"ל.

רפאל בן-חור: אין לי ספק שאפשר גם לגייס אותם לעלות את המודעות הגדולה שלהם לגבי כיוון הנושאים של ישראל, כמו שציינת ובצדק רב, המסבירנים הטובים ביותר שלנו או להפך, זה אותם אלה שנוסעים לחו"ל והם נפגשים עם אנשים ומדברים אתם.

רפאל בן-חור: הסטטיסטיקות של תיירות בארץ מדברות על כך ש-70 אחוז מהתיירים שמגיעים לארץ, כולם תיירים בסגנון של חבר מביא חבר.

רפאל בן-חור: כלומר, אדם שהיה בארץ והוא ניהנה מהשהות בקרב הישראלים, הוא ניהנה מהביקור שלו, הוא ניהנה מהיחס, ואותו תייר שנמצא בארץ והוא קיבל יחס נאות, הוא חוזר חזרה והוא הופך להיות ממש מנוף שיווקי שלנו.

רפאל בן-חור: אני חושב שאותו דבר אפשר להתייחס לזה לחבורה הזו שנוסעים לחו"ל.

רפאל בן-חור: אנחנו צריכים לאתר אותם.

רפאל בן-חור: נפגשתי עם החבר'ה של שגרירי רצון טוב, וניסינו להעביר את המסר הזה אליהם.

רפאל בן-חור: ולנסות להפוך אותם להיות הגורם שייצור קשר עם האנשים שנמצאים בחו"ל, שאתם הם באים במגע, על מנת להפוך אותם להיות שגרירי רצון טוב לטובת מדינת ישראל.

רפאל בן-חור: כך שבאופן אוטומטי אותו אחד שהוא גם נושא בחובו איזה שהיא אחריות - אז כמובן גם יידע ויתנהג בהתאם.

רפאל בן-חור: תדעו לכם שסטטיסטיקות גם אומרות שרבים מהתרמילאים שמגיעים לכל מקום בעולם, אלה תרמילאים שבאים לבקר חברים תרמילאים שפגשו אותם במקומות אחרים.

רפאל בן-חור: ומדובר בתיירות לא מבוטלת.

רפאל בן-חור: אין לי בדיוק את הנתונים המספריים.

רפאל בן-חור: אנחנו שנה שעברה התחלנו לגבש עם שגרירי רצון טוב גלויה ספציפית לנושא תיירות.

רפאל בן-חור: הרי המוטו שלהם בנושא של הגלויות שהם מפיצים אותם באמצעות התיירים הישראליים בחו"ל.

רפאל בן-חור: והגלויה הזו למעשה, אדם שיוצר אתו קשר ואומר לו, "תודה רבה על הקשר אתך, אם אתה רוצה יותר אינפורמציה על ישראל, אם אתה תקפוץ לבקר בישראל".

רפאל בן-חור: והכנו גלויות כאלה, אני מאמין שבשנת התקציב הזו, אני מקווה שאנחנו נוציא את זה לפועל.

רפאל בן-חור: ועם כתובות דואר אלקטרוני.

גילה פינקלשטיין: אני מתנצלת, צריכה להיות הוועדה לזכויות הילד, וזה תמיד חופף הכל ומנסים להיות בכל מקום.

גילה פינקלשטיין: השאלה שלי, אני שמעתי פרסומת ברדיו שמאוד לא מצאה חן בעיני.

גילה פינקלשטיין: "טוב, בארץ אנחנו מלכלכים, מילא בארץ, אבל בחו"ל?".

גילה פינקלשטיין: זאת אומרת, אני ציפיתי שתהיה פה איזה תפנית מהפכנית בהתנהגות הישראלי בחו"ל.

גילה פינקלשטיין: וכמו שהצלחנו במאבק לשמור על פרחי בר - נצליח במאבק הזה, לשמור על תדמית של הישראלי.

אורי אריאל: תמיד אותה דוגמה אצלנו, זה נובע מזה שאין שום הצלחה אחרת או שזה אמירה הכי חזקה.

גילה פינקלשטיין: לא, זו דוגמה שאתה רואה שהנה אתה בעזרת חינוך, צריך למצוא משהו חדש שהצליח כל-כך.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה לשאול אתכם לפני שאני מתנצלת וחייבת לעזוב.

גילה פינקלשטיין: איך יכול להיות הפרסומת הזאת ברדיו, "מילא בישראל אנחנו מלכלכים", אפשר ללכלך זה מדינה שלנו, אבל בחו"ל?

גילה פינקלשטיין: איזה פרסומת זאת?

גילה פינקלשטיין: אז תסבירו לי מה קורה עם הפרסומת הזאת?

אילן שלגי: אני לא חושב שיש פה מישהו שאחראי לפרסומת הזו.

אילן שלגי: אבל בהחלט אנחנו יכולים כולנו להביע מחאה.

גילה פינקלשטיין: מי אחראי לפרסום הזה?

חוה אלדובי: מאיפה אנחנו יודעים.

אילן שלגי: זה צריך לבדוק ברשות השידור או לדבר עם העמותה.

גילה פינקלשטיין: זה העמותה, זה האחריות שלה.

אילן שלגי: ושוב אני אומר, אנחנו הזמנו את העמותה, ניסינו בכמה דרכים להגיע אליהם.

גילה פינקלשטיין: אני קוראת לחבר-הכנסת אילן שלגי, יושב-ראש הוועדה, לצאת במחאה לפרסום הזה שבטח ראית, זה העמותה של השגרירים.

אילן שלגי: אנחנו נשלב את זה.

חוה אלדובי: אני רוצה להגיד שמסמנים פה שלושה כיוונים.

חוה אלדובי: כיוון אחד זה הכיוון של התרמילאים.

חוה אלדובי: עכשיו אם זה באמת ככה לדבר על העמותה באופן מאוד אמיתי, אז זה מוסיף למודעה, הם מוציאים חופשות של תרמילאים שמתנדבים בכל מיני יישובי מכשולים, בנפאל בכל מיני מקומות.

חוה אלדובי: מסייעים ובאים בשם מדינת ישראל ומסייעים בזאת לפעילות מאוד יפה.

חוה אלדובי: באמת באיזשהו מקום חילוקי הדעות שלי אתם זה על הנושא של ההתמקדות בחו"ל.

חוה אלדובי: ולכן אנחנו לקחנו את המגמה, מנהל חברה ונוער, גם על חו"ל, אבל מתוך אמונה שבאמת אותו הגורם שגורם למישהו להתנהג כך בארץ.

חוה אלדובי: אלה הכיוונים שאנחנו לקחנו, כשחו"ל באמת מנותב בענייני המשלחות, אבל העבודה האמיתית שלנו מכוונת לשני המישורים.

חוה אלדובי: ויש לי כאן פשוט דוגמאות.

אילן שלגי: תשאירי לנו את זה.

אילן שלגי: אנחנו צריכים גבירותיי ורבותיי, לסיים.

אילן שלגי: אני מציע לחברי, אורי אריאל, שאנחנו נחליט כדלהלן: ועדת החינוך והתרבות קוראת למשרד החינוך והתרבות להגביר המעורבות בהסברה לישראלים, בני-נוער ומבוגרים, בדבר הצורך לנהוג זה כלפי זה בנימוס ובדרך ארץ.

אילן שלגי: תוך התייחסות גם להתנהגותם של ישראלים בחו"ל.

אילן שלגי: אבל הדגש הוא על דרך הארץ והנימוס.

אילן שלגי: תוך התייחסות גם להתנהגותם של ישראלים בחו"ל.

אילן שלגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לפעול כגורם יוזם ומוביל בחינוך תלמידים.

אילן שלגי: והסברה לישראלים בכלל, באשר להתנהגות ברשות הרבים ובטיולים בארץ ובחו"ל.

אילן שלגי: הוועדה שמחה לשמוע על מעורבות משרד החוץ ומשרד התיירות בפעילות מול ישראלים בחו"ל.

אילן שלגי: ובעידודם להיות שגרירי רצון טוב של המדינה בכל מקום בו הם נמצאים.

אילן שלגי: הוועדה קוראת לכל הישראלים היוצאים לחו"ל לנהוג בנימוס ובנועם הליכות.

אילן שלגי: הדבר נכון כמובן גם בחיי היום-יום בארץ, אולם בצאתנו מגבולותיה, עלינו להקפיד עם עצמנו מעל ומעבר.

אילנה זיילר: סליחה שאני מעירה, אבל מתוך הדברים משתמע, אתה אומר, "להגביר, שהמשרד לא עושה".

אילן שלגי: אני חושב שאתם לא היוזמים, אתם נרתמתם לפעילות של העמותה.

אילן שלגי: עכשיו זה שאתם עושים לגבי תלמידים, זה בסדר.

אילן שלגי: שאני קורא לכם להגביר, זה לא אומר שאתם לא עושים מספיק.

רפאל בן-חור: אני מבקש, תחזק את הדרישה שלכם כמעורבות של משרד התיירות בנושא הזה.

אילן שלגי: יש סעיף מיוחד שמדבר על משרד החוץ ומשרד התיירות.

אילן שלגי: בהחלט כן.

אילן שלגי: תודה רבה לכולם.