ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 259, 2004-06-21 09:30

אילן שלגי: רבותי, נושא הדיון הוא הפרסומים בדבר המחדלים החמורים שנמצאו בכפר הנוער "הדסים".

אילן שלגי: הצעה לדיון מהיר של חברת הכנסת ענבל גבריאלי.

אילן שלגי: גם אני כמו רבים אחרים קראו את הדברים שהתפרסמו בעיתונים.

אילן שלגי: קיבלתי אתמול באי-מייל חומר מויצ"ו העולמית, וברור לי - וזה אני אומר עוד לפני ששמענו את האנשים שהיו קשיים, אולי מחדלים ברמה כזו או אחרת - שיש טיפול, ניתנים מענים.

אילן שלגי: השאלה שאני ארצה לשאול זה לא רק מה קרה ואיך מטפלים?

אילן שלגי: אלא איפה היה הפיקוח?

אילן שלגי: אם בכלל היתה בעיה.

אילן שלגי: אם זה עשן ללא אש, איפה היה הפיקוח, איפה היה משרד החינוך שדברים צריכים להגיע לכך, שהיום כולם נחלצים לטפל ולשפר.

אילן שלגי: בבקשה חברת הכנסת גבריאלי.

ענבל גבריאלי: תודה רבה.

ענבל גבריאלי: בוקר טוב לכולם, אני ביקשתי לקיים את הדיון הזה, בעיקר בעקבות הפרסומים לפני כשבועיים, הפרסומים אודות הדו"ח החמור שפרסמה ועדת הבדיקה שהוקמה, כך לפי הפרסומים, הוקמה בהוראתו של מנהל המינהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער.

ענבל גבריאלי: אני מניחה שרוב הנוכחים יודעים מה זה "הדסים", מי היא "הדסים", יודעים שכפר הנוער הזה במשך שנים רבות נחשב למוסד חינוכי מאוד מפואר שהצמיח מתוכו בוגרים מאוד איכותיים.

ענבל גבריאלי: אנחנו ראינו בתקשורת, הציגו לנו בוגרים שהם ידוענים, שהם זמרים או שחקנים, אני לא מתכוונת דווקא, או אפילו בכלל לא לאלה, אלא לבוגרים איכותיים מבחינה חינוכית, מבחינת רמת הלימודים שהם נחשפו לה.

ענבל גבריאלי: העידו על זה גם גורמים שאני נפגשתי איתם, שילדיהם בוגרים וחלק מהילדים עדיין לומדים שם.

ענבל גבריאלי: הפרסומים כמובן עוררו רעש מאוד גדול וזעזוע מאוד גדול במערכת כולה, זה הגיע כפי שאנחנו רואים לכנסת.

ענבל גבריאלי: חשוב לי לציין שאני ביקשתי לקיים את הדיון הזה לא כדי להמשיך את הרעש סביב "הדסים", לא כי אני, או היושב ראש או כל אחד מהחברים כאן רוצה לתקוף ולהאשים גורם כזה או אחר, ואני מניחה שהמטרה היחידה שלי, היא גם מטרתם של האחרים הנוגעים בדבר וזה לטובתם של הילדים, שלום הילדים וחינוך הילדים.

ענבל גבריאלי: דבר נוסף לפני שאני יורדת לגופם של דברים, אני רוצה לומר, ושוב, זה לפי מיטב הבנתי, כפר הנוער "הדסים" בכל אופן בהגדרה אמור להיות מנוהל על ידי מספר גורמים.

ענבל גבריאלי: ידוע לי שיש מערכת יחסים או מערכת קשרים מאוד סבוכה בין הגורמים האלה ובכלל שהנושא הזה הוא מאוד רגיש, ולכן לי היה חשוב לפני שאני מגיעה הנה ואומרת את מה שיש לי לומר, לנסות לקבל תמונה פחות או יותר מאוזנת, וכדי להשיג את זה, דיברתי עם כמה גורמים.

ענבל גבריאלי: דיברתי עם מנהל הכפר החדש מאוד והזמני מר יוסי גושן שהוא בעצם נקרא לדגל, הוא בכלל מנהל את "ניר העמק" ויוסי, גורמים יודעי דבר אומרים שאתה עושה חיל ב"ניר העמק".

ענבל גבריאלי: שוחחתי עם נציגי הורים, שוחחתי עם נציגי ויצ"ו.

ענבל גבריאלי: שוחחתי עם אדם שעבד ב"הדסים" הוא ואישתו עבדו ב"הדסים" ושוחחתי גם עם אדם שעובד כיום כמורה ב"הדסים".

ענבל גבריאלי: שוב, הטענות מאוד קשות, הממצאים מאוד חמורים.

ענבל גבריאלי: הדו"ח עצמו כתוב בלשון מאוד קשה, ועדיין חשוב לי בהזדמנות הזאת לבקש גם מהיושב ראש וגם מחברי, חברי הכנסת החברים בוועדה, חשוב לי קודם כל להצהיר שלא מדובר כאן במשפט שדה כי אנחנו רוצים להגיע לאיזה תוצאה מעשית.

אילן שלגי: אין ספק, אנחנו אף פעם לא במשפט שדה.

ענבל גבריאלי: זה קרה כבר במספר ועדות של הכנסת.

ענבל גבריאלי: אני לא אומר שכאן, אבל מבחינה אמוציונלית אנחנו עלולים להיגרר לעשות את זה.

ענבל גבריאלי: יושב כאן מר קדמן שראיתי אותו נלחם בעבר ועדיין עבור הילדים ולפחות לגבי מר קדמן אני יכולה לומר שהוא באמת, ברוב הדיונים שאני ראיתי אותו מושך לכיוון אופרטיבי-מעשי.

ענבל גבריאלי: בכל אופן, זו לא המטרה, לא משפט שדה אלא לראות מה הלאה.

ענבל גבריאלי: לגבי ויצ"ו, ויצ"ו כמו שאנחנו יודעים היא מותג עולמי.

ענבל גבריאלי: ויצ"ו היא מותג שמפעיל מספיק מוסדות חינוך שקורים בהם דברים.

ענבל גבריאלי: גוף שמפעיל מספיק מוסדות חינוך במקומות שונים, מוסדות חינוך שעושים דברים יפים, שעושים דברים באמת נפלאים מבחינה חינוכית.

ענבל גבריאלי: אני לחלוטין לא אומרת שאנחנו לא מכירים במחדלים, שאנחנו לא מקבלים את הממצאים החמורים של הוועדה ואנחנו כמובן נראה איך אנחנו מטפלים בדברים האלה, אבל אני גם סבורה שזה ממש לא צודק להשחיר את התמונה, את הרקע ואת המסגרת כולה בכל מה שקשור לויצ"ו.

ענבל גבריאלי: לגבי דו"ח הוועדה, דו"ח הוועדה בעצם מתחלק לשניים.

ענבל גבריאלי: הוא בוחן את הבית ספר, הוא בוחן את הפנימייה.

ענבל גבריאלי: הממצאים הקשים מתייחסים גם לבית הספר וגם לפנימייה, גם התוצאה של ההתנהלות הלא תקינה באה לידי ביטוי בדו"ח במספר תלמידים.

ענבל גבריאלי: הדו"ח מדבר על כך שבשנת הלימודים תשס"ב היו לנו 1666 תלמידים לעומת 1267 בשנת הלימודים תשס"ד, ירידה של ארבע מאות.

ענבל גבריאלי: אני חייבת לומר שאלה נתונים עוד קשים יותר ממה שאני שמעתי מגורמים בלתי רשמיים שבדרך כזו או אחרת מעורבים עם כפר הנוער "הדסים".

ענבל גבריאלי: למען ההגינות ולמען הגילוי הנאות, אני אציין, וזה גם צויין בדו"ח, אני רק אומר את זה לפרוטוקול, שככל הנראה או כמעט בטוח חלק מהירידה הזו מקורה בבית הספר, בחטיבה שהוקמה ב"קדימה".

ענבל גבריאלי: מה שלי מאוד חרה לעין, מה שמאוד צרם לאזני, מה שמאוד לא מתקבל על הדעת מבחינתי, זה האיפיון החד משמעי, הבלתי מסוייג, החמור שניתן לתלמידי "הדסים".

ענבל גבריאלי: אני אפילו ציטטתי את זה כאן, "התלמידים מתאפיינים באופן בולט ברמת אלימות גבוהה ובוונדליזם כלפי מורים, תלמידים ורכוש".

ענבל גבריאלי: אני גם אומר שהדו"ח ציין שככל הנראה מדובר בקבוצה קטנה של תלמידים אבל בעיה קלה כחמורה דורשת את הטיפול.

ענבל גבריאלי: בפתח דבריו שאל היושב ראש את שאלת השאלות לגבי הפיקוח, בנקודה הזו אני חייבת לומר שמגיעה מילה רעה לא אחת, אלא יותר, למספר גורמים.

ענבל גבריאלי: מגיעה מילה מאוד רעה על כך שבמשך מספר שנים ההתנהלות ב"הדסים" היתה כפי שהיתה, אבל שוב, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו מה מטרת הדיון.

ענבל גבריאלי: אני מבחינתי באתי הנה הבוקר כשאני רוצה להסתכל על חצי הכוס המלאה, ועוד פעם, תוך כדי שאני מציינת שאני לא מתעלמת מהממצאים, לא מקלה ראש בהם, אבל מסתכלת על חצי הכוס המלאה, רוצה להביט קדימה ורוצה לראות לאן אנחנו ולאן "הדסים" מתקדמת.

ענבל גבריאלי: חלק מהעבודה בעצם שאנחנו אמורים לוודא שתקרה כבר בוצע.

ענבל גבריאלי: אנחנו צריכים לוודא שמי שאחראי למחדלים האלה, לאלימות, לסמים, להתעללויות אם היו, כל מה שלכאורה נטען שהיה ב"הדסים" שמי שאחראי למחדלים האלה שיתן את דעתו.

ענבל גבריאלי: אני לא מתכוונת שיבוא הנה בפני הוועדה ויתן את הטיעונים וההסברים, או התירוצים שלו אם תרצו, אלא שישלם במשרה שלו, שפשוט יועף משם.

ענבל גבריאלי: למה אני אומרת שחלק מכך בוצע?

ענבל גבריאלי: מנכלי"ת המשרד הודיעה קבל עם ועדה שהיא תזיז מתפקידם מספר גורמים והם אכן הוזזו.

ענבל גבריאלי: לגבי הדו"ח, אני כמובן לא רוצה להיכנס לפרטי פרטיו.

ענבל גבריאלי: אני מניחה שסעיפים מסויימים מהדו"ח כבר יעלו בדיון אבל אני רוצה להתייחס לשלוש נקודות שמבחינתי הן מאוד קריטיות, שכאן נשמעות טענות בעד וטענות נגד ואני חושבת שאנחנו צריכים להיות מאוד זהירים, אני מדברת על נושא האינטגרציה.

ענבל גבריאלי: מחד, אנחנו יכולים לשמוע את אנשי "הדסים" מתאפרים ואולי בצדק בכך שהם הניפו את דגל האינטגרציה, בכך שהם לא מיתגו את עצמם למרות ההישגים ולמרות השם המפואר שהיה להם במשך שנים, הם לא מיתגו את עצמם כאיזשהו מוסד אליתיסטי שמקבל או רק ילדי עשירים, או רק תלמידים מצטיינים וכו', אלא קולט את כל מי שפונה גם אם הוא חלש מבחינה לימודית, גם אם הוא חלש או בעייתי, לא חלש, מבחינה התנהגותית.

ענבל גבריאלי: למה אני אומרת שאנחנו מאוד צריכים להיזהר בנושא הזה?

ענבל גבריאלי: קודם כל אני לא חושבת שלמי מאיתנו יש איזשהי זכות לסמן קבוצת תלמידים, או קבוצת ילדים, או קבוצת אוכלוסיה כזו או אחרת, ולומר אלה לא ראויים ל"הדסים.

ענבל גבריאלי: כפר הנוער "הדסים" גדול על הילדים האלה בשבע או בעשרים או אפילו במידה אחת.

ענבל גבריאלי: אין לנו שום זכות ואני מקווה שהטענות האלה בניסוח כזה או אחר, כלל לא יעלו כאן בדיון.

ענבל גבריאלי: אבל, יש את הפן האחר, וזו בוודאי תהיה טענתם של ההורים של תלמידי "הדסים" שיבואו ויאמרו, גם אנחנו בעד אינטגרציה, גם אנחנו בעד לכלול את תושבי האזור ולא משנה מאיזה רקע הם מגיעים, אבל זכותינו לבוא ל"הדסים" ולבדוק האם בבית הספר, האם בפנימייה, יש את האנשים המתאימים, יש את האנשים שעברו הכשרה, יש את הכלים המתאימים לקלוט את התלמידים האלה, או שמא אנחנו נקלוט אותם ונביא לידי כך שאותה קבוצה קטנה או גדולה, של התלמידים, שאנחנו מכנים בעייתיים או חלשים תשפיע על כל תלמידי "הדסים" וזו שאלה בהחלט לגיטימית.

ענבל גבריאלי: זו זכותם הבסיסית והטבעית גם של הורי התלמידים וגם של התלמידים לוודא אם כפר הנוער "הדסים" אכן מוכשר לקלוט את התלמידים האלה, או שמא הוא יקלטו אותם וינציח את מצבם.

ענבל גבריאלי: אף אחד מאיתנו לא רוצה את זה, אני בספק אם זו אחת מכוונותיו של "הדסים".

ענבל גבריאלי: דבר נוסף שגם כן אולי פגע בפיקוח, או לא איפשר כל כך פיקוח ואני מניח שיש לכאן שותפים לשאלה הזו.

ענבל גבריאלי: מי המנהל?

ענבל גבריאלי: מי מנהל את כפר הנוער "הדסים"?

ענבל גבריאלי: אני יודעת, ואף אחד לא יסתור את דברי כי אני מדברת על עובדה קיימת.

ענבל גבריאלי: בשנת 1997 נחתם הסכם ניהול בין ויצ"ו, בין הרשות המקומית "קדימה" ובין הרשות המקומית אבן יהודה.

ענבל גבריאלי: ההסכם הזה בעצם הקים ועד מנהל שחבריו או מספר חבריו או החלוקה בין החברים, בין שלושת הגורמים הללו, היא על פי מספר התלמידים שכל גורם ישלח ל"הדסים".

ענבל גבריאלי: עכשיו, על פי הטענות, וכאן אני מדגישה, על פי הטענות, לכפר הנוער "הדסים" הגיעה מנהלת לפני כשלוש שנים שלמרות הסכם הניהול המשותף, בפועל הנחילה מציאות אחרת.

ענבל גבריאלי: היא המנהלת, היא הקובעת, היא המחליטה.

ענבל גבריאלי: צריך אולי אדוני היושב ראש לציין שבית הספר יושב בתוך כפר הנוער "הדסים" ולכן מבט החוצה מחלון משרדה אולי גרם לה לחשוב כך.

ענבל גבריאלי: אולי הנהלים עצמם של ויצ"ו גרמו לה לחשוב כך, אבל הסכם השיתוף הזה אכן נחתם ואכן קבע ניהול משותף.

ענבל גבריאלי: בפועל הדברים היו אחרת.

ענבל גבריאלי: אני רק ציינתי את הטענות שהועלו בפני לגבי המנהלת, לשם איזון אני אומר שמגורמים אחרים, בעיקר מספר גורמים שמגיעים מהתחום וגם מתוך ויצ"ו הם מציירים תמונה של מנהלת אחרת לגמרי, של אישה שעובדת בתחום הזה שלושים שנים, שצמחה מלמטה, שהתחילה את דרכה כמורה מ"הדסים".

אילן שלגי: אני מבין שהגברת המנהלת לא נמצאת פה אבל מישהו ידבר בשמה, ייצג את הענין גם שלה.

ענבל גבריאלי: אני אגב במכוון לא נקבתי בשם, אמרתי שאני לא רוצה להיגרר לשום משפט שדה.

ענבל גבריאלי: בכל אופן, מבלי להצביע כרגע על אשם או האחראי גם כאן זה לא המטרה.

ענבל גבריאלי: נוצר איזשהו כאוס ניהולי, מנהל עזב, מנהל שהיה המון שנים בכפר הנוער "הדסים", כל הצוות הניהולי הוחלף, נוצר פשוט משבר ב"הדסים" שעל פניו נראה כאילו עד היום לא הצליח למצוא את פתרונות, אבל הכאוס הניהולי הזה הוא שהביא להתרופפות המערכת כולה, להדרדרות התלמידים וכמובן לפגיעה בהם.

ענבל גבריאלי: הנקודה השלישית והאחרונה לגבי הדו"ח שאני רוצה לדבר עליה, זה הנושא של ההתעללות המינית.

ענבל גבריאלי: זה לגבי הדו"ח ולא לגבי הדו"ח משום שאת הדיווחים על ההתעללות המינית יכולנו להיחשף אליהם רק דרך התקשורת.

ענבל גבריאלי: הדו"ח, שאני בכל אופן סומכת את שתי ידי עליו, שהוא דו"ח אמין ואובייקטיבי, לא מדבר בכלל על התעללות מינית, לא מזכיר אותה כהוא זה, לא איזשהם תופעות שקרובות לכך.

ענבל גבריאלי: בפתח דברי טענתי לרגישות של הנושא, לרגישות של המעורבים ואני דווקא בנקודה הזו רוצה לומר, הטענות על התעללות מינית שהופיעו בתקשורת הם ככל הנראה, לכאורה, אולי, אני רוצה להיות מאוד זהירה בדברי, הגיעו דרך אותו בחור ששוחחתי איתו, שהוא ואישתו עבדו בעבר בכפר הנוער "הדסים".

ענבל גבריאלי: כיום הוא משמש כעיתונאי, הוא חשף בפני טענות מאוד קשות גם על מה שקרה ב"הדסים" וגם על מה שהוא וזוגתו נאלצו לספוג בגלל שהם לא רצו להשתתף ב"חגיגה", בגלל שהם ביקשו לחשוף את הדברים.

ענבל גבריאלי: לטענתו המצב הגיע לכדי איומים, לכדי פגיעה ברכוש, ואם זכרוני אינו מטעיני, כנראה גם פגיעה פיזית, אני לא ממש זוכרת.

ענבל גבריאלי: שוב אני לא מזכירה שמות, בין אם הנוכחים נמצאים ובין אם לאו.

ענבל גבריאלי: אני רוצה להציג תמונה מאוזנת, לגבי אותו אדם, לגבי אותו עובד לשעבר, אני מחזיקה בידי דו"ח שנכתב על ידי השירות הפסיכולוגי "הדסים", על ידי פסיכולוג הכפר.

ענבל גבריאלי: דו"ח שרואה באור מאוד מאוד שלילי בלשון המעטה את היחסים שבין העובד לשעבר שאני מדברת עליו ובין הילדים.

ענבל גבריאלי: הדו"ח הזה מדבר על קשר טלפוני שמקיים האדון עם הילדים ובעצם מרביץ בהם את תורת הנקמה.

ענבל גבריאלי: חלילה לי מלשפוט את הדברים ולקבוע את אמינותם או מהימנותם.

ענבל גבריאלי: אני לא לוקחת לעצמי את הזכות הזו, אבל אני חושבת שאנחנו צריכים להיות מאוד זהירים בטענות שאנחנו מעלים.

ענבל גבריאלי: אנחנו צריכים להיות מאוד זהירים בסטיקרים ובסטיגמות שאנחנו מצמידים כאן לכל אחד, ובעיקר לוודא שהמלחמות שאנחנו מנהלים כאן, שלא יחלחלו מטה עד כדי פגיעה בילדים שמה לעשות?

ענבל גבריאלי: אבל כבר נפגעו.

ענבל גבריאלי: עכשיו אני רוצה מילה קטנה לומר ל"הדסים".

ענבל גבריאלי: שלחלוטין לא תחשבו ואני מניחה שרוב הנוכחים שותפים כאן לאמירותי, אני לא רוצה שתחשבו שהדברים החיוביים, הדברים הנפלאים, ההישגים בספורט, פרסי החינוך שקיבל כפר הנוער "הדסים", דברים שגם צויינו בדו"ח ושאני למדתי עליהם מגורמים אחרים, אנחנו לא מתעלמים מזה, אבל התפקיד שלנו כמחוקקים, כמבקרי המערכת, זה לבוא ולזעזע את המערכת, לנער אותה, לדרוש ממנה לתקן אותה, לוודא את התנהלותה התקינה.

ענבל גבריאלי: אנחנו לא נותנים ליטופים על דברים שמבחינתנו הם ברורים מאליהם, על דברים שמבחינתנו הם טבעיים והם מצופים, אבל רק שתדעו שזה לא נעלם מעינינו.

ענבל גבריאלי: אני בכל אופן, לא מציירת תמונה שחורה לגמרי.

ענבל גבריאלי: אני גם אציין אדוני היושב ראש, שהקמת ועדת הבדיקה, חלק ואולי חלק גדול מיוזמת הקמת הוועדה שייך לויצ"ו עצמם, מכיוון שהגיעו טענות מעובדים, אולי מתלמידים, אז ויצ"ו היתה שותפה להקמת הוועדה.

ענבל גבריאלי: מבחינתי התוצאה הראויה של הדיון, ואני אומרת את הדברים האלה ברשות היושב ראש, זה באמת עמידה למסקנות הדו"ח, או יותר נכון על המלצות הדו"ח ותוצאה סופית שהוועדה הזאת תחייב את "הדסים" לאמץ וליישם את המלצות הדו"ח כבר לפני שנת הלימודים הבאה, ושוב, ברשות היושב ראש, אני חושבת שכדאי לנו אולי גם לבקש מ"הדסים" מעבר ליישום המלצות הדו"ח, גם לעמוד באיזשהו מבחן בפני הוועדה מספר חודשים לאחר מכן.

ענבל גבריאלי: תודה רבה לכם.

אילן שלגי: תודה רבה לחברת הכנסת גבריאלי.

אילן שלגי: באשר לסדר היום או סדר הדיון שלנו.

אילן שלגי: לרשותינו שעה וחמש דקות, יש פה הרבה אורחים נכבדים וחברי כנסת.

אילן שלגי: מה שאני מבקש זה כך, אני רוצה לשמוע קודם שניים מהמוזמנים ואחר כך חברי כנסת שירצו להשתתף בדיון.

אילן שלגי: אני רוצה לשמוע אם אפשר בשתי דקות, בהתחלה דווקא יש פה תלמידה נכון?

אילן שלגי: אז ספרי לנו בבקשה, מה שמך?

אילן שלגי: דריה, ספרי לנו בקצרה איך את, איך תלמידים רואים את המצב ב"הדסים"?

אילן שלגי: האם יש שינוי לעומת מה שהיה לפני חצי שנה?

אילן שלגי: ואחר כך אני אבקש לשמוע את מר יחיאל שילה או מי מאנשי משרד החינוך.

דריה: לדעתי יש הבדל.

דריה: הרבה תלמידים השתפרו במהלך השנה, רוב התלמידים עשינו בגרות השנה.

דריה: יש ילדים שעושים בגרות, ילדים שהיו, אני הגעתי במצב של חוסר למידה ל"הדסים" והשתפרתי.

דריה: בחיים שלי לא חשבתי שאני אגיע לבגרות.

אילן שלגי: "הדסים" עושה לך טוב בהישגים בלימודים.

אילן שלגי: מה באשר לאוירה החברתית, היחסים בין התלמידים למורים, האוירה בכלל בכפר, בפנימייה?

דריה: אצלנו רוב הקבוצות אנחנו ביחד.

דריה: אנחנו מגובשים אחד עם השני.

דריה: אנחנו עוזרים אחד לשני.

דריה: המורים והתלמידים גם רובם, תמיד יש את הבעיות הקטנות עם המורים אבל לא משהו קריטי.

דריה: לא משהו שהוא לא טבעי.

אילן שלגי: את מרוצה?

דריה: אני כן.

אילן שלגי: את שמעת שהיו איזה בעיות, איזה התרחשויות ב"הדסים" במהלך השנה האחרונה שגרמו לכך שאנחנו כולנו נפגשים כאן?

דריה: היה מקרים של מכות וכאלה, אבל זה בכל מקום.

דריה: זה לא משהו שאני יודעת שהיה ממש קשה.

יחיאל שילה: שלום לכולם, בוקר טוב.

יחיאל שילה: אני באמת קודם כל רוצה להמשיך בקו של חברת הכנסת גבריאלי ששיבחה את כפר הנוער עם באמת מסורת מפוארת.

יחיאל שילה: אנחנו קראנו ל"הדסים" אחת מספינות הדגל של החינוך הפנימייתי בעליית הנוער ואת זה לא נשכח, כי בלי העבר גם אין עתיד.

יחיאל שילה: אנחנו תמיד נשענים על העוגנים של העבר.

אילן שלגי: מר שילה אנחנו יודעים שיש עבר מפואר, אנחנו גם יודעים שהיום הדברים כבר מסתדרים וכולם מטפלים.

אילן שלגי: השאלה מה היה בדרך, ואיפה אתם הייתם, אתם משרד החינוך.

יחיאל שילה: אנחנו היינו כל הזמן שם.

יחיאל שילה: לפני כשלוש שנים התחלף שם מנהל, מנהל עם כריזמה, עם תרבות ארגונית אחרת לגמרי ונכנסה לשם מנהלת שעבדה הרבה שנים, יש לה המון זכויות בכפר, עשתה תפקידים יוצאים מגדר הרגיל ובשנתיים הראשונות היו בעיות כפי שישנן בעיות בכל מסגרות חינוך אחרות.

יחיאל שילה: ההתדרדרות חלה בשנה האחרונה, קרי בתשס"ד.

יחיאל שילה: אני ביוזמתי, אני נכנסתי לתפקידי לפני כאחד עשר חודשים, הקמתי ועדת הערכה למוסדות ולבתי ספר.

יחיאל שילה: זאת מסורת שהבאתי אותה מעליית הנוער שבעבר לא רק לבדוק מוסדות בעלי קשרים חינוכיים אלא גם מוסדות שמגיע להם פרס חינוך.

יחיאל שילה: הקמתי את הוועדה ותוך כדי הקמת הוועדה, קיימנו דיונים היכן להכניס את הוועדה בשלב הראשון.

יחיאל שילה: אגב, הוועדה היא פנימית, מאנשי מקצוע מגוונים, פקחים, עובדים סוציאליים, פסיכולוגיים, מכל גווני הקשת, שמונה איש, אנשי כספים, כדי להיכנס לכל המקומות ואז אמרנו, בשנת הניסוי הראשונה ניכנס לשני המקומות.

יחיאל שילה: מאחר וקיבלתי כבר בתחילת השנה, בשליש הראשון איזשהם עדויות על בעיות ב"הדסים" של תפקוד כזה או אחר, החלטנו בעצה אחת יחד עם ויצ"ו להכניס את הוועדה הזאת לבדיקה יסודית בתוך "הדסים" ועל סמך הדיווחים שהיה לנו מידי המפקחים, המפקחים הם שנמצאים שם בשטח, הם שנותנים את האינפורמציה, אבל עד שאנחנו מחליטים להוציא ולהכניס ועדה כזו או אחרת, ישנם תהליכים שהפיקוח עושה בעצמו.

יחיאל שילה: יש שיחות של המפקחים עם מנהליהם, עם אנשי ויצ"ו, עם הצוות.

יחיאל שילה: יש תכניות שאנחנו מנסים לעשות במקום וכאשר הוועדה סיימה את דיוניה, הביאה את המסקנות.

יחיאל שילה: קיימנו אנחנו דיונים פנימיים, קיימנו דיונים עם הנהלת ויצ"ו ומיד החלטנו על צעדים מרחיקי לכת סביב הענין הזה.

יחיאל שילה: אני יודע שלאורך כל השנה הזאת היתה העיתונות על גבינו, על גבי ויצ"ו, על גבי המוסד, מה עם הדו"ח?

יחיאל שילה: מישהו חיכה לדו"ח הזה, והסקנו מסקנות, המנהלת החליטה שכנראה שהיא לא יכולה לחיות עם הדו"ח הזה ואכן הגישה התפטרות וזה עלה בקנה אחד גם עם בקשת המנכלי"ת ובקשתנו.

יחיאל שילה: מנהל בית הספר שהוא סך הכל שנה בתוך המערכת הזו, הוא לא יודע אם הוא אשם בכל הסיפור הזה, הוא שנה, הוא החליט גם כן להפסיק את עבודתו במהלך השנה הזאת וכרגע הקמנו בעצה אחת יחד, עם שתי ועדות היגוי, ועדת היגוי עליונה אחת בראשות הקודקודים של המערכות, וועדת היגוי שניה, בשיתוף הפיקוח שלנו, אנשים מקומיים, יחד עם ייעוץ ארגוני, יחד עם ייעוץ חינוכי, על מנת לטפל בזה.

יחיאל שילה: בנוסף לכך, נכנס לפני כשבוע ימים יוסי גושן שהוא גם איש ויצ"ו, מנהל פנימייה בכפר הנוער "ניר העמק" ואני מקווה שאנחנו תוך חודשיים-שלושה עד לבחירת מנהל, יצא מכרז לבחירת מנהל בית ספר.

יחיאל שילה: יצא מכרז ביום שישי לבחירת מנהל כפר נוער, אנחנו נכניס לשם תוכניות מניעה וחינוך.

יחיאל שילה: אגב, בנושא של ונדליזם, בנושא של סמים, בנושא של אלימות, כפר הנוער "הדסים" אינו עולה באחוזים מבחינת מה שקורה בכל בית ספר אחר ובכל פנימייה אחרת, אין זה שונה, אבל כשכותבים דו"ח בקונטקסט הכללי אז מתייחסים לכל הדברים האלה.

יחיאל שילה: אנחנו מודעים לענין, אני יודע שהדו"ח הוא קשה, הדברים שם לא קלים.

יחיאל שילה: ניסינו לטפל, הפיקוח ניסה לטפל בדרך שלו, ואחר כך אנחנו יושבים במסגרת הוועדה.

יחיאל שילה: אני מאוד מאמין שאנחנו בכוחות משותפים, יחד עם ויצ"ו נוכל להעלות על דרך המלך את המקום הזה.

יחיאל שילה: אני מאוד מצטער על כל הכתבות שבעיתונים.

יחיאל שילה: בסך הכל שם לומדים 1267 תלמידים מתוכם אגב, כשלוש מאות תלמידים בפנימייה.

יחיאל שילה: כל מה שיש לאינטגרציה, אתם יודעים כשהקימו בזמנו את כפר הנוער, בשנות החמישים, בשנות הארבעים, כפרים שקמו לפני שמונים שנה, מאה שנה, אפילו תשעים שנה, הקימו אותם גם כמוסדות גם במקומות מרוחקים מאוד באוריינטציה של סגירות, שהכפר צריך לחנך את הילדים במקום סגור.

יחיאל שילה: היום המוסדות הם פתוחים, חלקם גם נמצאים בתוך ערים וליד ערים.

יחיאל שילה: אנחנו מעודדים אינטרגרציה של תלמידים אקסטרניים עם תלמידי פנימייה.

יחיאל שילה: שמעתם את הילדה הזאת מקרית שמונה, ילדים כאלה מגיעים מעיירות פיתוח, משכונות מצוקה, עולים חדשים.

יחיאל שילה: אם אני אתן לך רק את ההרכב למשל של ילדי הפנימיה ש- 164 מילדי הפנימייה הם ארצות חבר העמים.

יחיאל שילה: יש ילדים מאתיופיה כחמישים תלמידים ויש ילדים, 115, גם משכונות מצוקה.

יחיאל שילה: לכן חשוב לנו שהילדים האלה לא יתבשלו עם המיץ של עצמם אלא דווקא ילמדו עם ילדי היישובים בבית הספר האקסטרני ועל כן, אנחנו צריכים כולנו לעודד את האינטגרציה הזו של תלמידי פנימייה עם התלמידים האקסטרניים.

ענבל גבריאלי: לגבי האינטגרציה, הדברים באמת נאמרו ונתת אינטגרציה שאני חושבת שלדעת הרוב כאן היא חיובית.

ענבל גבריאלי: השאלה ששאלנו בנושא הזה וזה אני מניחה שכבר נרצה לשמוע את התשובה מאנשי "הדסים" זה האם ב"הדסים" יש את הכלים להתמודד עם האינטגרציה.

ענבל גבריאלי: האם ל"הדסים" יש את הכלים להתמודד עם כל סוגי התלמידים שמגיעים אליה?

יחיאל שילה: אם תרשי לי אני מוכן לענות ואחר כך ויצ"ו שיענה.

יחיאל שילה: אני חושב שלויצ"ו יש לה את הכלים, כלומר לכפר הנוער "הדסים" יש את הכלים להתמודד עם הילדים האלה שנמצאים גם בפנימייה וגם בבית הספר.

יחיאל שילה: בסך הכל גם כשאתם תקראו גם בדו"ח וגם בכתבה שהיתה לפחות בעיתון "מעריב" הוא היה הוגן מאשר עיתונים אחרים, לפחות גם שם צויינו שההישגים בבגרות הם הישגים טובים.

יחיאל שילה: הם מעל הממוצע הארצי.

יחיאל שילה: אז בכל זאת מתקיימים של תהליכי למידה במקום.

יחיאל שילה: מילה אחת על המנהלת.

יחיאל שילה: אנחנו כאן נמצאים עם ויצ"ו, אנחנו עובדים עם המון רשתות, יש לנו קרוב ל- 24 אלף תלמידים במאות פנימיות.

יחיאל שילה: אני חושב שאני יכול לציין כאן לשבח את השיתוף פעולה של ויצ"ו, אחת הרשתות הטובות ביותר, לא רק בתמיכה הכספית שהם עוזרים גם למקומות החינוך, אלא לכל דבר וענין, יש כתובת עם מי לדבר.

יחיאל שילה: לצערי יש פניות שאין כתובת עם מי לדבר, הם עמותות בפני עצמן, וכאן יש כתובת גם חינוכית, גם ארגונית, גם מקצונית שיש עם מי לדבר ואנחנו מתחלקים בכל הבעיות שם.

יחיאל שילה: על כן, אני מאמין שכפר הנוער "הדסים" יש לו סיכוי טוב להשתקם.

אורי ארזי: אני מבקש לומר שני דברים.

אורי ארזי: 1.

אורי ארזי: החינוך ההתיישבותי עשה עבודה חשובה, כפי שאמרו קודמי, צריך להיזהר לא לשפוך את התינוק עם המים.

אורי ארזי: אני מציע לחינוך ההתיישבותי לראות בבעיה הזאת כענין שיכול לסמל ענין מערכתי והשאלה למצוא ולעשות מבחנים לעצמכם, לא לנו, לא לוועדה, מה הנקודות שבהם מזהים שיש בעיות שכנראה הענין הולך ומתדרדר.

אורי ארזי: יש בעיות כאלה בבתי הספר.

אורי ארזי: למה קם החינוך ההתיישבותי?

אורי ארזי: כי צריך משהו מיוחד, אחרת בשביל מה צריך אתכם?

אורי ארזי: הרי יש חינוך במדינה.

אורי ארזי: אתם צריכים כמוסדות פנימייתיים ומיוחדים שיש בהם אינטגרציה, יש בהם הרבה דברים טובים, לסמן לעצמכם עשרה מאפיינים נניח, שאתם מזהים בהם בעיות, סימן שהעסק הולך להתדרדר ולא שזה קורה אז זה קורה, אז עכשיו כולם נחלצו.

אורי ארזי: ממה שאני מצליח להבין שויצ"ו עובדת, ואתם עובדים וכולם עובדים, משתפים פעולה, בסדר, כמו שאתם צריכים לעשות סולם שאומר אם אלה ואלה הדברים שמתקיימים אזי סימן שהמוסד הוא בדרך הנכונה, הוא טוב, צריך לעודד אותו.

אורי ארזי: שאלה, האם המקרה הזה הופך להיות מקרה מבחן במערכת, והיא מתארגנת על המוסדות שלה, ואתה יצא לך בדרך להזכיר איזה שם של מוסד אחר שלא בכוונה, אולי שם יש בעיה.

אורי ארזי: אני חס וחלילה לא רוצה לומר, אולי הוא מוסד נהדר, אני לא מכיר, יכול להיות שהוא מוסד נהדר, אדרבא, אז שהוא יהווה מודל ודוגמא לאחרים.

אורי ארזי: נדמה לי שאם נצליח להפיק מזה את הלקח לכלל המערכת, זה יהיה רווח.

אורי ארזי: להתעסק עכשיו מה היה, ואיך אתם מטפלים, אז אתם מטפלים.

גילה פינקלשטיין: נמצאים פה שני אנשים שיש לי היכרות אישית איתם.

גילה פינקלשטיין: הגברת טובה בן-דב יושבת ראש הנהלת ויצ"ו העולמית, ונמצא פה יחיאל מהצד השני שהוא מנהל האגף לחינוך פנימייתי, שני אנשים מאוד אחראים, עם נסיון עצום בחינוך ואני בטוחה שמה שהם אומרים, הם הכינו את עצמם ובדקו את עצמם טוב.

גילה פינקלשטיין: טובה שהיתה אצלי השבוע, סביב מחול השדים הזה, אני חושבת שהיא הפסידה המון בריאות וממש הרגשתי שדמה נשפך, שהיא לא ישנה לילות וכואב לה ואפשר להבין, כי בעצם אנחנו מרגישים שאוספים כאן את השברים מהרצפה.

גילה פינקלשטיין: זה ברור לכולם, לכל מי שקרא ושמע, שאין לערער באמת על ממצאי הדו"ח, ושמענו שדברים נעשו.

גילה פינקלשטיין: מנהל פוטר, הגיע מנהל ממלא מקום, יהיה מכרז, יש משבר, יש פצע, צריך לרפא את הפצע, אבל בינתיים נכנסה העיתונות והכל יצא מפרופורציה ואיכשהו אנחנו מרגישים שכן צריך לנטרל את העיתונות, גם בגלל התלמידים, גם בגלל צוות המורים שמשקיע ועושה מלאכת קודש, וכולנו יודעים, יש כאן אנשים רבים עם נסיון בחינוך שעסקו במלאכת החינוך והשקיעו ודמם נשפך, גם להתחשב בצוות המורים, גם כמובן בתלמידים.

גילה פינקלשטיין: קראנו על התעללות מינית שהתברר שהיא בכלל לא היתה, גישה חינוכית נפלאה שיש ב"הדסים" על פעילות נהדרת.

גילה פינקלשטיין: תלמידים ששברו חלון, כמעט בכל בית ספר שני יש תלמידים ששברו חלון.

גילה פינקלשטיין: לא זורקים אותם מהמוסד, נותנים להם לעבוד בתוך הכפר, לאסוף את הכסף והשכר שלהם, להזמין חלון חדש.

גילה פינקלשטיין: ילדה שחולה בסרטן, דברים יפים שכדאי לשמוע אותם.

ענבל גבריאלי: חברת הכנסת פינקלשטיין אני מצטערת שאני מפסיקה אותך, אני רוצה שאלה, ושוב אני את דברי היפים על "הדסים" אמרתי, אבל את באמת חושבת שזה באמת מכסה על הדברים?

גילה פינקלשטיין: לא, חס וחלילה, אבל חוץ מהמכות שהם קיבלו מהעיתונות אפשר לתת להם ליטופים.

גילה פינקלשטיין: נערה שחלתה בסרטן שהצוות טיפל בה ממש כמו הורים ולעומת זאת אנחנו שומעים ארבע מאות תלמידים שלא מגיעים.

גילה פינקלשטיין: פתחו חטיבה אבל כמובן שגם השפיעו על ההורים הדברים של העיתונות ולחפש דרך איך לעזור למוסד.

גילה פינקלשטיין: אנחנו שומעים שהקימו ועדות היגוי זה נהדר, אז אנחנו שומעים שיש טיפול ויהיה מכרז, ויהיה מנהל חדש, אז איך אנחנו באמת משתתפים לעזור להם?

גילה פינקלשטיין: כי אנחנו יודעים שזה באמת מוסד שהגיעו לשם תלמידים שלא יודעים קרוא וכתוב והנה הם מגיעים לשבעים אחוז הצלחה בבגרות, וחינוך שהוא תהליך.

גילה פינקלשטיין: כולנו יודעים שחינוך זה לא בום, זה תהליך וצריך סבלנות.

גילה פינקלשטיין: אז יש פצע ומרפים את הפצע ואיך אנחנו עוזרים לריפוי, איך אנחנו מרפים את הפצע איתם יחד.

איוב קרא: אדוני היושב ראש, אורחים נכבדים, משאלת ליבו של אבי היתה פעם שאני אלמד ב"הדסים" כשהייתי בבית ספר יסודי.

איוב קרא: אחר כך למדתי בכדורי וסיימתי בכפר גלים, אבל משאלת הלב של אבי היתה חד משמעית.

איוב קרא: כיושב ראש הוועדה למלחמה בנגע הסמים, חרה לי לשמוע על הדו"ח הזה החמור כשלעצמו, אבל מאידך, אני יכול להבין שאם היו בודקים לגופו של ענין, היינו מוצאים את כל הונדליזם והשימוש בסמים וכו', תופעה שהיא מתפשטת היום כמעט בכל מקום, אז זה לא צריך לנחם אותנו על הדו"ח הקשה שנכתב ושצריך לקחת בחשבון כיצד הכי טוב אפשר לצאת ולתקן את המעוות, את המצוי.

איוב קרא: אני קודם כל שמח שלקחתם לתקופה קצרה לפחות את יוסי מהפנימיה ב"ניר העמק" שעושה עבודה גדולה לדעתי.

איוב קרא: מצאתם פתרון ללקונה לפחות בטווח הקצר, אבל אין לי ספק שבסופו של דבר צריך להחזיר את "הדסים", עם כל ההמולה שעשו סביבה בתקשורת ואת ההמולה הזאת צריך לרפא, זה פצע לא קל.

איוב קרא: אני מאמין בכם כי אני בוגר המערכת שלכם, ואני חושב שאתם עושים עבודה גדולה, אבל צריך לעשות הכל כדי להחזיר את המצב לקדמותו ולהמשיך להתגאות בבתי ספר הללו, שהוציאו אנשים כמונו שהגענו לאן שהגענו בזכותכם.

איוב קרא: אני חושב שזה ברכה לכל מי שנכנס למערכת שאתם ממונים עליה ואני מצר על הדו"ח הזה, מאוד לא לרוחי.

איוב קרא: אני תמיד ראיתי בפנימיות הללו מקלט חיובי ביותר לשכבות שהם שכבות מצוקה, לעיירות פיתוח, ולכן אני רוצה להאמין שזה דו"ח חד פעמי, כך אני מקווה ורוצה, ואנחנו יחד נעמוד לצידך אדוני היושב ראש בכל החלטה שתראה לנכון כדי לסייע למערכת בראיה חיובית, שכולנו נתגייס לטובת הענין הזה.

יולי תמיר: אני קראתי את הדו"ח ודיברתי גם עם אנשי ויצ"ו ועם האנשים האחרים שקשורים לנושא.

יולי תמיר: נדמה לי שעכשיו צריך להסתכל קדימה, לראות איך נותנים לבית הספר תמיכה כדי לעלות על פסים תקינים, שבית הספר מקבל תמיכה גם ממשרד החינוך וגם מויצ"ו ומהרשויות המקומיות סביבו, כי אין מסגרת חליפית באזור ואין אפשרות כרגע להערכתי לעשות דבר טוב יותר למען התלמידים מאשר לחזק את בית הספר.

יולי תמיר: נדמה לי שהדבר הנכון, וכאן יכול להיות בהחלט שילוב אינטרסים בין בית הספר לבין הרשויות בסביבה ולבין ההורים, לדרוש ממשרד החינוך בתקופת המעבר, לאשר מספיק תקנים וכבר שמעתי ואני שמחה שאמר את זה איש משרד החינוך, תקנים לליווי וטיפול בבעיות מניעה.

יולי תמיר: אני אומרת את זה גם לועד ההורים, במקום לעסוק בהנשרה, צריך לעסוק במניעה ובתמיכה של התלמידים היותר חלשים, ואם צריך לזה תקנים נוספים, ואם צריך לזה כח אדם, ואם צריך לזה תקצוב מיוחד, נדמה לי שראוי בית הספר "הדסים" גם בגלל ההיסטוריה שלו וגם בגלל התפקיד שלו וגם בגלל התלמידים שנמצאים בו עכשיו, לקבל את התמיכה המערכתית הזו, זה הדבר הראשון.

יולי תמיר: הדבר השני, אם מחליפים מנהל בית ספר ונוצר מהלך, הלא כל בתי הספר כמו "הדסים" עוברים בעצם מהפך.

יולי תמיר: הם הופכים להיות במובן מסויים חלק מהחינוך ההתיישבותי, במובן האחר הם הופכים להיות בעצם בתי ספר איזוריים.

יולי תמיר: הם כבר לא כמו שהיה פעם, ההפרדה הזאת תשפיע.

יולי תמיר: היה ראוי שברוח הדיבור על אוטונומיה בית ספרית וברוח המסקנות שדורשות עכשיו לשתף גם את ההורים וגם את הרשויות בניהול בתי הספר, לבנות גם את התהליך של בחירת המנהל וגם את התהליך של שיקום בית הספר ביחד עם הרשויות ויחד עם הסביבה.

יולי תמיר: בסך הכל הילדים הם ביחד בבית ספר, יש אינטרס שהם יהיו שותפים לתהליך ובתנאי שההורים וגם הרשויות יבינו את הייחוד של בית הספר על הבעייתיות שכרוכה בזה.

יולי תמיר: זאת אומרת שהוא מביא תלמידים שיש להם פרופיל יותר בעייתי.

יולי תמיר: התנאי לכל דבר כזה, ונדמה לי שזה גם יעזור לרשויות ולהורים לקבל את זה, זה שמשרד החינוך יכיר בזה, שיש מחיר לאינטגרציה, זה לא דבר שבא חינם.

יולי תמיר: אינטגרציה מוצלחת דורשת משאבים.

יולי תמיר: אני מאוד בעד אינטגרציה, אני חושבת שכדי שהיא תתממש ותתממש היטב, אתם צריכים להקצות בתקופת המעבר, יכול להיות שבית הספר ויחד עם ויצ"ו ישקמו והכל יעמוד על רגליו ולא יהיה צריך הקצאה נוספת, בתקופת המעבר כדי להיחלץ מהמשבר, המסר שלכם לסביבה החינוכית של בית הספר צריך להיות השקעת יתר גם מצידכם, גם מצד ויצ"ו, כדי שהסביבה תרגיש שבית הספר לא בורח מהבעיה, אלא הוא פותר אותה ואולי אפילו משפר את המצב.

גולן גבי: לי קוראים גבי גולן.

גולן גבי: אני אבא של תלמיד שהגיע לפני ארבע שנים, מתחיל את השנה החמישית ב"הדסים".

גולן גבי: מגיע עקב אילוצים אחרי שהוא התייתם מאם.

גולן גבי: ראיתי איך הבן שלי הגיע ל"הדסים" ואיך הוא היום.

גולן גבי: הוא התחיל את שנת הלימודים ב"הדסים" עם פחד לימודים והוא חשש מנושא קריאה, מנושא חשבון וכל מה שקשור בזה.

גולן גבי: אני רואה אותו היום, זה שונה לחלוטין, אי אפשר להכיר אותו.

אילן שלגי: הילד מרוצה ואתה מרוצה?

גולן גבי: מאוד.

גולן גבי: הילד שלי לא ידע מה זה לפתוח ספר, היום אי אפשר להפריד אותו מהספרים, הוא בולע ספרים.

אילן שלגי: אתה שומע כעת, כמו שאנחנו שומעים שהיו קשיים ב"הדסים" וכעת פותרים אותם.

אילן שלגי: על מה שהיה בדרך אתה יודע יותר ממני?

גולן גבי: לא.

גולן גבי: אני שמעתי לצערי רק דרך העיתונות.

גולן גבי: הבן שלי השתדל לספר לי כל מה שקורה ב"הדסים".

גולן גבי: על דברים כמו שהיו כתובים בעיתון לא סיפר לי.

אילן שלגי: יש פה איזה הורה שרואה את הדברים אולי בעיניים מעט שונות?

דן בן-ארי: יש לי חמישה ילדים בבית, ארבעה טבעיים שלי, אחד של הפנימיה.

דן בן-ארי: ילד שהגיע לארץ בצורה לא כל כך חוקית במה שנקרא פרוייקט "נשר".

דן בן-ארי: ילדים שהגיעו בעקבות החלטה של יצחק רבין זכרונו לברכה, שהחליט שאלה ילדים ללא בית, הבית שלהם יהיה פה.

דן בן-ארי: לי יש זכות במשפחתי שלי, שהילד הזה אצלי והוא אחד מהילדים שלי.

דן בן-ארי: יש לי שלושה ילדים ב"הדסים" כרגע.

דן בן-ארי: יש לי בן שעולה לחטיבה עליונה, יש לי את הבן הזה שעולה לכיתה יא', ויש לי את הבן שעולה לחטיבת ביניים.

דן בן-ארי: שלושתם לשמחתי הגיעו עם תעודות יפות מאוד והשוני שעשה הילד הנוסף הוא עצום.

דן בן-ארי: אני חושב כהורה וכוועד הורים, שאין זכות יותר גדולה לאבן יהודה מאשר קיים בית ספר שקולט, זהו אתגר חינוכי גדול מאוד, הן לחברה הקולטת והן לחברה הנקלטת.

דן בן-ארי: מהבחינה הזאת אנחנו הורים שאנחנו מתנדבים ונתנדב, והתנדבנו ולמצוא משפחות מארחות להיות בכפר, להשיג דברים למען הכפר, אמצעים למען הכפר, ואנחנו עושים את זה מפני שאנחנו חושבים שציונות איננה משפט שכתובה באינציקלופדיה, אני חושב שציונות זה משהו שצריך לעשות כל אדם בביתו.

דן בן-ארי: אני דרך אגב רוצה להודות, ראיתי פה היום הרבה מאוד חברי כנסת שנכנסו לדיון, אני מבין שזה משהו יוצא מן הכלל.

דן בן-ארי: אני רוצה להודות לכם באמת על המאמץ שעשיתם.

דן בן-ארי: אני רוצה להודות לכל אחד מכם שפינה את זמנו וישב וקרא את החומר, ועיין בחומר קודם, אני בסך הכל רוצה להודות לכם בתור אזרח ממדינת ישראל.

אילן שלגי: אתה מרוצה מהמצב ב"הדסים"?

דן בן-ארי: אני רוצה להסביר, אני איש ביקורת.

דן בן-ארי: כאיש ביקורת אני חושב שהדבר החשוב ביותר הוא לעלות על התקלות כמה שיותר מהר, להוציא אותם החוצה כמה שיותר מהר, שאז אפשר למנוע ולמזער נזקים.

דן בן-ארי: אני רוצה להודות לוועדה על עבודתה המקצועית, ואני שומע פה מעין נימה שהיתה בעיה, שאולי היא לא כללה את הכל.

דן בן-ארי: מה שהוועדה לא עשתה, היא לא באה לשאול לא את ההורים ולא את המועצות מה שקורה.

דן בן-ארי: מסקנות הוועדה גם כן לא הגיעו להורים עד היום.

דן בן-ארי: זאת אומרת, ההורים קיבלו את מסקנות הוועדה מאיזה גורם חוץ, אני לא אגיד מי הוא.

דן בן-ארי: יש שם איזה דף של המלצה בסוף על הכפר, כנראה שחסר, אבל זה אני מקווה שיגיע אלינו.

דן בן-ארי: אני רוצה לומר שלבית ספר "הדסים" יש הרבה מאוד הישגים.

דן בן-ארי: הבעיה היא, שבקרב הציבור באבן יהודה יש אי שביעות גדולה מאוד ממה שקורה ב"הדסים".

דן בן-ארי: התוצאה היא שאנחנו רואים תהליך הולך וגובר של הרשמת תלמידים לא ב"הדסים" אלא בבתי ספר אחרים.

דן בן-ארי: אנחנו עדיין לא יודעים את המספר של השנה.

דן בן-ארי: אנשים לוקחים את הרגליים מפני שהם חשים לא נוח, הם חשים לא נוח בגלל העובדה שכפי הנראה וזה מבוטא בדו"ח שההנהלה הקודמת של הבית ספר ראתה קודם את האינטרסים של הכפר ולא ראתה את האינטרסים של כולם ואז כתוצאה מכך אולי נפגעו האינטרסים של כולם.

דן בן-ארי: ההורים לא מרוצים מתופעות אלימות וונדליזם, וזה לא מענין אותנו אם התופעות האלה מקובלות בכל הארץ או לא מקובלות בכל הארץ.

דן בן-ארי: אנחנו התרגלנו לרמה אחרת ב"הדסים".

דן בן-ארי: אנחנו התרגלנו שבכל מקרה אלימות חמור, בזמן של אמנון המנהל הקודם, ישר היה דיווח למועצות ולוועד ההורים.

דן בן-ארי: אנחנו על מקרי אלימות שהיו, עמדנו בחוץ.

דן בן-ארי: אנחנו גם טענו, גם חלק מהטענות שמופיעות בדו"ח לאותם גורמים ששמעו לנו והקשיבו לנו, לכן אני חושב שוב, אני חוזר כאיש ביקורת, הדבר הראשון זה לחשוף.

דן בן-ארי: אני לא מפחד מעיתונות, אני לא חושב שאנחנו צריכים לפחד מעיתונות, לפעמים אנחנו צריכים להודות להם על הצד הדמוקרטי שהם עשו, שהם חשפו דברים שנסתרו ואני מקווה שאחד מהלקחים המרכזיים שיהיו כרגע הוא, שאם קורה משהו, כל הציבור יודע.

דן בן-ארי: אם קורה משהו ביום שישי האחרון בבית ספר "בכר" כל הציבור באבן יהודה יודע על זה, יכול להיות שאנחנו ביחד נוציא הודעה של מקרה זה או אחר.

דן בן-ארי: אני חושב שדבר ראשון מה שצריך כרגע הוא, זה ליישם את ההמלצות, אבל מעבר ליישום את ההמלצות, לכפר הנוער "הדסים" ההנהלה צריכה להיות של ויצ"ו, זה לא ענייננו, לבית הספר "הדסים" צריכה להיות הנהלה משותפת, של קדימה ואבן יהודה בראש בגלל כמות התלמידים.

דן בן-ארי: אנחנו מהווים 65% מהתלמידים וביחד לשבת ולבדוק את הבית ספר ואת תקציבו ואת דרך ניהולו ואת הצעדים הפדגוגיים, מה שלא נעשה השנה, מה שהשנה הוחלט למשל על הקמת מגמות בלי שועד המנהל אפילו הובא לידיעתו או הובא לאישורו.

דן בן-ארי: יש כל מיני דברים שנעשים שצריך, זה בן אדם שהוא אחראי על החינוך באבן יהודה הוא אחראי על חינוך ילדי.

דן בן-ארי: לסיכום, אני נותן בתהליך השינוי, אני חושב את האימון הכי גדול שיש לי.

דן בן-ארי: אני נותן שלושה מילדי, ואני חושב שזה הדבר הכי חשוב.

אילן שלגי: מר שילה, ועדת הבדיקה שלכם לא דיברה עם הורים?

יחיאל שילה: לא.

אילן שלגי: אתה לא חושב שמשהו חסר בתמונה?

יחיאל שילה: אנחנו במסגרת כל הוועדות לא בדקנו אף פעם נושא של הורים.

יחיאל שילה: בדרך כלל הוועדות האלה בדקו,

אילן שלגי: יש לזה שני היבטים, קודם כל הענין המהותי, אולי הורים יכולים לתרום לדיון.

אילן שלגי: ההיבט השני, הבעיה של השקיפות.

יחיאל שילה: חבר הכנסת שלגי, ההערה במקום, בהחלט יש לדון בזה אם המועצות.

דן בן-ארי: המשפט האחרון, אני רוצה להגיד לבית הספר, אני לא רואה פה נציגים של בית הספר, מלבד נציג ועד ההורים, יש בית ספר.

דן בן-ארי: אני רוצה להגיד לבית הספר שעכשיו זה נקודת המפנה והעבודה הטובה שנעשית בו יכולה להיות עוד יותר טובה במידה ואנחנו עכשיו נתקן את כל החולאים.

יצחק קדמן: אני מוכרח לומר שעד לדבריו של קודמי הרגשתי מאוד לא נוח פה, כי התחלתי להרגיש שהכל פה כל כך נפלא ואנחנו התכנסנו פה לחגוג משהו.

יצחק קדמן: אין שום סיבה לחגיגה.

יצחק קדמן: נהוג לומר אמנם שאסור לשפוך את התינוק עם המים המלוכלכים, אבל אני מבקש לזכור שצריך לשפוך את המים המלוכלכים ולא להשאיר את התינוק שוחה במים המלוכלכים.

יצחק קדמן: בכפר הנוער "הדסים" קרו דברים חמורים ביותר, זאת לא המצאה של העיתונות.

יצחק קדמן: מישהו היה פה חייזר שהיה מגיע, היה חושב שהתקשורת בדתה מליבה את כל הדברים.

יצחק קדמן: אגב, הערה קטנה, דיברו פה על פגיעות מיניות שהתקשורת המציאה ולא בדו"ח, אז אני מסב את תשומת ליבכם שיש פה בפירוש סעיף שמדבר גם על התעללויות מיניות ואחרות, זה מופיע בדו"ח.

יצחק קדמן: יש סעיף ג' בראש העמוד שמדבר על בעיות התנהגות קשות, הוא מדבר על אלכוהול, סמים, אלימות קשה, גניבות רבות, שוטטות, סחיטות, התעללויות מיניות ואחרות, רעש בלילות, כתוב בדו"ח מה לעשות?

יצחק קדמן: אני רוצה לפתוח דווקא בדבר שבח לא שגרתיים.

יצחק קדמן: אני רוצה לשבח את משרד החינוך, את המנהל לחינוך התיישבותי ואת מנכלי"ת המשרד.

יצחק קדמן: הם עשו פה צעד מאוד אמיץ.

יצחק קדמן: אני נפגשתי עם המנכלי"ת בתחילת השנה ויחיאל יודע על זה, דיברתי איתה בעקבות תלונות רבות שקיבלנו.

יצחק קדמן: קיבלנו תלונות מהורים, קיבלנו תלונות מתלמידים, קיבלנו תלונות מאנשי צוות.

יצחק קדמן: הנסיון להפיל את הכל על איש אחד כזה או אחר, כן עיתונאי ולא עיתונאי הוא לא נכון.

יצחק קדמן: קיבלנו גם פניות אחרות.

יצחק קדמן: היו גם פניות שאלינו פנו תלמידים ואמרו אל תשחירו את המוסד.

יצחק קדמן: היו פניות של משפחות מארחות שטענו, עושים עוול, אבל היו פניות רבות שעוררו אצלנו דאגה מאוד חמורה.

יצחק קדמן: אני התקשרתי עם יחיאל שאני מכיר אותו הרבה שנים, ואני יודע שאפשר לסמוך עליו, ואמרתי לו יחיאל מוכרחים לעשות פה משהו.

יצחק קדמן: זה לא איזה שיגעון של איש אחד.

יצחק קדמן: נפגשתי עם המנכלי"ת, והמנכלי"ת הבטיחה בעצה אחת עם יחיאל שהיא תקים ועדת בדיקה.

יצחק קדמן: אני מוכרח לומר שהוקמה ועדה, שהיתה בעיקר ועדה פנימית של אנשים מתוך המשרד, אני פקפקתי, אני לא אוהב ועדות פנימיות.

יצחק קדמן: אני מוכרח לומר, אני מצדיע לוועדה הזאת, היא לא טייחה שום דבר.

יצחק קדמן: היא כתבה דברים שחור על גבי לבן כדורבנות, ואני מציע לקרוא את הדו"ח הזה כי הוא דו"ח קשה ביותר.

יצחק קדמן: אגב, חלק מהדברים שדווקא לא נתפסו אליהם, אותי מטרידים הכי הרבה וזה התופעה של תלמידים שמסתובבים, של תלמידים שלא מגיעים למוסד, של איזה תחושה שלא שמים לב למה קורה איתם.

יצחק קדמן: יש פה דברים שהם קשים ביותר.

יצחק קדמן: אז נכון שחלק מהדברים מיוחסים למנהלת של הכפר ופה כבר ננקטו צעדים, אבל גם זה יהיה לא נכון ולא פייר להפיל את כל התיק על הגברת המנהלת הזאת.

יצחק קדמן: זה לא הענין של בית אדם אחד, זה מערכת מורכב.

יצחק קדמן: אגב, יש חלק מהבעיות מובנה במבנה המאוד מורכב של כפר הנוער.

יצחק קדמן: יש שם המון שותפים.

יצחק קדמן: יש את המנהל לחינוך התיישבותי, ויש את ויצ"ו ואני תיכף אגיד מילה על ויצ"ו, ולא הוזכר פה המפעל להכשרת ילדי ישראל, יש משפחתונים שבכלל שייכים לגוף אחר.

יצחק קדמן: יש שם בעיה ארגונית קשה מאוד, ויש שם את ילדי נעלה, ויש שם את ילדי גשר, ומשרד הרווחה מעורב, ומשרד החינוך מעורב, יש כל כך הרבה טבחים, שלפעמים אני תוהה איך התבשיל לא מקדיח, כשיש כל כך הרבה טבחים ויש שם בעיה שאני מציע לתת עליה את הדעת מבחינה מבנית-ארגונית.

יצחק קדמן: מי מפקח?

יצחק קדמן: מסתובבים במקום הזה מפקחים מכל מיני מקומות, מכל מיני מערכות.

יצחק קדמן: אני שמח שהוסקו מסקנות כבר, בעבר זה לא היה כך.

יצחק קדמן: אני כשאני פניתי על ענין מאוד בעייתי שלא הוזכר בדו"ח, אחד מיני רבים, התחלתי לקבל תשובות מכל מיני גורמי פיקוח, כל אחד ענה אחרת.

יצחק קדמן: אני מוכרח מילה לויצ"ו.

יצחק קדמן: ויצ"ו לא עומדת פה לדין.

יצחק קדמן: ויצ"ו היא ארגון מפואר, כי הרגישו פה צורך להגן על ויצ"ו.

יצחק קדמן: ויצ"ו לא עומדת לדין, זה ארגון מפואר שתאמינו לי שהכי קל לו זה לברוח מכל הנושא של פנימיות, יש דברים יותר נעימים להתעסק בהם, יש דברים יותר קלים להתעסק בהם והלוואי שלא יברחו.

יצחק קדמן: "נעמ"ת" ברחה מפנימיות במידה מסויימת, "משען" ברחו מפנימיות במידה מסויימת.

יצחק קדמן: היום אין גופים ציבוריים שרוצים להיכנס לנושא הקשה והכבד הזה ולכן אני מצדיע בפני ויצ"ו שהם לא בורחים מהפנימיות, אבל יחד עם זה, יש דברים קשים מאוד, שאגב, בפנימיות חשוב פי כמה שאנחנו נהיה ערים למה שמתרחש, מפני שהרבה פעמים הילדים שם הם בלי עין משגיחה, כי ההורה שיושב בקרית שמונה, הוא לא יכול כמו שהורה רגיל בבית ספר כל יום לשאול מה היה היום?

יצחק קדמן: ולשים עין צופיה.

יצחק קדמן: אני מאוד מבקש שהדו"ח הקשה הזה ילמד עד הסוף על ידי הגורמים שצריכים ללמוד אותו ולא יסתפקו בהנחה שסילקנו את המנהלת, נפתרו כל הבעיות.

יצחק קדמן: יש בעיות נוספות שצריך לעקוב אחריהם, ובקשה אחת נוספת יש לי אדוני היושב ראש.

יצחק קדמן: אני חושב שהדו"ח הזה מעלה שאלה הרבה יותר יסודית שהגיע הזמן שפעם ועדת החינוך תיתן עליה את הדעת, וזה הנושא של חינוך פנימייתי בישראל של 2004.

יצחק קדמן: חלק מהדברים, הפנימיות יש להם היסטוריה ארוכה במדינת ישראל.

יצחק קדמן: עליית הנוער קיימת או היתה קיימת עשרות בשנים.

עמוס עזאני: אני אתחיל מהסוף.

עמוס עזאני: קודם כל אנחנו כמועצה חושבים שמוסד "הדסים" הוא חשוב לאבן יהודה, בית הספר הוא חשוב לאבן יהודה.

עמוס עזאני: אני מאמין שצריך להיות השילוב בין הפנימייה בתנאים מסויימים כמובן, שידועים לויצ"ו.

עמוס עזאני: דעתנו ידועה מאוד מאוד לויצ"ו.

עמוס עזאני: במהלך החודשים האחרונים אנחנו שיטחנו בפני ויצ"ו הרבה מאוד נושאים והרבה מאוד בעיות, שאני לא ידעתי על קיומו של הדו"ח.

עמוס עזאני: השתתפו אחר כך בדו"ח, עוד לפני שידעתי בכלל על קיומו של הדו"ח אנחנו דנו על דברים.

עמוס עזאני: אני בא עם ידידות ועם קשר ועם הגנה ל"הדסים" בכל מיני מעמדים שהיו באבן יהודה, אני קיימתי מלחמת חורמה למנוע נשירה של תלמידים מויצ"ו, תלמידי אבן יהודה מויצ"ו.

עמוס עזאני: יחד עם זאת, אני חייב לחזור על מה שאמר כרגע מר קדמן פה, הרגשתי לא נוח בדיון הזה.

עמוס עזאני: אני שותף מלא לויצ"ו והם יודעים את זה.

עמוס עזאני: הדיון קיבל תפנית מבחינתי, תפנית לא בריאה.

עמוס עזאני: לא באנו לפה להגן על ויצ"ו בכלל והמהלך שהתנהל פה בדיון זה איך לשמור ולוודא שלא יושחר מי בתוך הסיפור הזה של הפרשה.

עמוס עזאני: הדו"ח הוא קשה ואני מציע שנקבל את הדו"ח לכל דבר כעובדה ולהתייחס לנקודות שמופיעות בדו"ח.

עמוס עזאני: אנחנו באנו לדון במוסד ובבעיות שלו ולא בגורמים אחרים.

עמוס עזאני: לדעתי יש את הבעיה של תרבות ארגונית לא טובה ב"הדסים.

עמוס עזאני: אני מדבר בניהול "הדסים".

עמוס עזאני: קיימת תרבות ארגונית לא טובה עדיין וצריכה לעבור שינוי.

עמוס עזאני: אגב, אני חולק עליך מר קדמן, משום שאת אותן בעיות שיש ב"הדסים" מבחינת מורכבות המעורבים, יש בפנימיות האחרות.

עמוס עזאני: אותם גורמים קיימים בפנימיות אחרות.

עמוס עזאני: למה אתה לא שומע שזה קרה בפנימיות האחרות?

עמוס עזאני: למה דווקא ב"הדסים" זה קרה?

עמוס עזאני: אני בפירוש רואה בצד הניהולי אחריות מהעיקריים של מה שקרה ב"הדסים" ולמה זה קרה בשנה האחרונה ובשנתיים האחרונות?

עמוס עזאני: וזה לא קרה נגיד עשר שנים לפני?

עמוס עזאני: ארבעת ילדי גדלו ב"הדסים".

עמוס עזאני: אני מכיר את "הדסים" מספיק שנים, הוא היה מוסד מפואר.

עמוס עזאני: אגב, לא היו כאלה בעיות בפנימייה בעבר, מה קרה?

עמוס עזאני: נכון, העיתים השתנו, אבל מה קרה שעכשיו יש כאלה בעיות חמורות בפנימייה ואז לא היו כאלה בעיות.

עמוס עזאני: היו קצת אחרות אבל לא בהיקף כזה.

עמוס עזאני: אני חושב שכדאי שהדיון הזה, ואנחנו השותפים ואני שותף מלא לטובה ולחיים זמורסקי, ולמנהל ההתיישבותי.

עמוס עזאני: אני שותף לכל דבר שנידרש.

עמוס עזאני: אני מבקש ששום דבר ממה שפה מתגלגל בדיון בלנסות ליפות את הדברים, או לנסות לראות אותם נורא נחמדים, שלא יגרום לנו שלא נסתכל להם בעיניים ונתמודד בהם בתכנית ההבראה.

עמוס עזאני: אני מאוד מבקש, כי אני שותף מרכזי ואני היום נלחם בהורים שמבוהלים מבית הספר "הדסים" ואני מקיים שיחות עם כל כך הרבה אנשים ובכל מעמד אני עומד על הבמה ואני אומר "הדסים" זה מוסד שלנו, הוא מוסד איכותי, יש לו הישגים מפוארים, והוא יהיה מוסד מעולה החל מהשנה הבאה, אבל אני לא אהיה שותף לתהליך שבו הפאזה תשתנה ותעבור לעשות את הדברים פתאום יפים ופתאום אנחנו לא ראינו את הבעיות.

עמוס עזאני: כן היו בעיות, ואתם יודעים מה רבותי?

עמוס עזאני: יש בעיות שלא מופיעים בדו"ח הזה ואני יודע אותם.

עמוס עזאני: אני יודע על דברים שלא מופיעים פה בדו"ח ואני מבקש, ואני מקבל את מה שאמרה חברת הכנסת גבריאלי, שצריכים להיות מאוזנים אבל האימרה של קדמן היא נכונה, את המים צריך לשפוך, חד וחלק.

עמוס עזאני: תשמרו את התינוק אבל את המים צריכים לשפוך ואני מבקש שהדברים יהיו בדיוק כמו שהם.

איתן כבל: אני קצת נרגעתי אחרי הדברים האחרונים, כי זה היה נשמע לרגע כמו טקס של מועמדות להדלקת משואה.

ענבל גבריאלי: זה לא מצחיק, אני חושבת שממש מגזימים, כל מי שאומר שמרגיש לא נוח עם הדיון, יש הגזמה חריפה בדברים שלהם מתחילתו של הדיון כשאני דיברתי ראשונה, אמרתי שאין התעלמות מהממצאים, הממצאים הם קשים.

ענבל גבריאלי: היכרנו בממצאים הקשים, אמרנו שאנחנו צריכים להיות עם הפנים קדימה, לא באנו להכפיש אף אחד.

ענבל גבריאלי: לשם איזון, מחובתי כיוזמת הדיון, ציינתי גם את הדברים הטובים ושלא באנו להשחיר.

ענבל גבריאלי: מכאן ועד להרגיש לא נוח, כאילו אנחנו מהללים ומשבחים לשווא, טקס הדלקת משואות, זו הגזמה לדעתי.

אילן שלגי: את צודקת, אבל מי שהגיע לדיון אחרי הדברים שלך, אבל בדברים של התלמידה ושל ההורה הראשון שדיבר, היה רושם שבכלל הכל נהדר.

אילן שלגי: אז יש פנים לכאן ולכאן.

ענבל גבריאלי: אדוני היושב ראש, גם ויצ"ו מיד ידברו וגדולתם בזה שהם מודים שלא הכל נהדר אצלם במוסד.

איתן כבל: תודה על ההערה, נכון שאני פספסתי את דבריה של חברת הכנסת גבריאלי אבל אני מניח ששלושת האנשים המכובדים שדיברו לפני היו כאן ואין להם בעיות שמיעה.

איתן כבל: אני לא התכוונתי לתקוף אף אחד, אני רק אומר שבכל זאת, את העלאת את הדו"ח.

איתן כבל: לא מביאים לכאן דיון כל כך רחב שמגיעים אליו כל כך הרבה חברי כנסת, רק בגלל שהדברים היו כל כך יפים.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר, שנקודת כל הסיפור כאן, נכתב דו"ח באומץ לב ואמרו את זה, ולי לא חשוב כמה בית הספר היה נהדר.

איתן כבל: מי שהספיק להיות בחלק שבית הספר היה נהדר, אני אומר את זה כצד של ההורה, הרוויח.

איתן כבל: נקודת המוצא היא כשיש בעיה צריך להתמודד איתה, ונטיה של מערכות, בטח ובטח במערכות חינוך, אני אספר לכם סיפור, הילדה שלי עולה לכיתה א', והוזמנו ההורים לסיור, ובאופן טבעי עולות השאלות, לא רק השאלות של רמת הלימוד, היום עולות שאלות שחלקן מופיעות אצלכם בדו"ח ובאופן טבעי כיוון שגם אני פה חשוף לשאלות האלה יותר מאשר בדרך כלל, העלאתי מה בית הספר עושה על מנת, לא אמרתי שזה קיים בכלל, אבוי לי, אתה רואה איך המערכת מיד נכנסת למיגננה, זאת אומרת באופן כמעט אוטומטי, אין דבר כזה, אין בכלל אלימות, ואני אומר את זה כאן, זה החשש.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר לכם שנקודת המוצא היא לשים את הקלפים על השולחן ואסור לפחד, כי הנזק שנגרם בסופו של ענין הוא הרבה יותר קשה לא רק לילדים שהם נקודת הקצה הכי חשובה מבחינתנו, לא רק להורים, גם לאלה שמנסים להסתיר.

איתן כבל: זאת אומרת, אלה שחושבים שככל שיסתירו אז לא ידעו ושום דבר לא יקרה, הם בסופו של ענין יוצאים ניזוקים, גם תדמיתית, גם ציבורית, גם במקום העבודה שלהם הרבה יותר אם הם היו מנסים להתמודד עם המציאות הבעייתית.

איתן כבל: רק בחשיפה אפשר להתמודד עם השאלות וכולנו אנשים בסופו של יום, אחרי כל ההוא הא הגדול החכמה היא להתמודד עם הבעיות של המערכת ולא להאשים אף אחד, כי יותר מזה שאתם כתבתם את הדו"ח, אף אחד מאיתנו לא יכל לכתוב את זה טוב יותר.

איתן כבל: לכן אני ממליץ, גם לראש המועצה, וגם ליושב ראש ועד ההורים מאבן יהודה, אמרו בצורה ברורה שיתוף הורים.

איתן כבל: זאת אומרת, היום חלק מתפיסת העולם בכל מקום, הורים רוצים להרגיש שהם חלק מחינוך ילדיהם.

איתן כבל: זאת ועוד, זה גם סוג של שקט נפשי כי היום ההורים.

איתן כבל: לסיום אני רוצה לומר לכם, יישר כח על העבודה, העבודה שלכם, זה המקום לומר את התודה בראש ובראשונה והחכמה היא לא על מה שהיה אלא על מה שיהיה, ואני הייתי מציע אדוני היושב ראש שזה לא רק יהיה מילים, שנקבע שבעוד שנה מהיום,

אילן שלגי: פחות, עוד שלושה חודשים אנחנו נבקר שם.

איתן כבל: נבקר תמיד אדוני, הענין הוא שבעוד שנה שכבר יהיה את היכולת לקבל קנה מידה, האם דברים קרו בתוך המוסד הזה, בשנת לימודים אחת אפשר לקבל איזה קנה מידה, ונשמח לדעת שבאמת הדברים השתנו.

איתן כבל: זה בסך הכל לטובת כולם.

משולם נהרי: אני מציע כפי שכבר נאמר, לא להתמקד במה כן היה ומה לא היה.

משולם נהרי: מה שהיה, זה מספיק גרוע.

משולם נהרי: זה לא דברים חדשים, זה לא רק ב"הדסים" בכלל במערכת החינוך אנחנו עדים כמעט יום יום לכל מיני תופעות קשות של עבריינות, של כל מיני דברים, אלימות, הכל ואני לא חושב שיש מקרה חמור יותר, חמור פחות.

משולם נהרי: כל מקרה במערכת החינוך שילד בסופו של דבר נחשף אליו ומגיע אליו זה כשל, זה דבר חמור ביותר.

משולם נהרי: אנחנו יודעים היום, שתלמידים היום בעידן המתירנות עם החשיפה לדברים שליליים ומשחיתים מה יעשה הילד ולא יחטא?

משולם נהרי: וזה יום יום, אין יום שאנחנו לא רואים דברים חמורים שאנחנו מזדעזעים מחדש.

משולם נהרי: מה שקורה פה שאני חושב עליו, זה הנושא של החינוך הפנימייתי.

משולם נהרי: אני הייתי אחראי על החינוך ההתיישבותי, ואני אומר לכם, שכל תלונה, כל תופעה שהיתה מגיעה היתה נבדקת ובצורה יסודית, והראיה, כמו שאמר קדמן, מי שיזם את כל ועדת הבדיקה זה החינוך ההתיישבותי, זה לא אף אחד אחר, זה לא התקשורת ולא אף אחד.

משולם נהרי: זה החינוך ההתיישבותי שבדקו וויצ"ו והחליטו לבדוק את הנושא הזה ללא כחל וללא סרק, ולא לעשות שום הנחות כדי לפתור את הבעיה.

משולם נהרי: אני גם שמח שהוועדה המשותפת שהיא תלווה את כל הנושא הזה, היא כוללת גם את יחיאל שילה שאני כבר למעלה משלושים שנה מכיר אותו במערכת החינוך הפנימייתית, ועמוס עזאני שמי שלא יודע, אז הוא מכיר את השטח הפלילי לפני ולפנים,

אילן שלגי: אנחנו יודעים שהוא בא מהמשטרה.

משולם נהרי: לא סתם מהמשטרה, אני יודע שתמיד הוא היה מחפש אותם, את כל העבריינים למיניהם ויש לו גם גישה מאוד חיובית לבני נוער.

משולם נהרי: לא תמיד הייתי שולח ילד למשטרה.

משולם נהרי: אני הרבה פעמים התגוננתי ונאבקתי במשטרה כשהיה מדובר בתלמיד כדי לא להרוס אותו, אבל יש לו את הגישה החיובית.

משולם נהרי: אני רוצה לבוא ולומר משהו שלא נאמר פה, אולי אפילו ברמז נאמר, אבל לא נאמר, כשעליית הנוער עברה למשרד החינוך, משרד החינוך קלט את העליה וזה יחיאל שילה לא יכול להגיד, אני יש לי חסינות אני יכול להגיד את זה.

משולם נהרי: כשעליית הנוער באה למשרד החינוך, היה להם יותר מפקחים, היו הרבה משרות פיקוח והמשרד קלט למערכת הכללית עשרות משרות של פיקוח ולא השאיר את זה בחינוך הפנימייתי.

משולם נהרי: רבותי, החינוך הפנימייתי זקוק יותר מהמערכת הרגילה לפיקוח.

משולם נהרי: הילד הזה, זה הבית שלו, זה לא רק המוסד החינוכי שלו.

משולם נהרי: זה הבית שלו, זה המבצר שלו, זה ההגנה שלו, שם הוא צריך להרגיש בטוח, שם הוא צריך להרגיש טוב, שם הוא צריך להיות שמח ואיך יכול להיות דבר כזה, במיוחד היום, אנחנו לא יכולים להגיד שהילדים היום, הילדים היו חשופים, ההיפך, צריכים תגבור, צריכים צוות יותר מתוגבר.

אילן שלגי: מר שילה כמה מפקחים יש לך היום?

יחיאל שילה: מפקחים פנימייתיים עשרים.

אילן שלגי: וכמה היו לך לפני שנה?

יחיאל שילה: 140 פנימיות, עשרים על 140.

אילן שלגי: וזה מחולק בערך שווה?

אילן שלגי: כלומר אחד על שבע פנימיות?

יחיאל שילה: לא, קצת יותר.

יחיאל שילה: יש גם בעלי מקצוע בתוכם, יש אנשי ניהול לא כולם פיקוח.

אילן שלגי: סליחה, יש עשרים מפקחים במאה וארבעים פנימיות?

יחיאל שילה: יש יותר, יש 168 פנימיות.

אילן שלגי: אז האם המשמעות היא שאדם אחד על שמונה פנימיות?

יחיאל שילה: חלק מהפקחים הם גם בעלי מקצוע, הם ממלאים עוד תפקיד.

אילן שלגי: אז אתה אומר לי שזה עוד פחות?

יחיאל שילה: נכון.

יחיאל שילה: בסקטור הדתי יש יותר פנימיות אז המפקחים שם על הרבה יותר פנימיות.

יחיאל שילה: יש שם אחד לשתיים עשרה, אחד לארבע עשרה.

אילן שלגי: כלומר החלוקה היא לא שווה?

יחיאל שילה: נכון.

אילן שלגי: כמה מפקחים היו באגף שלך לפני שנה?

אילן שלגי: אומר לנו חבר הכנסת נהרי שהופחתו.

יחיאל שילה: ב- 96 עברה עליית הנוער היה מספר כפול.

אילן שלגי: בסך הכל אנחנו דורשים מהמערכת להתייעל.

אילן שלגי: אני אומר התייעלות לכשעצמה היא דבר רצוי.

אילן שלגי: אם המספר היה כפול אז צריך לשאול את השאלות הכיצד?

אילן שלגי: איך אתה יכול להסתדר עם עשרים מפקחים על 160 מוסדות, כאשר הם גם עושים דברים נוספים, האם אתה לא מרגיש, איך אתה ישן בלילה?

אילן שלגי: אתה לא מודאג?

אילן שלגי: איך אני יודע מה קורה בכל מקום שאין לי כרגע עוד ארבע בעיות כמו "הדסים" שעוד לא שמעתי עליהם?

אילן שלגי: זה לא יכול להיות?

יחיאל שילה: אין מצב כזה שאנחנו לא יודעים מה שקורה, מכיוון שיש לנו מערכת בדיקות.

אילן שלגי: אבל ב"הדסים" לא ידעת עד שלב מסויים.

אילן שלגי: אם ידעת איך הדברים הגיעו לאן שהגיעו?

יחיאל שילה: כל הזמן ידענו.

יחיאל שילה: לא ידענו בצורה כל כך מקיפה את הבעיות.

אילן שלגי: בקיצור לא ידענו.

ענבל גבריאלי: ידעתם ולא עשיתם?

יחיאל שילה: עשינו.

יחיאל שילה: אני אמרתי יש מערכת פיקוח צמודה כל הזמן בתוך המקום.

יחיאל שילה: יש מקום שמבקרים אותו אחת לחודשיים, אחת לחודש וחצי, עד שלושה חודשים.

יחיאל שילה: אמרתי שהמפקחים עושים תהליכים של עבודה, זה לא מיד מגיע לקודקודים, קודם כל המפקחים מנסים לעשות עבודה.

יחיאל שילה: כשהם לא מצליחים, אז אמרתי, הגענו למסקנה להקים ועדה שהיא מקיפה את כל האנשים.

משולם נהרי: דבר השני זה הבטלה, זה האויב הכי גדול של האדם.

משולם נהרי: שעות הפנאי, ברגע שמקצצים, ברגע שיש קיצוצים, ברגע שאתה לא משקיע בשעות הפנאי, מה יעשה הילד ולא יחטא?

משולם נהרי: אם אתה לא תעסיק אותו, הוא יעסיק אותך, זה כלל בחינוך.

משולם נהרי: אם אתה לא מעסיק את הילד הוא יעסיק אותך, הוא כבר יעשה לך שעות פנאי, הוא יעשה מה שהוא רוצה, הוא יתפרע, הוא יעשה מה שנוח לו.

משולם נהרי: דבר אחרון, אני חושב עכשיו ואומר, המשרד עושה את כל המאמצים כדי לסגור את החינוך ההתיישבותי, כדי לפזר.

משולם נהרי: אני כשאני הייתי זה היה המזוזה שלא יפרקו אותו, ולא רצו לפרק אותו.

משולם נהרי: אחרי שאני יצאתי התחילו בהליך והיה פה דיון לגבי פירוק של החינוך ההתיישבותי, יש לך יושב ראש ועדה, היה פה דיון.

משולם נהרי: היום יש ועדת דוברת, אבל אני אומר לך, המטרה של הפירוק של החינוך ההתיישבותי היתה אחת ויחידה, כדי לחסוך במשאבים של משרד החינוך, זה אומר, לא מספיק שקיצצת במפקחים, היית הולך ומקצץ עוד יותר, היית מפזר את הפנימיות ללא כתובת, אפילו שהיית קורה לזה חינוך פנימייתי, אבל החינוך הפנימייתי הזה היה מיניאטורי, יותר קטן מאשר היום, ואחרי זה אומרים לך, לך תתמודד עם בעיות שהולכות וגדלות.

משולם נהרי: הבעיות הולכות וגדלות ואנחנו והתקציבים הולכים וקטנים.

אורי ארזי: אני עבדתי עם אישתי, גידלנו שנים עשר ילדים שחלקם באו ממצוקה קשה, חלקם ממשפחות עם בעיות כאלה או אחרות.

אורי ארזי: לקחנו את זה כאתגר וכשליחות.

אורי ארזי: הגענו לפני חמש שנים ל"הדסים" וראינו תופעות מאוד מוזרות שהלכו והתעצמו עם החלפה של מנהל הפנימייה.

אורי ארזי: ראינו מדיניות של סאלח שבתי, לפני הופעה של מפקחים.

אורי ארזי: רק אני מבקש, אני לא נכנס לנושא האישי שלי, כי הנושא האישי שלי יתברר גם בבית משפט ובעוד כמה מקומות כי אני נפגעתי, אני אחד הנפגעים העיקריים כתוצאה של מה שאני מספר עכשיו.

אורי ארזי: אני הולך לדבר בגדול.

אורי ארזי: המפקחים היו מגיעים, היו מכניסים עציצים, מביאים את העציצים מתוך החממה, והיו יודעים אנשי "הדסים" שהעציצים הם מיועדים להגיע למקום, נגמר הביקור, העציצים חוזרים.

אורי ארזי: אני חשבתי שמדובר בתופעה חמורה.

אורי ארזי: זאת היתה תופעה אחת.

אורי ארזי: אני קראתי את ועדת החקירה, מאחר וזמן שלי הוא קצר, לדעתי ועדת החקירה נגעה בשמונים אחוז מהבעיות, אבל יש עשרים אחוז מהבעיות שהם בעיות יותר קשות שהיא לא נגעה בהם.

אורי ארזי: כשאני ראיתי ביחד עם אישתי ועשינו לביתנו, וחשבנו מה אנחנו צריכים לעשות, האם אנחנו נשתוק?

אורי ארזי: כי הכפר כולו דיבר לי לא איכפת, אני ההורים שלי גרים פה, אני הדודה שלי גרה פה, לי יש איזשהו עסק, אני לא מדבר, יש תרבות של שתיקה במקום ואמרו אדישות.

אורי ארזי: ישבנו אישתי ואני ביחד עם חברים ואמרנו אסור פה לשתוק, צריך להביע.

אורי ארזי: יושבים פה אנשים, יושבים פה מפקחים, יושבים פה מנהלים, יושבים פה מנהלי ויצ"ו, לא היה אחד שלא נכנסנו אליו דפקנו בדלת ואמרנו אדוני יש בעיה ב"הדסים".

אילן שלגי: על איזה תקופה אתה מדבר?

אורי ארזי: אני מדבר על כל התקופה של חנה אשכנזי.

אורי ארזי: אני במשך שנתיים וחצי דופק בדלתות ומתחנן רבותי תשמעו.

אורי ארזי: ביקשתי, אמרתי, רבותי יש פה בעיה.

אורי ארזי: אומרים לי תשמע, אנחנו מודעים לבעיה אנחנו נפתור אותה.

אורי ארזי: כתבתי מכתב למר יחיאל שילה שאני מבקש להופיע בוועדה.

אורי ארזי: בזמן שאני כותב את המכתב, התחלנו לסבול מפגיעות ונדליזם נוראיות למכוניות שלנו, לא רק זה, פגעו באישתי בתוך אבן יהודה, פיזית, זאת אומרת, באו אליה שני גברים שאני לא יודע מי שלח אותם, אבל הענין מתברר.

אורי ארזי: נחקרים עוד דברים במחלקה לחקירות שוטרים, הסיפור הזה לא ייגמר כל כך מהר כמו שאתם חושבים.

אורי ארזי: אני קורא כשדנה הוועדה ואני עומד ללכת להופיע בוועדה אני מקבל מודעה בעיתונים, רבותי זאת מודעה שהתפרסמה בכל המקומונים, בעשרות אלפי שקלים אם לא יותר, מפורסם באותה תקופה של הוועדה, שימו לב, מדור פרסומי, עסקים מפרסמים וגם ויצ"ו מפרסם, מפרסמים שמה שהכל טוב.

אורי ארזי: עכשיו, מה מפרסמים בגילוי דעת?

אורי ארזי: קודם כל די לשקרים על כפר הילדים.

אורי ארזי: מפרסמים את זה באינטרנט, מפרסמים את זה בכל מקום, וכותבים, יש בכפר גורמים חתרניים, מפחידים את המדריכים לא לדבר בוועדה ואומרים אנחנו נטפל בהם, לא רק זה, הם עוד אומרים אנחנו יזמנו את הוועדה והוועדה תזים את כל מה שנאמר.

אורי ארזי: אני רוצה שניה לדבר מה מרגיש ילד כי אני גידלתי ילדים חמש שנים.

אילן שלגי: אז למה לא הלכת לוועדה?

אורי ארזי: אני אגיד לך בדיוק למה לא הלכתי.

אורי ארזי: כשאני ראיתי די לשקרים והתחילו להאשים באופן אישי שאני הגורם החתרני, ולא רק זה, אנחנו בסופו של דבר דאגו להוציא אותנו מהכפר, ואנחנו בכל אנשים,

אילן שלגי: זה לא הפורום, אתה לא ידעת שהוועדה היא של משרד החינוך והתרבות?

אורי ארזי: אני בוועדה העברתי להם את רוב החומר.

אורי ארזי: כל החומר היה מונח בפניהם בצורה כזו או אחרת.

אורי ארזי: זאת אומרת הם קיבלו נתונים.

אורי ארזי: מה שקרה, בכל אותה תקופה הם אמרו אנחנו נוציא את מיכל ואורי, תבינו, אנחנו היינו מצטיינים שם.

אורי ארזי: אנחנו היינו בכנס ויצ"ו העולמי, לקחו אותי שאני יעמוד וידבר בפני כולם שהכל בסדר, וחשבתי שזה מקנה לנו את הזכות לתת לאנשים לשמוע מה קורה שם, אבל מהרגע שהשמענו, הם עשו רק דבר אחד, להוציא אותנו ולא רק להוציא, להשתמש בפסיכולוגים, להשתמש בכל מיני אנשים להכפיש את שמינו והיום אני בכלל שומע סיפורים חדשים.

אילן שלגי: אבל למה לוועדה לא באת?

אורי ארזי: אני אגיד לך בדיוק למה לא באתי, כי כבר יצא הדו"ח.

ציפורה קסירר: סליחה אנחנו חיכינו לו בכפר והוא לא הגיע.

אילן שלגי: שמעתי עכשיו, בערך שש פעמים אמרתם שלושתיכם שהוא לא הגיע, הוא אומר אני מוכן לבוא.

אילן שלגי: היות וכבר הסכמתם לשמוע גם את נציגי ההורים,

יחיאל שילה: אני מוכן לשמוע אותו, אין בעיה.

אילן שלגי: תשמע אותו, מר ארזי השגת עכשיו דבר חשוב, הוועדה תשמע אותך.

אילן שלגי: היא תשלים את עבודתך, היא תשמע את נציגי ההורים, היא תשמע אותך, אוי מישהו נוסף.

יהורם וולק: שמעתי את כל הדוברים.

יהורם וולק: יש כאלה שהביעו אהדה, יש כאלה שהביעו משהו אנטי, אני רק שואל שאלה אחת פשוטה, הקימו ועדה, האם שאלו מי צריך עוד להיות בוועדה הזאת?

יהורם וולק: הזכירו פה גם את הנושא של ההורים, איפה המורים?

יהורם וולק: המורים הם אלה שעובדים בשטח.

יהורם וולק: אם ועדה פנימית, גם המורים שותפים.

יהורם וולק: המורים הם גוף שעובד שמה ועושה עבודת קודש, יש רק דבר אחד שהתעלמו ומתעלמים גם היום מהרבה עובדות שהמורים בעצמם התריעו במקום.

אילן שלגי: יש פה מורה, אולי כדאי שנשמע את המורה.

יהורם וולק: יש פה גם נציג של ועד מורים.

אילן שלגי: הוא מורה במקום, אז תודה.

אילן שלגי: אדוני אתה רוצה לדבר?

אבי מטרני: היו מספר בעיות בשנה האחרונה, הם החריפו באמת בהשוואה לשנים עברו.

אבי מטרני: אני מקבל בברכה את ההמלצות ששמענו בדבר תגבור ובדבר נתינת משאבי יתר לטובת המוסד.

אבי מטרני: אני מרגיש שככל שהשנים חלפו אנחנו הרגשנו קיצוצים וקיצוצים ולא קיבלנו מענה הולם לאוכלוסיה החלשה הנמצאת בבית הספר, פשוט לא קיבלנו אותה, ולכן לא פלא שאותן אוכלוסיות חלשות הגיעו לאן שהגיעו.

אבי מטרני: אנחנו רוצים בטובת המקום, אנחנו מבינים שאם הדבר לא ישופר כפי שאמר פה חבר הכנסת כבל, ההורים ידירו את רגליהם בבית הספר.

אבי מטרני: זה מקום העבודה שלנו, אנחנו מבינים שאם לא יבוא השיפור שכאן כולם הסכימו לגביו, המצב לא יהיה טוב, אנחנו חייבים שאתם תחזקו את המוסד הזה, חייבים.

חיים זמורסקי: אני מבקש רק שתי הערות.

חיים זמורסקי: אם מישהו חושב מאלה שיושבים בחדר שאנחנו נהנים מהסיטואציה אז הוא טועה.

חיים זמורסקי: אנחנו לוקחים אחריות ואם תשימו לב בוועדה ביקשתי שלא יהיה שום נציג ויצ"ו אלא שזו תהיה ועדה טהורה של משרד החינוך, ואנחנו קראנו בחרדת קודש את חלק מהדברים שנכתבו בדו"ח ואנחנו מתכוונים להיענות לאתגר ולהחזיר את "הדסים" למה שהיא היתה קודם לכן.

חיים זמורסקי: בתשובה למה שהעלתה חברת הכנסת גבריאלי, כן יש בכפר, בעיקר בפנימייה, מסגרות ייחודיות שלפי עניות דעתנו, אכן יכולות לתת תשובה הולמת לצרכי הילדים שבאים מחתכים סוציו אקונומיים בעייתיים ורק כדי שתבינו כמה אנחנו מייחסים חשיבות, מלבדי ומלבד יחיאל בצוות ההיגוי יש שני יועצים אסטרטגיים, שאחד מהם סגן מנהל כללי של משרד החינוך לשעבר, איציק כהן, עורך דין ובוגר הכפר שמאוד חשוב לו להחזיר עטרה ליושנה, עורך דין נחום פיינברג שאני מניח שחלקכם מכירים.

חיים זמורסקי: ממנו תלמד כמה שאנחנו רציניים בגישה שלנו.

חיים זמורסקי: בעקבות מה ששמעתי כאן אני חושב שצריכים להביא גם נציג הורים ונציג מורים למרות שזה לא כתוב בנייר שלנו, ולא התעלמתי משום דבר.

חיים זמורסקי: ישנם כאלה שחושבים, כל דבר שנאמר שמענו, וניסינו לבדוק ולא תמיד זה הולך בקצב שאחרים רוצים.

אילן שלגי: רבותי אנחנו עוד לא סיימנו.

אילן שלגי: בגלל מגבלה של זמן לא יכולנו לשמוע את כל הרוצים לדבר, גם משום שחלק מהדוברים דיברו קצת יותר מזמנם.

אילן שלגי: אז חברת הכנסת גבריאלי שהיא יוזמת הדיון.

ענבל גבריאלי: קודם כל אני רוצה להמשיך את דברי הקודמים, אני ממש מצרה על העובדה שאתה מר קדמן ויושב ראש מועצה באבן יהודה, ויכול להיות שעוד כמה מהנוכחים כאן קיבלו איזשהי הרגשה לא נוחה, אבל אני הצגתי לטעמי תמונה מאוזנת.

ענבל גבריאלי: מה לעשות שיצאתי בקריאה שלא ניגרר למשפט שדה ואחרים נגררו בדיוק לכיוון ההפוך.

ענבל גבריאלי: אני כן חושבת שראוי לומר שאם ויצ"ו או המועצה לשלום הילד, או הנהלת הכפר, או הנהלת בית ספר, או ההורים או המורים, לא משנה מי, אם עשו משהו בסדר והיום אנחנו דנים בדברים הלא בסדר, זה בסדר להזכיר את זה ושמירת האיזון היתה צריכה להיות בשני הכיוונים.

ענבל גבריאלי: אני בהחלט חושבת שהדיון הזה היה במקומו, אני חושבת שהוא חשוב.

ענבל גבריאלי: הוועדה כך שמענו מיחיאל, לא יודעת אם בהרכבה המקורי, היא תמשיך, היא תשמע את ההורים, היא תשמע את מר ארזי.

ענבל גבריאלי: אולי כדי לקבל תמונה טובה יותר, ושוב, לא מתוך כוונה להזיק, אלא מתוך כוונה ללמוד על הדברים כדי לדעת מה צריך לעשות, אולי גם לשמוע.

ענבל גבריאלי: אני לא יודעת אם שמעתם או לא, את ראש מועצת אבן יהודה שיש דברים שליליים שקיימים בכפר ולטענתו בכלל לא נכללו בדו"ח, אולי כדאי לשמוע אותו.

ענבל גבריאלי: אולי כדאי לשמוע את מר ארזי, מר ארזי לא נקבתי בשמך כשדיברתי על השיחה שהיתה לנו ועל הטענות שהעלאת שהם בהחלט קשות, אבל חלק מהדברים הם לא לדיון הזה אלא לטיפול משטרתי.

ענבל גבריאלי: בכל אופן, אני חושבת שמיד היושב ראש יקריא את הודעת הסיכום.

ענבל גבריאלי: אני בהחלט חושבת שמעבר לעובדה שהוועדה צריכה להמשיך ולשמוע עוד מספר גורמים, "הדסים" כבר יכולים להתחיל ביישום ההמלצות או חלקן.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שבין תחילת היישום לבין הביקור של הוועדה לצורך מעקב, אולי יש מקום לקבל איזשהו דו"ח יישום של איזשהו גורם במשרד החינוך או בוועדת החינוך, שתהא יכולת לפקח על הדברים לפני שהם מונחלים בתוך "הדסים".

ענבל גבריאלי: אני למשל עם המורה ששוחחתי אתמול, הוא סיפר לי על איזשהו ניסוי שכבר אושר, ודווקא עכשיו כשרוצים ללכת עם הפנים קדימה ולשפר את רמת המשמעת, את דרכי ההתנהגות, את הערכים, את כל הפן ההתנהגותי אצל התלמידים, כי אגב, לגבי הפן הלימודי מעבר לתלמידים שלא מגיעים והם בכלל תחת חוק חינוך חובה וזה חמור בפני עצמו, אבל מבחינה לימודית ההישגים שם הם די בסדר ויותר מזה.

ענבל גבריאלי: אני מדברת על כל תלמידי בית הספר, אני לא עושה אבחנה בין תלמידי הפנימייה.

ענבל גבריאלי: בכל מקרה, אולי הוועדה תיתן את דעתה, או מי שהחליט פתאום על ביטול הניסוי לאחר שהוא אושר, אולי כדאי, לא כדאי, חייבים גם את זה להעלות כי עד כמה שאני הצלחתי ללמוד על הניסוי, הוא מאוד חיוני ל"הדסים".

אילן שלגי: רבותי אני מקריא את הצעות הסיכום שאני מבקש מחברי להסכים להם.

אילן שלגי: 1.

אילן שלגי: ועדת החינוך והתרבות תמהה כיצד הגיעו דברים בכפר הנוער "הדסים" למצב מדאיג שחייב התערבות משרד החינוך והתרבות, הנהלת ויצ"ו העולמית, הרשויות המקומיות ואחרים.

אילן שלגי: 2.

אילן שלגי: הוועדה התרשמה כי ועדת הבדיקה שמינה משרד החינוך והתרבות, אמנם עשתה עבודה יסודית, אולם תמהה על כי חברי הוועדה לא היו בקשר עם הורים וועד ההורים.

אילן שלגי: הוועדה רשמה בפניה את הודעת מר יחיאל שילה, כי הוועדה תשלים עבודתה ותשמע אנשים נוספים שירצו להופיע בפניה.

אילן שלגי: 3.

אילן שלגי: הוועדה התרשמה, כי אמנם נעשה לאחרונה מאמץ לשפר את המצב בכפר הנוער, לרבות בפנימיה ובבית הספר והדברים כבר נראים במקום.

אילן שלגי: הוועדה סבורה כי יש לסייע לכפר ולעושים במלאכה כדי להחזיר ב"הדסים" עטרה ליושנה.

אילן שלגי: 4.

אילן שלגי: ועדת החינוך והתרבות, מבקשת ממשרד החינוך לדווח לה עד סוף חודש אוגוסט, על השלמת דו"ח הבדיקה ועל הפעולות שנעשו לתיקון המצב ב"הדסים".

אילן שלגי: סמוך לאחר תחילת שנת הלימודים, תבקר הוועדה, אנחנו, בכפר הנוער "הדסים" להתרשם במו עיניה, כיצד נלמדו הלקחים ויושמו המסקנות.

ענבל גבריאלי: הערה אחת קטנה נדמה לי בסעיף השני, אתה מציין לגבי ועדת הבדיקה שעשתה עבודה יסודית.

ענבל גבריאלי: לטעמי היא עשתה עבודה נאמנה, לא יסודית, כי אילו העבודה היתה יסודית, היו שומעים את כל הגורמים.

משולם נהרי: יש לי רק הערה, שתהיה תכנית איך הם פותרים, מתגברים על הבעיות האלה.

אילן שלגי: זה הדו"ח שביקשנו עד סוף חודש אוגוסט.

אילן שלגי: ביקשנו לקבל מהם דיווח.

משולם נהרי: לא דיווח, שיביאו לנו איך הם מתגברים על הבעיות הללו.

ענבל גבריאלי: תקשיב מה הם עושים, אנחנו רוצים לראות איך מיישמים אותם.

אילן שלגי: שידווחו לנו על השלמת דו"ח הבדיקה ועל הפעולות שכבר נעשו לתיקון המצב, ואחר כך גם נבוא לראות.

אילן שלגי: אתה לא מסכים?

אילן שלגי: את מסכימה?

ענבל גבריאלי: כן.

אילן שלגי: אנחנו מאשרים את ההחלטות: 2 - בעד 1 - נגד תודה רבה לכולם.