ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 247, 2004-06-09 09:00

אילן שלגי: אני מבקש לפתוח את ישיבת ועדת החינוך והתרבות.

אילן שלגי: הישיבה נפתחת באיחור של כארבע דקות, משום שהתבקשתי לדבר בפתיחה של מושב הסיום של ועידת האזרחים שמתקיימת כאן באולם ההרצאות.

אילן שלגי: הרשיתי לעצמי לדבר שם על התקשורת, ובעקר על הטלוויזיה, כגורם שלפעמים משדר רעל, ושלנגד עיניו יש, במקרים רבים, בראש ובראשונה רייטינג; ושהתרבות שבני הנוער שלנו מקבלים באמצעות הטלוויזיה, שבהרבה מקרים היא שמרטף, היא לא זאת שהיינו רוצים; ושהמודלים לחיקוי, שפעם היו ההורים, המורים, השכנים, הם היום במקרים רבים המודלים של סדרות פופולריות, ולא בהכרח מקנות ערכים ותרבות ראויה.

אילן שלגי: אם הטלוויזיה היא בייבי סיטר, בתחרות הזאת, בחלק מהמקרים ובחלק מהבתים, בין המודל שבטלוויזיה למודל שבחיים, ההורים מפסידים.

אילן שלגי: אנחנו בשבוע חגיגי וביום חגיגי.

אילן שלגי: אנחנו מציינים את שבוע הספר העברי - הספרות והשפעתה על עיצוב החברה.

אילן שלגי: לפני שניכנס לדיון, אני מודה למשתתפים.

אילן שלגי: אני מקווה שנקיים את הדיון בעיקר בנושאי תוכן, אבל מובן שהמוזמנים יכולים להתייחס גם להיבטים אחרים של שבוע הספר והספרות.

אילן שלגי: אני מציע שמר הרצל חקק, יושב-ראש אגודת הסופרים, יפתח.

אילן שלגי: בבקשה.

הרצל חקק: קודם כול, אני רוצה להתחיל בצד החגיגי.

הרצל חקק: זה חג שבוע הספר.

הרצל חקק: כל הזמן מדברים על כך שקונים פחות ספרים, ועם הספר הוא לא עם הספר.

הרצל חקק: אבל, כשמגיע שבוע הספר, מי שמבקר בחנויות ספרים, רואה שעדיין יש נהירה לחנויות ספרים, עדיין יש צימאון לספרים.

הרצל חקק: אפשר לומר שגוטנברג עדיין מנצח את העידן הדיגיטלי.

הרצל חקק: מעבר לאהבת הספר, צריך לחשוב גם איך לטפח את זה.

הרצל חקק: ואני מסכים עם הפתיחה שלך, שיש בעיה עם התקשורת הכתובה והתקשורת האלקטרונית.

הרצל חקק: מי שעוקב בשנים האחרונות רואה שהספרות העברית נמצאת בפינה נידחת.

הרצל חקק: מי שקורא עיתוני נוער של לפני 20 שנה או 30 שנה רואה עיתונים שבהם היו דברי ספרות, התייחסות רצינית לדברים, והיום, רוב העיתונים מלאים במה שנקרא פופ, סלבריטיז, כדורגל, כוכבים, יותר מזה אין.

הרצל חקק: אחרי זה שואלים: למה הנוער רדוד?

הרצל חקק: מישהו צריך לומר איך אנחנו משפיעים על העניין הזה.

הרצל חקק: כשפותחים את התקשורת הכתובה והאלקטרונית ורואים, כאשר מדורי הספרות מצטמצמים, וכמעט אין דברי שיר במוספי הספרות, צריך לחשוב על זה.

הרצל חקק: היה טוב אם בתקשורת האלקטרונית היו מקדישים, מדי תוכנית, דבר שיר, דבר ספרות.

הרצל חקק: צריך לסגל את הקוראים שיש גם גישה תרבותית, גישה מעמיקה יותר למציאות, ואין רק טלנובלה.

הרצל חקק: לפעמים אומרים, שבגלל המצב הביטחוני אנשים רוצים לראות טלנובלה, לברוח מהמציאות.

הרצל חקק: דווקא הספרות הקנונית, הספרות האמיתית, מאפשרת לציבור הקוראים התמודדות הרבה יותר אמיתית, הרבה יותר מורכבת עם הדברים.

הרצל חקק: אנשים שקוראים ספר טוב, שומעים שיר טוב, מרגישים שניתן להם משהו מעבר לשגרה, מעבר לחיים היומיומיים.

הרצל חקק: התפקיד שלנו הוא לדאוג לכך שתהיה לנו השפעה גם על התקשורת הכתובה וגם על התקשורת האלקטרונית, והייתי מצפה שהפורום הזה יתכנס מדי פעם, יזמן לכאן את אנשי ערוץ-1, את אנשי ערוץ-2.

הרצל חקק: לנו חשוב שהם יהיו חייבים לאיכות, לא לזכיינים או לגורמים מסחריים, שנוכל דרכם להשפיע על כך שיהיו יותר הפקות מקור, שיהיו יותר דברי שיר ודברי ספרות.

הרצל חקק: קחו למשל הצגה כמו "צור וירושלים", אמרו שלטקסטים לא עדכניים אין מקום בתרבות שלנו, אבל הם הופכים להיות הצגות שאנשים נוהרים לראות.

הרצל חקק: הציבור עצמו רוצה לקבל תרבות, ואנחנו צריכים להשפיע שתהיה יותר תרבות, יותר ספרות.

הרצל חקק: אנחנו עדיין נמצאים במצב שיש מין הידרדרות ורידוד.

הרצל חקק: מדברים על כפר גלובלי, שבו האמריקניזציה הולכת וכובשת לה את המקום שלה.

הרצל חקק: אומות קטנות צריכות להיזהר, כי תרבות של אומה קטנה יכולה להימחק די מהר.

הרצל חקק: התפקיד שלנו, להילחם על כך שיהיה יותר מקום ויותר דגש לתרבות בתקשורת הכתובה ובתקשורת האלקטרונית.

הרצל חקק: תודה.

אסתר אייזן: אני רוצה להשקיף על הנושא מכמה היבטים.

אסתר אייזן: קודם כול, התפקיד שלי באגודת הסופרים זה לתת במה לאנשים שהוציאו ספרים.

אסתר אייזן: יוצאים ספרים רבים לבקרים, אבל את הראויים בהם יש לחשוף בפני קהל המעוניינים, ולגרוף מעבר לזה עוד אנשים שרוצים לעיין בספר, לשאוב ממנו כוח, וגם לתת במה למשוררים צעירים ויוצרים צעירים, שילכו בדרכי התרבות.

אסתר אייזן: למעשה, זה המקום של התהוות התרבות, במקום שהספרים נכתבים, במקום ששמים לב אליהם, ומוציאים את הכשרון הצעיר שיניח לבנה גם בבניין הזה ששמו "תרבות כתובה", תרבות של ספר.

אסתר אייזן: אני רוצה לספר בקצרה על הספר שלי "אמי תפרה כוכבים".

אסתר אייזן: אני ניצולת שואה, וגם בזמן הקשה, האקוטי, גם שם, הספר עשה, למען כל אחד, רבות.

אסתר אייזן: זה היה מקלט, זה היה מקום שאפשר היה בו להסיח את הדעת ולשאוב עידוד כדי לשרוד.

אסתר אייזן: לא רק להשיג מזון, אלא גם תרבות וספר.

אסתר אייזן: הבשורה שאני רוצה לבשר לכם, שלא נוותר על הספר, הספר הוא מחוז שאנחנו יכולים להיאחז בו.

אסתר אייזן: אומרים לי אנשים, שהם קוראים על המצוקה הנוראה שלי, ומשם הם שואבים כוח.

אילן שלגי: ד"ר זיילר, עד כמה משרד החינוך והתרבות מנחה את בתי הספר, את תוכניות הלימודים, לשלב את הספרות ואת השירה העברית בתוכניות הלימודים?

אילן שלגי: עד כמה עדיין קיים מה שזכור בוודאי לכולנו "קריאת ספר", כתיבה עליו, אחר כך דיווח בכיתה מה קראתי, איך התרשמתי וקיום דיון?

אילנה זיילר: קודם כול, אני מניחה שאני לא אחדש כאן שום דבר לאף אחד מהאנשים הנכבדים, שעיסוקם בכך, אם אני אעשה פרפרזה קטנה על "באין חזון ייפרע עם", אין ספק שבאין ספר ובאין סופר ובאין קריאה, ייפרע עם, ואין ספק שאם אנחנו רוצים לגדל כאן דור לא מנותק, לא משפתו, לא מתרבותו ולא ממורשתו, מצד אחד; ומצד שני, אנחנו רוצים להרחיב אופקים, הן אישיים והן חברתיים, וליצור תקשורת בין אדם לבין עצמו, ובין אדם לבין זולתו, בלי ספרים אנחנו לא יכולים להתנהל.

אילנה זיילר: ואני לא רוצה לצאת כאן למסע לטובת הקריאה.

אילנה זיילר: אני נמצאת כאן בתוקף תפקידי, אבל בלי לקרוא ספר, לא עובר עלי יומי, אני מרגישה אז חסך ברמה האישית.

אילנה זיילר: במערכת החינוך, קודם כול, יש תוכנית לימודים, ותוכנית הלימודים מוכרת כאן לחלק מהאנשים, ודאי למר חקק ולאנשים נוספים, ויש בה מגוון רחב מאוד של תכנים, הן של שירה, הן מתרבות ישראל והן מהתרבות העולמית.

אילנה זיילר: נוסף לכך גם תוכנית הלימודים החדשה בחינוך הלשוני, להבדיל מתוכנית הלימודים בספרות, הווה אומר, אותה תוכנית שמדברת גם על רכישת אבני היסוד של הקריאה, של התחביר, של המשלב העברי הגבוה וכן הלאה, מציבה סטנדרטים של הפקת מידע בלמידה מטקסטים בסוגות שונות, וביניהן כמובן הסוגה של הנרטיב, של הטקסט הספרותי.

אילנה זיילר: מעבר לזה, זה שנים רבות המשרד עוסק באופן מאוד-מאוד מכוון ובאופן מאוד-מאוד אינטנסיבי בהעלאת המודעות של מורים לצורך בקריאה, מה שאנחנו קוראים "קריאה חופשית", דבר ראשון, באמצעות ספריות בתי הספר - אני תכף אגיע לחלק של תקציב - ב-95% מבתי הספר העל-יסודיים בארץ יש לנו ספריות.

אילנה זיילר: בבתי הספר היסודיים, שבהם אין חובת ניהול ספרייה, יש ב-85% מבתי הספר ספריות.

אילנה זיילר: רק לפני שלושה ימים קיימנו טקס מאוד חגיגי של סיום מצעד הספרים השנתי, שאותו אנחנו עושים יחד עם החברים שיושבים כאן, והם יוכלו לספר עליו.

אילנה זיילר: השתתפו בו 740 בתי ספר, 146,000 תלמידים מבתי ספר יסודיים ועל-יסודיים, בתהליך חינוכי מתמשך על פני שנה.

אילנה זיילר: הם מצביעים, בכל דרגת גיל, מהו הספר האהוב עליהם.

אילנה זיילר: ואנחנו מקיימים בסופו של דבר טקס מאוד חגיגי בנושא הזה.

אילנה זיילר: אנחנו, כמובן, מתגמלים את בתי הספר שרוכשים ספרים במסגרת מצעד הספרים השנתי.

אילנה זיילר: נכון שאנחנו משתמשים בגימיק של מצעד ספרים, אבל יש גם הרבה מאוד קריאה, ובאותו טקס היו מיצגים יפהפיים, הטלוויזיה הלימודית צילמה, והיא תקרין חמש תוכניות, שמראות בתי ספר שהביאו מיצגים בעקבות הספרים, שהופיעו בעקבות הספרים.

אילנה זיילר: זה היה מופע מאוד מרגש, משום שהשתתפו בו כמה עשרות תלמידים ממספר רב של בתי ספר, ביניהם בתי ספר מהחינוך המיוחד, בתי ספר ערביים וכן הלאה.

אילן שלגי: היות והטלוויזיה הלימודית היא חלק ממשרד החינוך והתרבות, ואתם גם שולטים במערכת, האם יש הנחיה למורים לקרוא לתלמידים לצפות בתוכניות האלה ולקיים לאחר מכן דיון בכיתה?

אילנה זיילר: בוודאי.

אילנה זיילר: כל המטרה של התוכניות הללו היא מטרה חינוכית של עידוד הקריאה, של שילוב שבין שני הערוצים האלה של התקשורת, הערוץ של המדיה הויזואלית, הטלוויזיונית, והקריאה.

אילן שלגי: מותר למורה לומר לתלמידים, שהיום, בארבע אחר-הצהרים אתה לא רואה "המורדים", ואתה תביט בטלוויזיה החינוכית, כי מחר אני אשאל על זה?

אילנה זיילר: לחלוטין כן.

אילנה זיילר: אני רוצה להוסיף ולומר, שבשנה האחרונה אנחנו מקיימים פרוייקט שנקרא "ספר בכל בית", זו הרחבה של פרוייקט שהתחילה בזמנו פרופ' זהר שביט, אבל היום יש לו היקפים אחרים.

אמנון בן-שמואל: התקציב הוא קטן.

אילנה זיילר: התקציב שלנו לנושא הזה הוא 800,000 שקלים.

אילן שלגי: לאיזה נושא?

אילן שלגי: לרכישת ספרים?

אילנה זיילר: לספר לכל בית, שמאפשר לכל ילד לרכוש ספר ב-10 שקלים.

אילנה זיילר: הגענו השנה לרכישת ספרים על-ידי 12,000 ילדים.

אילנה זיילר: אנחנו משתפים כאן פעולה עם מר בן-שמואל, ויש שיתוף פעולה מאוד מעניין.

אילנה זיילר: המנהלת הכללית העמידה לרשותנו סכום של 2 מיליוני שקלים להרחבת ספריות והקמת ספריות בבתי ספר שאין בהם ספריות.

אילנה זיילר: אנחנו נקים ספריות ב-160 בתי ספר, ושוב, כתוצאה משיתוף פעולה עם איגוד המוציאים לאור, דרך המחלקה לספריות, הסכום של 2 מיליוני שקלים, בגין ההנחה המשמעותית שאנחנו מקבלים, נרחיב ל-3.5 מיליוני שקלים.

אילן שלגי: מי בוחר אלו ספרים יירכשו?

אילנה זיילר: במשרד קיימים מספר אגפים נוסף על המפמ"ר.

אילנה זיילר: קודם כול, המחלקה של מר גרשון ברגסון, שהיא מחלקה שממליצה על הספר הטוב, המוזל בכל שנה, ומר ברגסון עושה זאת שנים רבות בהתנדבות.

אילנה זיילר: הוא אב שכול, הוא מתקרב לגיל 90, הוא בעצמו סופר ואיש ספרות ומבקר ספרות, הוא מוציא שנים רבות גם את כתב העת "ספרות ילדים".

אילנה זיילר: בראשותו של מר ברגסון ועדה שפועלת בהתנדבות, יש בה הרבה מאוד אנשי ספרות ואנשי אקדמיה, כמו ד"ר מירי ברוך ומנהלת הספרייה על-שם ימימה צ'רנוביץ, נדמה לי שזה במכללת לוינסקי, ומנהלות ספריות אחרות.

אילנה זיילר: יושבים שם אנשי ספרות שבוחרים, כל שנה, גם את הספרים למצעד הספר הטוב.

אילנה זיילר: הווה אומר, את הרשימה שבתי הספר מקבלים.

אילנה זיילר: זו לא רשימה בלעדית, זו רשימה אפשרית, שמתוכה ניתן לבחור, וניתן להוסיף ספרים אחרים, גם את הספרים שמוצעים במבצע הספר המוזל, גם את הספרים ממבצע "ספר בכל בית", ומובן שאנחנו נעזרים בידע שלהם.

אילנה זיילר: נוסף לכך, יש ועדת המקצוע, שכמובן ממליצה אף היא.

אילנה זיילר: הסקירה הקצרה שנתתי היא סקירה שרק מסברת את האוזן ואומרת, שמעבר להוראה פורמלית של הספרות, המודעות לקריאה היא גדולה מאוד.

אילנה זיילר: מי שייכנס היום למסדרונות בניין משרד החינוך בתל-אביב, יראה שם תערוכה גדולה מאוד של כרזות שהכין מחוז תל-אביב, כל בתי הספר במחוז תל-אביב, כרזות לעידוד קריאה, ואתמול התקיים שם טקס של המחוז עצמו.

אילנה זיילר: גם במחוזות אחרים, בעקבות שבוע הספר, בעקבות מצעד הספרים, בעקבות הפעילות לעידוד קריאה, אנחנו רואים הרבה מאוד פעילויות של מחוזות.

אילנה זיילר: המחלקה לספריות אצלנו מוציאה מידעון שנקרא "צו קריאה", שאנחנו שולחים אותו לבתי ספר, ובו אנחנו מפרסמים כל הזמן, גם המלצות לקריאת ספרים, גם מעבירים מידע הדדי בין בתי ספר לגבי פעילויות של עידוד קריאה, וגם אתר אינטרנט שקם לאחרונה, שעוסק בנושא של עידוד קריאה באמצעות אוספים של ספריות בית-ספריות, קריאה, ופעילויות נוספות, וזה מביא לידיעת מורים הרבה מאוד מידע על הנעשה בשטח זה.

אילנה זיילר: דיברתי כאן על כספים שיש לנו.

אילנה זיילר: הקומץ אינו משביע את הארי, ולצערי, ועדת החינוך של הכנסת בזמנו אסרה על גביית תשלומי הורים לצורך רכישת ספרים, וחבל.

אילנה זיילר: לו הכנסת היתה מרשה לנו לרכוש ספרים לספריות בתי הספר באמצעות גבייה מההורים, ולו מועטת, היינו יכולים כמובן להגדיל את האוספים.

אילן שלגי: למה שמדינת ישראל לא תיתן לזה עדיפות על פני דברים אחרים?

אילנה זיילר: מדינת ישראל נותנת, כפי שאני מספרת לכם, גם מצעד הספרים, גם 3.5 מיליוני שקלים, וזה מעבר לתקציב השוטף של הספריות, שאנחנו מתקצבים את כל בתי הספר.

יוסי שריד: תקציב הספריות נמחק בשנה האחרונה.

אילנה זיילר: הוא לא נמחק.

יוסי שריד: כמה היה תקציב הספריות, וכמה הוא עכשיו?

אילנה זיילר: נתתי כעת את כל המספרים.

אילן שלגי: את דיברת על ספריות בבתי ספר.

אילנה זיילר: אני מדברת על ספריות רק בבתי ספר.

אילנה זיילר: אני לא מייצגת את המחלקה לספריות.

יוסי שריד: לפי מיטב זכרוני, וזכרוני זה לא מה שהיה פעם, נמחק אצלכם תקציב הספריות השנה.

אילנה זיילר: לחלוטין לא.

אילנה זיילר: התקציב שלנו היום הוא בסך הכול 5 מיליוני שקלים.

אילנה זיילר: 1.5 מיליוני שקלים לתקצוב ספריות קיימות, עוד 3.5 מיליוני שקלים לתגבור ספריות חדשות, עוד 800,000 שקלים לרכישת ספר לכל בית, ועוד ספר לכל ילד.

אילן שלגי: כמה התקציב לעומת מה שהיה התקציב לפני שנתיים?

אילן שלגי: האם זה יותר או פחות.

אילנה זיילר: אני לא יודעת.

אילנה זיילר: לפי דעתי, זה לא פחות.

יוסי שריד: לא רק שזה פחות, אלא שזה נמחק.

יוסי שריד: אין גרוש אחד.

יוסי שריד: בדרך כלל אני יודע על מה אני מדבר.

יוסי שריד: אין גרוש אחד לבניית ספרייה חדשה אחת.

יוסי שריד: תסתכלי על תקציב הפיתוח.

יוסי שריד: ה-3.5 מיליוני שקלים האלה, זה ירידה עצומה לעומת מה שהיה בשנים הקודמות.

יוסי שריד: דרך אגב, אין שום פלא, כי את מכירה את התזה שלי, שאנחנו יודעים בדיוק מה צריך לעשות, במקרה הטוב אנחנו לא עושים כלום, ובמקרה היותר גרוע, אנחנו עושים להפך.

אילן שלגי: ד"ר זיילר, דיברת קודם על 160 ספריות חדשות?

אילנה זיילר: אני מדברת כרגע על העשרת אוצר הספרים בבתי ספר.

אילנה זיילר: יצאנו בעקבות התרומה של המנכ"לית ברשימה של בתי ספר שנבחרו על-פי פרמטרים מאוד ברורים.

אילן שלגי: מה הביטוי הזה "התרומה של המנכ"לית"?

אילן שלגי: אני לא כל כך מבין.

אילנה זיילר: זה פרוייקט מיוחד, קיבלנו תוספת מיוחדת להעשרת ספריות בבתי ספר, קודם כל באזורים פריפריאליים, שאין בהם ספריות בכלל, ואחר כך במקומות שבהם האוסף של הספרייה דל במיוחד, וכן במקומות שבהם רצינו לטפח קריאה, במקומות עתירי עולים וכן הלאה.

אילנה זיילר: קבענו רשימת קריטריונים.

אילן שלגי: דיברת קודם על 2 מיליוני שקלים?

אילנה זיילר: דיברתי קודם על 2 מיליוני שקלים, שהופכים ל-3.5 מיליוני שקלים אחרי שאנחנו מקבלים הנחה, להעשרת אוספים ב-160 בתי ספר ולבנייה של אוסף בסיסי.

אילן שלגי: האם מדובר בבתי ספר יסודיים, חטיבות הביניים ועל-יסודיים?

אילנה זיילר: מדובר בכולם.

אילן שלגי: קודם אמרת שב-85% מבתי הספר יש ספרייה.

אילנה זיילר: אמרתי שב-95% מבתי הספר העל-יסודיים בארץ יש ספריות.

אילן שלגי: מה קורה בבתי הספר היסודיים?

אילנה זיילר: ב-85% יש ספריות.

אילנה זיילר: הנתונים האלה הם משנת 2002.

אילן שלגי: האם זה נכון בכל המגזרים?

אילנה זיילר: כן.

אילנה זיילר: בספטמבר 2004 יתחיל סקר ארצי של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שיבדוק מחדש את פעולת הספריות.

משולם נהרי: מה התקציב העומד לרשות הספריות?

אילנה זיילר: התקציב שעומד לרשותי השנה:

אילנה זיילר: לרכישת ספרים לספריות - 1.5 מיליוני שקלים; להעשרת אוספים - 3.5 מיליוני שקלים; למצעד הספרים ולספר בכל בית - 800,000 שקלים.

אילן שלגי: למה קוראים ספרייה?

אילן שלגי: אם יש בבית הספר 30 ספרים, האם זו ספרייה?

יוסי שריד: בוודאי.

יוסי שריד: גם אם יש שלושה ספרים זה ספרייה.

אילנה זיילר: התקן הבין-לאומי קובע 15 ספרים לילד.

אילנה זיילר: אני לא אשלה אף אחד כאן, ולא אומר שזה נכון.

אילנה זיילר: יש בתי ספר שיש בהם אוספים גדולים יותר, יש בתי ספר שיש בהם אוספים קטנים יותר.

אילנה זיילר: אני מוכנה לבדוק את הנתון המסוים הזה, אבל בוודאי, שבית ספר שאין בו אוסף של כמה מאות ספרים, אנחנו לא יכולים לקרוא לזה ספרייה.

אילנה זיילר: בואו לא נשכח שהספרייה הזאת כוללת גם ספרי מידע, לא רק ספרות יפה וספרי קריאה.

אילנה זיילר: כל ההמלצות שלנו אומרות, כבר שנים ארוכות, שבכל כיתה, מכיתה א' ועד כיתה ג', תהיה גם ספרייה כיתתית, על מנת שבצד רכישת ידיעת הקריאה יהיה גם תהליך מתמשך של עידוד קריאה, ופה אנחנו רואים דברים יפהפיים שילדים עושים, כגון כתיבה בעקבות קריאה, הצגה של ספר.

אילנה זיילר: חבל שלא הוזמנו לכאן ספרנים של בתי ספר, שיספרו קצת מה קורה.

אילן שלגי: אתם, אתם מערכת החינוך, תביאו לדיון את מי שאתם מוצאים לנכון.

אילנה זיילר: אנחנו מעודדים קריאה, אנחנו עושים כל מאמץ שהקריאה תהיה חלק בלתי נפרד מהתרבות הבית-ספרית.

אילנה זיילר: לקראת שנת הלימודים הבאה אנחנו מבקשים לצאת במהלך מערכתי של טיפול בהעלאת המשלב הלשוני של השפה הדבורה על פני הלשון של "כאילו", "כזה", שנמצאת במקומותינו.

אילן שלגי: האם אתם מקפידים על השפה העברית של המורים?

אילנה זיילר: אינני יכולה לומר לך.

אילנה זיילר: אני מאמינה שאם נצא במהלך מערכתי שאנחנו בונים כעת בצורה מאוד יסודית להעלאת המשלב הדבור, חלק בלתי נפרד מהעלאת המשלב הדבור הוא חשיפה לשפת ספר.

אילנה זיילר: הווה אומר, שככל שאתה קורא יותר וככל שאתה רוכש יותר את השפה הכתובה, אתה מעלה את המשלב של השפה הדבורה, ויחסי הגומלין כאן הם מאוד ברורים.

אילנה זיילר: אני מקווה שמורים שיעסקו בכך, מניה וביה, רמת השפה שלהם תעלה, אבל אני, לצערי, לא יכולה להיות ערבה לשפה של המורים.

אילנה זיילר: תודה.

משולם נהרי: משרד החינוך תומך במרכז להדרכה לספריות ציבורית, נדמה לי בסכום יותר גדול ממה שציינת.

אילן שלגי: התקציבים פחתו.

משולם נהרי: נדמה לי שמרכז ההדרכה לספריות ציבוריות, התקציב שלהם יותר גדול.

משולם נהרי: תבדקי את זה.

משולם נהרי: האם יש לכם קשר לנושא הזה?

משולם נהרי: האם זה קשור לבתי הספר?

אילנה זיילר: באמצעות מרכז ההדרכה לספריות אנחנו מפעילים את מצעד הספרים יחד עם התאחדות המוציאים לאור והמפעל של ספר לכל ילד.

אילנה זיילר: כפי שאמרתי זה 10 שקלים לספר, ו-12,000 ילדים רכשו השנה ספרים.

יוסי שריד: בכמה בתי ספר יש ספרנים?

אילנה זיילר: בכל בית ספר על-יסודי יש משרה אחת ל-25 כיתות, זה חלק מתנאי השירות של בית ספר.

אילנה זיילר: משרד החינוך מתקצב את התקן.

אילנה זיילר: בבתי הספר היסודיים אין תקן לספרן, אבל בכל בתי הספר שבהם יש ספרייה, יש ספרן שהוא מורה.

יוסי שריד: ספרן לא מתוקנן.

אילנה זיילר: בבתי הספר היסודיים אין ספרן מתוקנן, הספרן הוא מורה, ולפעמים יש משרה מלאה לספרן.

אילנה זיילר: בבתי הספר העל-יסודיים זה חלק מהתקינה.

עמנואל בן-סבו: אני מנהל כבר שנים לא מעטות פנייה לנוער עולה מאתיופיה, מחבר העמים וילידי הארץ של משרד הרווחה.

עמנואל בן-סבו: אני חייב לומר שהדברים שנאמרים כאן הם מדע בדיוני.

עמנואל בן-סבו: הדברים שנאמרו כאן נשמעים לא מציאותיים, אולי משום שאנחנו גרים בעפולה וקצת מרוחקים ממסדרונות משרד החינוך, ששם מוצגים כרגע כל התערוכות.

עמנואל בן-סבו: אני חייב לספר עובדות.

עמנואל בן-סבו: עובדתית, בפנייה שאני מנהל, הספר היחיד שילדים מקבלים הוא מתנה של פעם בשנה, שהמועצה לילד החוסה תורמת לילדים.

עמנואל בן-סבו: אלמלא התרומות שהשגנו ביוזמתנו מגופים פרטיים, לא היו מגיעים ספרים חדשים לילדים, הם עדיין היו תקועים בספרים של דב שילנסקי, שהיה יושב-ראש הכנסת, ומשום מה הפנימייה קנתה 800 עותקים, ואף אחד לא פותח אותם.

עמנואל בן-סבו: מרכז הילדים והנוער "אמונה" בעפולה זה פנימייה לנוער בסיכון.

עמנואל בן-סבו: אנחנו שם, מתוך יוזמה פרטית, יצרנו הווי ספרותי מסוים, כמו ביקור סופרים מאגודת הסופרים, פעם בשנה, ליום ארוך עם הילדים, חוויה מאוד מרגשת.

עמנואל בן-סבו: אנחנו מתמודדים יום-יום עם קירוב השפה לילדים העולים, כשלמעשה אין לנו אמצעים להתמודד אתם ביום-יום, פרט לשעות שמשרד החינוך מעביר לבתי הספר שנמצאים שם.

עמנואל בן-סבו: בתוך הפנימייה, פנימייה שמהווה בית עבור הילדים האלה, פועלת ספרייה, שלצערי הרב היא ספרייה עתיקת יומין, לא עדכנית.

עמנואל בן-סבו: אנחנו ניזונים מתרומות של אנשים פרטיים, ומקיימים מבצעים מיוחדים כדי לרכוש ספרים.

שי האוזמן: בסיכומו של עניין, אני מסכים עם עמנואל בן-סבו, בכל לב.

שי האוזמן: הנושא של ספרים, במובן מסוים, נדחק לאופי של תרומה, לאופי של עזרה, לאופי של עשיית מחווה, פעולה יוצאת דופן.

שי האוזמן: זאת שגיאה גדולה, שקשה יהיה לתקן אותה.

שי האוזמן: יש דברים שהשלטון המקומי צריך לעשות, יש דברים שהשלטון המרכזי צריך לעשות.

שי האוזמן: השלטון המרכזי צריך לעזור, לא לתרום כסף בנקודה ספציפית, לא למוציא לאור ולא לאף אחר, אבל צריך להסיר חסמים.

שי האוזמן: ספריות וידיאו כמעט קרסו משנכנסה הטלוויזיה, ובכל זאת היום ספריות הוידיאו פורחות.

שי האוזמן: הן פורחות, כי הן משקיעות בדברים חדשים.

שי האוזמן: האם מישהו פה עבר לאחרונה בספרייה עירונית וראה איזה ספרים יש ובאיזה מצב הספרים ואיזה ספרים ישנים יש?

שי האוזמן: במדינות סקנדינביה, השלטון המרכזי משקיע כסף בקניית כמויות ספרים ידועות מראש לספריות.

שי האוזמן: נפגשנו עם מר שריד בהיותו שר החינוך, והוא עשה כמיטב יכולתו בעניין הזה, וזה בדיוק מה שצריך לעשות.

שי האוזמן: מישהו צריך להרים את הכפפה הזאת.

שי האוזמן: בהתנדבות זה לא ילך.

שי האוזמן: אנחנו נצא מפה אחרי שהתנדבנו ונתנו ספרים.

שי האוזמן: בתור הוצאה לאור אני מקבל עשרות מכתבים כל יום, בכל דרך אפשרית, לאי-מייל, לפקס וגם בדואר, בבקשה לתרום.

שי האוזמן: זו שגיאה קשה שהדבר הזה, שנקרא ספר, הידרדר למעמד שהוא הפך להיות תרומה.

שי האוזמן: מישהו בשלטון המרכזי חייב להרים את הכפפה.

שי האוזמן: ספריות צריכות שיהיו בהן ספרים חדשים.

שי האוזמן: בספריית וידיאו יש סרטים חדשים.

שי האוזמן: אם לא היו שם סרטים חדשים, לא היה בא לשם אף אחד.

שי האוזמן: תראו איזה תור ואיזה כמויות של מינויים יש.

שי האוזמן: יש לי הרבה מאוד מילים לטובת ספריות בבתי הספר, אבל גם הספריות בבתי הספר, ואני עושה סיבוב מעת לעת, מחזיקות ספרים שיצאו ב-1968.

אילנה זיילר: אנחנו מחדשים.

שי האוזמן: אני אומר מה שאני רואה.

שי האוזמן: יכול להיות שהספרים צריכים להגיע דרך ועד ההורים, אבל ילד צריך להתרגל שהוא הולך לספרייה מרכזית אם הוא לא יכול להשקיע את הכסף בקניית ספר.

שי האוזמן: זה דבר שצריך לטפל בו מערכתית.

שי האוזמן: זו נקודה אחת.

שי האוזמן: נקודה שנייה.

שי האוזמן: מישהו צריך להתעניין מה קורה במוצר החדש במדינת ישראל, שמשקלו בזהב – נייר.

שי האוזמן: חברים יקרים, נייר משקלו בזהב.

שי האוזמן: אין שום סיבה שזה יהיה כך במדינת ישראל.

שי האוזמן: צריך לפתוח את החסמים, שייתנו לנו להביא נייר מכל מקום בעולם שאפשר להביא את הנייר בזול.

שי האוזמן: מישהו צריך להתערב בעניין הזה.

שי האוזמן: בעוד חודשיים אנחנו ניגשים להדפסת ספרי לימוד.

שי האוזמן: אחרי שהספר הזה כבר ראה אור, ושולמו כל ההשקעות בהכנת הספר, 80% מעלות הספר זה נייר.

אילן שלגי: אתם יכולים להביא נייר יותר זול?

שי האוזמן: אנחנו יכולים להביא נייר יותר זול.

אילן שלגי: יש בארץ איסור על ייבוא נייר?

שי האוזמן: לא אמרתי שיש איסור על ייבוא נייר, אני לא רוצה לערב את כל הנוכחים או להיכנס לפרטי הפרטים, אבל אין סיבה שמחיר הנייר יעלה חודשיים לפני תחילת העונה של ספרי הלימוד, שיעלה בכל שבועיים בסדר גודל של 6%.

שי האוזמן: אין סיבה כזאת.

שי האוזמן: גם אם מחירו היה צריך לעלות, כי אנחנו שומעים שמחירי התאית עולים בעולם, התאית היא רק חלק ממרכיב הנייר, אומנם מרכיב מרכזי, אבל לא החלק העיקרי, אין סיבה בעולם שהדבר הזה יקרה.

אילן שלגי: תעביר לי נתונים על זה.

אילן שלגי: זה לדיון אחר, לא לדיון של היום.

שי האוזמן: עוד לפני שאנחנו מגיעים למחיר הספר, עוד לפני שאנחנו מגיעים לעידוד הקריאה, יש דברים שלא צריך להתערב, לא צריך לעזור, לא צריך להפוך את הספר ואת הסופר למישהו נתמך, שמקבל סיוע כל הזמן.

שי האוזמן: עזרו לנו לפנות את החסמים האלה, עזרו לנו לפנות את הציר הזה, ואנחנו נעשה את זה.

שי האוזמן: אנחנו עושים את זה כל השנה.

שי האוזמן: הקבוצה שנקראת "סופרים", בעזרה של מוציאים לאור, עושים את זה כל השנה.

שי האוזמן: הסופרים, מהמבוע שיש בתוכם; המוציאים לאור עושים את זה כהשקעה, הם לא עושים את זה רק לשם שמים.

שי האוזמן: צריך להסיר את החסמים, התוצאה של זה תגיע לאותם הילדים שאנחנו רוצים להגיע אליהם.

שי האוזמן: אני רוצה לגלות לכם שיש קריאה בקרב הנוער.

שי האוזמן: הם קוראים, הם משתדלים להגיע לספרים.

שי האוזמן: בבתי הספר מטפלים בנושא הזה, אבל זה המעט שבמעט.

שי האוזמן: ניתן היה לעשות יותר.

שי האוזמן: אני לא רוצה להרחיב פה.

שי האוזמן: יש תרומה מהותית של ספר לכל הלוך הרוח בקרב ילדים, לתרבות של שיג ושיח, לצורת ההתנהלות, לכל דבר שהם נוגעים בו, אילו הם היו עוצרים את המרוץ לרגע, לשעה או לשעתיים, והיו קוראים ספר.

שפרה הורן: אני לא נציגה של שום ארגון כאן, אני נציגה של עצמי, ואני מרגישה כאן את כל עול הסופרים עלי.

שפרה הורן: מאחר שכבר הגענו לגועל נפש, לכסף, הייתי רוצה לגעת בו גם מנקודת מבט אחרת.

שפרה הורן: עמוס עוז בזמנו אמר, שעל מנת לכתוב ספר צריך שיתקיימו באדם שלושה תנאים: התנאי הראשון זה פצע.

שפרה הורן: אני קוראת לזה "ילדות קשה", כמו שגרסייה מרקס אמר; התנאי השני זה סבתא, שסיפרה סיפורים; התנאי השלישי זה גג או קמח או לחם, או איך שתקראו לזה.

שפרה הורן: אני מדברת כאן על הסופרים עצמם, שעמלים שנים מספר.

שפרה הורן: הייתי רוצה לדבר כאן על הנושא של המע"מ על ספרים, כדי להסיר עוד מהמורה או עוד מכשלה בדרך לקניית הספר.

שפרה הורן: אתמול פתחתי את האינטרנט וגיליתי דברים די מעניינים, שישראל היתה פעם במקום השישי בעולם מבחינת קניית ספרים וקריאת ספרים.

יהודית גידלי: מה זה פעם?

אמנון בן-שמואל: סוף שנות ה-80 של המאה הקודמת.

שפרה הורן: היום הידרדרנו למקום ה-20, וספרד, שהיתה במקום ה-20, עלתה למקום השישי.

שפרה הורן: כלומר, התחלפנו במקומות.

שפרה הורן: בספרד נערך קמפיין גדול מאוד למען עידוד הקריאה, והמע"מ בוטל על ספרים.

שפרה הורן: לפי מה ששמעתי, אנחנו המדינה המערבית היחידה בעולם שיש בה עדיין מע"מ על ספרים.

שפרה הורן: אומנם זה 17%, אבל אני מאמינה שחייבים להוריד את המע"מ על מנת לעודד אנשים לקנות ספרים, לצאת לקמפיין נרחב יותר בנושא של עידוד הקריאה.

שפרה הורן: כמו שאמרתי, אני נוגעת בגועל נפש, כי גם אנחנו הסופרים נצא נשכרים מכך.

אילן שלגי: לפני שבועיים הנחתי על שולחן הכנסת הצעת חוק להוריד את שיעור המע"מ על ספרות מקור ל-5%.

שפרה הורן: למה לא לבטל לגמרי?

אילן שלגי: תכף תשמעי גם דברים אחרים, ולכן ביקשתי להקל רק במעט.

הרצל חקק: נפגשנו עם חבר הכנסת הירשזון בנושא הזה.

אילן שלגי: ההצעה הזאת הוגשה לאחר שקיבלתי פנייה מאגודת המוציאים לאור ומאגודת הסופרים.

אילן שלגי: מדובר פה על הפחתה לשיעור של 5%, כאשר ברור לי לגמרי, שאם נצליח להפחית בימים האלה, זה יהיה הישג גדול מאוד.

אילן שלגי: גם אם נצליח להפחית לשיעור שהוא מעט גבוה מ-5% נעשה פריצת דרך.

אילן שלגי: הצעת החוק מפרטת בטבלה מה מצב המע"מ במדינות אחרות על ספרים.

אילן שלגי: אם, למשל, באיטליה, המע"מ הכללי הוא 19%, המע"מ על ספרים הוא 4%; בגרמניה, המע"מ הכללי הוא 15%, ועל ספרים - 7%; בהולנד 17.5%, והמע"מ על ספרים - 6%.

אילן שלגי: ההצעה פה דומה בפרופורציה.

אילן שלגי: יש גם מדינות שבהן יש פטור על ספרות מקור, כמו, למשל, נורבגיה, אירלנד ואנגליה.

אילן שלגי: יש הצעה אחרת, שגם היא הונחה, שלגבי ספרי לימוד, יהיה בכלל פטור ממע"מ.

שפרה הורן: אני לא נציגה של ארגון, ואני באה גם קצת לדבר בשמם של הסופרים, בשם הסופרים שלא מצליחים לקיים את עצמם מכתיבת ספרים.

שפרה הורן: תראה מה המצב בארץ, אין כמעט סופר בארץ שיכול לקיים את עצמו ואת משפחתו אך ורק ממכירת ספרים.

שפרה הורן: אני יכולה להביא אולי פחות מחמישה סופרים שמסוגלים לעשות זאת.

שפרה הורן: כולנו נאלצים לעבוד בעבודות אחרות, כמו עריכה, תרגום וכתיבת ביקורות והרצאות, הוראה בבית ספר או מלאכות אחרות.

שפרה הורן: כמעט ואין מדינה מתוקנת בעולם שהמצב הוא כל כך גרוע מבחינה זו כמו בישראל.

שפרה הורן: אין לי סטטיסטיקה, לא עשיתי על זה מחקרים, אבל אני מאוד מעורבת בקהילה הספרותית בארץ, רבים וטובים מחברי הם סופרים, ואולי יש לקהל הנכבד הזה עצה מה אפשר לעשות.

שפרה הורן: דובר כאן על כך שהספר הידרדר למעמד הזה שצריך לתרום אותו, צריך לתמוך בו, צריך לעשות משהו עבורו.

דניאל כהן-שגיא: אני בא מתחום של חשיבה אסטרטגית, זה העיסוק היומיומי שלי.

דניאל כהן-שגיא: אני חייב ללכת קצת אחורנית כדי לנתח נכון את המצב, לבדוק באיזה מידה יש השפעה כלשהי של הספרות על החברה.

דניאל כהן-שגיא: זה הנושא שלמענו התכנסנו.

דניאל כהן-שגיא: אם אני הולך 50 שנה אחורנית, אני מוצא למעשה את המנהיגות שתפקדה כאן בארץ והובילה את המערכת השלטונית בברית עם הכותבים.

דניאל כהן-שגיא: הברית הזאת, הברית הלא כתובה, למעשה אפיינה את הרצון שלהם להשיג את המשימות, את החזון, שלשמם הם תפקדו.

דניאל כהן-שגיא: ב-20 השנה האחרונות למעשה התהוו קריסה, שינוי טוטלי, ומתקיימים היום בחברה הישראלית שני מרכזים: המרכז הפוליטי, המנהיגותי, והמרכז המשפטי, ועל כל זה מרחפת המדיה.

דניאל כהן-שגיא: בבסיס קיימת החברה הישראלית שחושבת בחשיבה אוטומטית.

דניאל כהן-שגיא: להערכתי, רק ברגע שהמרכז הפוליטי, המנהיגותי, יבין שהוא זקוק לכותבים - למשוררים ולסופרים- כדי להשיג את המשימות שלו, הוא יכניס את הכלים האלה לקונצנזוס.

אילן שלגי: אתם מנסים להגיע אל המרכזים האלה?

אילן שלגי: אתם בקשר אתם?

אילן שלגי: אני מניח שאגודת הסופרים יוזמת קשר.

דניאל כהן-שגיא: דוגמה נוספת היא מה שצוין לפני יומיים-שלושה, ה-D-Day.

דניאל כהן-שגיא: מי שעקב אחרי רשתות הטלוויזיה באירופה ובארצות-הברית, במשך שלוש-ארבע שעות העבירו את הטקס המאוד מעניין.

דניאל כהן-שגיא: הכבוד שנתנו לאנשים בגילאים מעל 80, הווטרנים.

דניאל כהן-שגיא: רשתות הטלוויזיה בארץ, למעט אייטמים של דקה וחצי, לא עסקו בכך.

דניאל כהן-שגיא: אני מדבר על הפרשנות ששמעתי, שהביאה היסטוריונים, סופרים ומשוררים לעסוק במשמעות של ה-D-Day 60 שנה לאחר מכן.

דניאל כהן-שגיא: אני אומר באחריות, שמדינת ישראל לא היתה קמה ב-1948 אלמלא ההצלחה של ה-D-Day.

דניאל כהן-שגיא: כאן לא עסקו בזה.

דניאל כהן-שגיא: זאת אומרת, זה לא מעניין את המרכז המנהיגותי, הפוליטי.

יוסי שריד: אנחנו עוסקים במידה רבה בחומרים שקשה לנו מאוד למשש ואתם, ולכן אנחנו לא יודעים מה אמת, מה לא אמת.

יוסי שריד: לכאורה, בפינת הנוסטלגיה שלנו, שמור לנו איזה זיכרון עמום, כאילו פעם לסופרים היה מעמד.

יוסי שריד: יכול להיות שזה נכון ויכול להיות שזה לא כל כך נכון.

שפרה הורן: המיתולוגיה על אבא חושי.

יוסי שריד: השאלה עד כמה זה נכון, עד כמה זו היתה מציאות אמיתית ועד כמה זו היתה העמדת פנים, עד כמה זו היתה מניפולציה ועד כמה ניצלו אז סופרים למטרות שונות, עד כמה ניסו לגייס ועד כמה רצו להתגייס.

יוסי שריד: אף פעם לא ידענו האם יותר משהעגל רוצה לינוק, רוצה הפרה להיניק, או להפך.

יוסי שריד: לא בטוח שזה נכון.

יוסי שריד: אבל לבטח, מבחינת מראית העין לפחות - זה חשוב, אני לא מזלזל גם במראית עין - בין קבוצת ההתייחסות העיקריות של אנשי מדינה, ודאי היתה קבוצת הסופרים, בגלל הסופרים ובגלל אנשי המדינה.

יוסי שריד: בעניין אחד אני מאוד מסכים עם דניאל כהן-שגיא, שמי שנותן את הטוען, ואף אחד לא יכול להחליף אותו, אלה אנשי המנהיגות הפוליטית.

יוסי שריד: חבל שזה כך, הייתי רוצה שיהיו נותני טון אחרים, אני מיד מוכן להחליף אותם באחרים, אבל זו העובדה.

יוסי שריד: ומה שהם לא עושים, והמציאות שהם לא יוצרים, והלוך הרוח שהם לא יוצרים, לא ייווצר.

יוסי שריד: הדבר האחרון שאני רוצה זה, לריב עם אילנה זיילר, כי אין לי שום סיבה לריב אתה.

יוסי שריד: יש לנו כאן אדם שמופיע לעתים קרובות, ושמו פרופ' כץ, שהפכתי אותו כבר לאגדה בישיבות האלה, כי יש לו מוטיב האיגום, הוא פותר את כל הבעיות על-ידי זה שהוא מאגם דברים.

יוסי שריד: הוא מאגם, ותשועת השם כהרף עין.

יוסי שריד: הוא פותר הכול באיגומים.

יוסי שריד: פעם ידעתי שפינלנד זו ארץ 1,000 האגמים, לא ידעתי שזה כך בישראל, אני מכיר פה איזה אדם וחצי מסכנים, אבל הוא איש אגמים.

יוסי שריד: קודם כול, אין תקציב לבניית ספריות חדשות.

יוסי שריד: אני קובע את זה באופן חד-משמעי.

אילנה זיילר: לא דיברתי על בנייה, דיברתי על אוספי ספרים.

אילן שלגי: ד"ר זיילר, אני אאפשר לך להגיב לקראת הסוף.

יוסי שריד: לא על כל דבר צריך להגיב.

יוסי שריד: אין תקציב לבניית ספריות חדשות.

יוסי שריד: כל מי מאתנו שיבוא למה, שנקרא כאן בסטטיסטיקה, ספריית בית ספר, הכלימה תכסה את פניו.

יוסי שריד: זו לא ספרייה, וההגדרה "ספרייה" לא ראויה למקום הזה, והמקום הזה לא צריך להיקרא ספרייה.

יוסי שריד: אנחנו מכירים את זה, זה חד צדדי, נידח, מאובק, ולזה קוראים בדרך כלל "ספרייה", אולי יש שם 30 ספרים.

משולם נהרי: צריך לקרוא לזה "ארכיון".

יוסי שריד: הלוואי ארכיון.

יוסי שריד: ראיתי סטטיסטיקה אתמול, שהמון אנשים קוראים, הרי גם זה דברים מופרכים.

יוסי שריד: הסטטיסטיקה הזאת היא סטטיסטיקה מרמה, הרי כלול שם, כל איזה דבר שכאילו יש לו צורת ספר.

יוסי שריד: לסטטיסטיקה הזאת אין שחר, ראיתי אתמול, ש-40% הם קוראי ספרים מתמידים.

יוסי שריד: הלוואי.

אילן שלגי: זה כולל ספרי בישול כנראה.

יוסי שריד: הלוואי, שיקראו ספרי בישול, שיבשלו.

יוסי שריד: קומיקס זה ספר, ובישול זה ספר, ונוסעים לחוץ-לארץ זה ספר.

יוסי שריד: הכול זה ספר.

יוסי שריד: כל מה שיש לו צורת ספר, קוראים לו "ספר", ואז זה 40%.

יוסי שריד: הלוואי, הלוואי, הלוואי שהייתי בטוח ש-10% קוראים, הייתי מתנחם בשלב הזה ב-10%.

יוסי שריד: כשאני קורא כל שבוע את רשימת הספרים החדשים שמתקבלים במערכות, ואחר כך אני הולך לחנות, וכבר אמרתי שראשי סחרחר מן השפעה, למי מוכרים את זה בדיוק, ואיך המוציאים לאור בדיוק חיים מזה?

יוסי שריד: לא כל כך ברור לי, אבל כנראה בגלל זה אני לא מוציא לאור.

יוסי שריד: בין התיאור לבין המציאות אין שום קשר, לא שאין דמיון.

יוסי שריד: אין שום קשר.

יוסי שריד: למדתי לפני 2,000 שנה באיזה בית ספר, אני חושש שלא היתה בו ספרייה, למרות שהוא נחשב לבית ספר מאוד מתקדם.

יוסי שריד: אני זוכר שביום שישי היו מחליפים ספרים בכיתה, היתה באה המורה עם כ-20 ספרים.

יוסי שריד: מי שהצטיין באותו שבוע, היתה לו זכות הבחירה הראשונה, ולכן עשינו מאמצים גדולים כל השבוע להצטיין, כדי שתהיה לנו זכות הבחירה הראשונה, ומדי שבוע היו ספרים חדשים.

יוסי שריד: אילנה זיילר, בספריות שאת מדברת עליהן, הספרים האחרונים שנכנסו לשם הם הספרים של דב שילנסקי.

יוסי שריד: אגב, אני אשאל אותך אחר כך, איך קיבלת 800 ספרים של דב שילנסקי, ומי מימן את זה.

יוסי שריד: זה כבר דבר אחר.

יוסי שריד: הסופרים לא יכולים לחכות שמישהו יואיל בטובו להעניק להם מעמד.

יוסי שריד: בכלל מעמד לא מעניקים, מעמד בונים, מעמד יוצרים, זה לא העניין שמתקשרים בטלפון ואומרים: למה לא הזמנת אותי?

יוסי שריד: כנראה שחוץ מהשפעתו של עמוס עוז על שמעון פרס, ואולי גם עלי, על שמעון פרס אולי יותר, אני חושב שמערכת היחסים הדו צדדית בין הספרות לבין הסופרים, היוצרים, לבין הפוליטיקה מתמצית בערך בקשר הזה, ולפעמים בעוד סופר לעת מצוא.

יוסי שריד: גם הסופרים לא יכולים ליהנות מכל העולמות.

יוסי שריד: זאת אומרת, מצד אחד, להדיר את עצמם מן התחום הציבורי-פוליטי, ולעשות מזה לפעמים דגל, כפי שאני רואה מפעם לפעם - אנחנו כותבים שירה לשמה, אומנות לשמה.

יוסי שריד: בסדר גמור, אין שום בעיה.

יוסי שריד: אומנות לשמה - אומנות לשמה.

יוסי שריד: נכון ששום ספרות לא צריכה להיות חלילה וחס ספרות מגויסת, אבל המציאות במדינת ישראל היא מציאות מגויסת.

יוסי שריד: מה לעשות.

יוסי שריד: מי שמתעלם מן העובדה הזאת, ומי שלא מוכן מפעם לפעם להתנדב - למקהלה הלאומית המדקלמת אין צורך במועמדים נוספים, כי זו המקהלה הכי גדולה בעולם, יש שם כבר 1,000 זמרים, אין מקהלות גדולות כאלה - מי שלא מוכן מפעם לפעם לקבל על עצמו את התפקיד, אם יש צורך - אם אין צורך לא צריך לטפס על הקירות - ללכת נגד הרוח הרעה, ולשחות נגד הזרם העכור, שלא יבקש לעצמו אחר כך מעמד, מעורבות, נוכחות, השפעה.

יוסי שריד: מי שלא מוכן - לא מוכן.

יוסי שריד: אין טענות, אין קובלנות, אבל שלא יהיו גם קובלנות בצד השני.

דב לנדאו: הדיון גלש כאן

דב לנדאו: לתחומים מאוד מעשיים, ואולי טוב שזה גלש, כי זה גם נחוץ.

אילן שלגי: ביקשתי בהתחלה שנדבר היום בעיקר בענייני תוכן.

דב לנדאו: נשארתי נאמן לך.

דב לנדאו: הדיון גלש הודות לידידנו, חבר הכנסת שריד, לתחומים בדיוניים קצת.

דב לנדאו: ניכר שמזמן הוא לא ביקר בבתי הספר.

יוסי שריד: ידידי, אתה מדבר שטויות.

יוסי שריד: אני מבקר יותר מכל אדם אחר בבתי ספר.

יוסי שריד: אל תכביר שטויותיך.

אילן שלגי: חבר הכנסת שריד, אין צורך בביטוי הזה.

אילן שלגי: אתה יכול לומר שהוא טועה.

יוסי שריד: אני עומד על זה שהוא מדבר שטויות.

אילן שלגי: אולי יש פה אי הכרת העובדות.

יוסי שריד: מתי אתה ביקרת בבית ספר?

דב לנדאו: ישבתי 50 שנה כמורה, כל יום.

יוסי שריד: צריך לבדוק את התלמידים.

דב לנדאו: אני חושב שיש בעיה קודמת לדברים הללו, לא מעמד הסופר, אלא מעמד הספרות.

דב לנדאו: אני רוצה לדבר על זה שבדור של טכנולוגיה, ותסלחו לי על הביטוי הגס הזה "דור שהוא כמעט טכנוברברי".

דב לנדאו: אני מבקש סליחה על הביטוי הזה, אני לא אוהב אותו, אבל אין ביטוי יותר מדויק.

דב לנדאו: בדור כזה צריך לדאוג לאזן את הנזקים בין עולם הטכנולוגיה לנפש האדם.

דב לנדאו: אחד הדברים שיכולים לעשות את זה, זה הספרות.

דב לנדאו: רבותי, אין לכם כמו הכנסת שמוכיחה שהמציאות של היום מכבידה מאוד על ההתחברות בין האדם לאדם, לקשר שצריך להיווצר בין אדם לאדם, להבנה, לזיקה בין אדם לאדם.

דב לנדאו: לעומת זאת, האומנות והספרות פועלים בדיוק בכיוון ההפוך.

דב לנדאו: הם יוצרים את האפשרות להתחבר בין אדם לאדם.

דב לנדאו: רבים סברו, וסוברים גם היום, כי האמנות בכלל, והספרות בפרט, כל עיקרם מכוון לתענוגותיהם של בני האדם, עד שהספרות - אחד החכמים אמר כך - מסוגלת להציג לפנינו את הייסורים הגדולים ביותר ואת הרשעות הזוועתית ביותר, באופן מענג.

דב לנדאו: לכן רבים אומרים שהם קוראים לשם תענוג.

דב לנדאו: שאלתי תלמידים באוניברסיטה בסמינריון ל-M.A, בשביל מה אתם רוצים לקרוא ספרות?

דב לנדאו: - לשם התענוג.

דב לנדאו: רבותי, אם תענוג, מדוע לא תענוג האכילה והשתייה?

דב לנדאו: מדוע לא תענוגות המין?

דב לנדאו: מדוע לא תענוגות הסמים?

דב לנדאו: למה דווקא ספרות?

דב לנדאו: מה זה נותן?

דב לנדאו: לכן אמרתי שהספרות אינה תענוג, אלא סוד כאבו של העולם המתגלה בלב האדם.

דב לנדאו: הספרות היא יציאה מתוך האני האגואיסטי, לשם חישוף סוד כאבו של העולם, לשם חישוף סוד עולמו הכמוס, הבריא והחולה, הטוב והרע, אפילו המרושע, של האדם השני.

דב לנדאו: העריכה הזאת, שבובר קרא לה מן האני אל האתה, אבל לא רק אל האתה, גם אל ההוא.

דב לנדאו: הספרות היא הגשר המעביר אותנו מעצמנו אל לב הזולת.

דב לנדאו: אם בחינוך לא נשתמש בגשר הזה, אנחנו מפסידים.

דב לנדאו: כל המוותר, חייב תמיד להתחיל מההתחלה.

דב לנדאו: המסקנה היא, כי אדם שאינו לומד ספרות נשאר תקובע בעולמו האישי.

דב לנדאו: הוא נשאר בלי גשר אל עולמו של הזולת.

דב לנדאו: הגשר בין סוגי העם נוצר בספרות.

דב לנדאו: אומרים, החרדים לא קוראים ספרות, אני רוצה שתשימו לב שהם קוראים בסיפורי המקרא, קוראים פרקי תהילים, לומדים גמרא וקוראים מדרשים, פיוטי תפילה וסיפורי חסידים.

דב לנדאו: רבותי, עגנון והזז צמחו על הספרות הזאת, ולא רק הם, גם ביאליק.

קטיה שוורצמן: אני אספר לכם חוויה אישית קצרה.

קטיה שוורצמן: אנחנו חיים במדינה שהוקמה, אולי בזכות משפט שאמר בזמנו הרצל: אם תרצו - אין זו אגדה.

קטיה שוורצמן: אני אישית מאמינה במשפטי מפתח, כי מפה זה מתחיל.

קטיה שוורצמן: אנחנו יודעים איפה אנחנו נמצאים.

קטיה שוורצמן: יושב לצדי הסופר דוד מרקיש, הוא אירח את טטיאנה בק, בתו של אלכסנדר בק, כולנו שמענו על "אנשי פנפילוב", התנ"ך של הפלמ"ח.

קטיה שוורצמן: היא הגיעה לכאן כמעט במפתיע.

אילן שלגי: גם בצה"ל קראנו אותו.

קטיה שוורצמן: היא הגיעה לכאן.

קטיה שוורצמן: לא עיתונאים, לא טלוויזיה.

קטיה שוורצמן: הביקור לא עורר סיפור גדול, וזה מעיד לאן אנחנו הגענו והיכן אנחנו נמצאים.

קטיה שוורצמן: לא מזמן פגשתי שכן שלי, אמיר אוריין, איש התיאטרון, פגשתי אותו ברחוב, וראיתי אותו, ביד אחת מחזיק ספרים, בידו השנייה - כיכר לחם.

קטיה שוורצמן: חשבתי שאולי נצא מנקודת מוצא, מתוך כוונה - נכון, אנחנו נמצאים בחוסר תקציבים, וחבר הכנסת שריד צודק - להכריז על הספרות כמוצר יסוד, כלחם של הנשמה.

קטיה שוורצמן: אם זה מה שיכוון אותנו, עם הרצון הזה, אולי יימצאו האמצעים.

קטיה שוורצמן: כמו ש"אם תרצו - אין זו אגדה", אולי הספרות תהיה מצרך יסוד, ומפה כבר ייגזרו כל הדברים.

קטיה שוורצמן: אולי פחות מסים, כי זה מצרך יסוד, ותמיכה בסופרים בדרך כזאת או אחרת, ומעמד, ועניין, וכל הדברים האלה.

אורה עשאהל זילברשטיין: בקשר לדיון בין מר כהן למר שריד, שהוא היה מעניין, אני רוצה לציין שהיינו ונותרנו עם הספר.

אורה עשאהל זילברשטיין: כדי לקשר לדברים שאני אומר על שירה.

אורה עשאהל זילברשטיין: למשל, היום במרכז ז'ראר בכר בירושלים, בשעות האלה בדיוק, יש "נוף ואדם בשירת יהודה עמיחי".

אורה עשאהל זילברשטיין: כשעליתי לכאן באוטובוס לירושלים ראיתי עמיתה סופרת, היא שאלתה אותי האם אני נוסעת להתכנסות של יהודה עמיחי.

אורה עשאהל זילברשטיין: נותרנו עם הספר.

אורה עשאהל זילברשטיין: ראיה לכך, שמי שהיה שר החינוך, יושב כאן בוועדה, משורר, כותב בעצמו, וקרא בעצמו, וראש ממשלת ישראל, שנבצר ממנו להגיע לכאן, חשובה לו מאוד הספרות, הוא קורא ומצטט שירה.

אורה עשאהל זילברשטיין: לדעתי ספרות עכשווית, ושירה, שאנחנו קוראים לה "שירה פוליטית", אכן משפיעה על הפוליטיקה היום בישראל, כך שאני לא מקבלת שאין קשר בין פוליטיקאים, פוליטיקה ובין הסופרים.

אורה עשאהל זילברשטיין: אני מתייחסת עכשיו לדברים של ד"ר זיילר, כיצד נערכים במשרד לפרוייקט סופר-מורה, שעשוי לעזור לקשר היומיומי והמתמשך בין אגודת הסופרים לבין הספריות, לבין המורים, לבין התלמידים, כאשר גם המשרד וגם אנחנו נתגייס לדבר הזה בצורה מעשית.

אורה עשאהל זילברשטיין: אני רוצה להביא דוגמה, אבל קודם כול, לומר תודה, דבר ראשון, למפמ"ר של הספרות, גברת נילי לוי, ודבר שני, למר בן-נעים, שאומנם לא שייך למשרד החינוך, אבל הוא מנהל הספריות הציבוריות.

אורה עשאהל זילברשטיין: הספר "במדרון", שהיה גנוז במשך 70 שנה, הרומן העברי הארץ-ישראלי הראשון, שנכתב על-ידי אישה סופרת בעברית, נחמה פוחצ'בסקי, סבתא רבא שלי, יצא סוף-סוף לאור.

אורה עשאהל זילברשטיין: לא עשינו דברים גדולים, עשינו דבר מעשי שכל אזרח במדינת ישראל יכול לעשות.

אורה עשאהל זילברשטיין: שלחנו מכתבים, וכתוצאה מכך, מיד נענינו, והמפמ"ר של הספרות שלחה מכתב למורים, אחרי שהספר נבדק, והאחראי על הספריות פנה לוועדות, וכבר נרכשו 100 ספרים לספריות.

אורה עשאהל זילברשטיין: אני מדברת על דבר מעשי.

אורה עשאהל זילברשטיין: אני רוצה לדבר על משהו כואב, ולקשר אותו לדבר המעשי עם המע"מ לגבי ספרים.

אורה עשאהל זילברשטיין: אני פונה ומבקשת שהראשונים שיורידו מהם את המע"מ אלה הם ספרי השירה.

אורה עשאהל זילברשטיין: זה לא נכון שבמדינת ישראל לא אוהבים ולא רוצים לקרוא שירה.

אורה עשאהל זילברשטיין: אנשים לא יכולים לקרוא ספרי שירה.

אורה עשאהל זילברשטיין: עד שספרי השירה האלה מגיעים מהכותב אל הקהל, נאמר שעלות היצור שלהם, אם מחיר הנייר היה 15 שקלים, בעצם עבור הקונה זה צריך לעלות 50-60 שקלים, נלחמתי שזה יעלה רק 42 שקלים.

אורה עשאהל זילברשטיין: אפילו בשבוע הספר, כפופה לחוזה, אני לא יכולה לתת את זה בחינם.

אורה עשאהל זילברשטיין: איך אני יודעת שקוראים?

אורה עשאהל זילברשטיין: כל מי שיקבל את זה במתנה, אסור לתת בהוזלה- - -

קריאה: שכחת לגמרי שרוב המורים משלמים בעצמם עבור הספרים, כך שהעלות להוצאה היא אפס.

אורה עשהאל-זילברשטיין: אנשים כמהים לקרוא ספרי שירה, ספרי השירה על המדף מאוד-מאוד יקרים, לו לפחות יורידו את המע"מ, או שייתנו אפליה מתקנת לספרי השירה, השירה תחזור, ללא ספק, לספריות, למדפים, לקורא הישראלי שהוא אכן כמה לכך.

נילי לוי: אני מדברת גם בשמה של העמיתה שלי בפיקוח על הספרות בממלכתי-דתי, הגברת אסתר קולומבוס.

נילי לוי: אני רוצה לספר על שני מפעלים שהפיקוח על הוראת הספרות, בשני המגזרים, גם בממלכתי וגם בממלכתי-דתי, יזמו ומובילים במרץ רב.

נילי לוי: המפעל האחד הוא מפעל של סופר אורח.

נילי לוי: התחלנו בו בתשנ"ח עם יהודה עמיחי, זכרונו לברכה, זו היתה השנה האחרונה לפני שהוא חלה, לאחר מכן חיים גורי, נתן יונתן.

אילן שלגי: מה משמעות המבצע?

אילן שלגי: איך הוא מגיע לתלמיד בקצה?

נילי לוי: ועדה בוחרת מקרב הסופרים, שנענים לפנייה שלנו בקול קורא שמתפרסם בעיתונות, שמציעים את עצמם להיות סופר אורח, שפירושו שהם מקבלים תשלום ממשרד החינוך עבור פגישות שהם מקיימים עם תלמידים ברחבי הארץ.

נילי לוי: אנחנו שמים דגש רב על ביקורים בפריפריה.

אילן שלגי: באיזה כיתות הם פוגשים תלמידים?

נילי לוי: התחלנו בעל-יסודי, והרחבנו גם ליסודי, זה שלוש שנים.

נילי לוי: בשנה שעברה, למשל, היו תשעה סופרים וסופרות, משוררים ומשוררות, אורחים.

נילי לוי: למשל, נתן יונתן עד השבוע האחרון שלו ביקר עדיין בבתי ספר, ועורר התרגשות מאוד גדולה במפגשים שלו, היו גם רוני סומק, סביון ליברכט, מירה מגן, חמוטל בר-יוסף.

אילן שלגי: מה המבצע השני?

נילי לוי: נעמי שמואל, שכתבה את הספר "קשת בענן" על הלבטים של ילד שאביו עולה מאתיופיה, והמפגשים שלו עם חברת הילדים, עורר הדים מאוד חזקים בפגישות שלה, שזה ביטוי למה שקורה במשפחתה שלה.

נילי לוי: הספר עורר הדים מאוד חזקים בבתי הספר, ומעידים על כך המכתבים הרבים שאנחנו מקבלים מבתי הספר.

אילן שלגי: אתם מביאים גם סופר כמו אלי עמיר, שמספר על חוויות הילד העולה של פעם?

נילי לוי: הוא היה סופר אורח.

נילי לוי: המבצע השני הוא מבצע שהתחלנו בו השנה - תחרות הסיפור הקצר של תלמידי בתי הספר.

נילי לוי: התחרות הזאת מתקיימת רק בבתי הספר שמדד הטיפוח שלהם גבוה, כלומר, אוכלוסיות חלשות.

נילי לוי: המתכונת של התחרות היא התמקדות בתהליך של הכתיבה, ולאו דווקא בתוצרים, כשאת התהליך מובילים סופרים.

נילי לוי: השתתפו 22 סופרים בפגישות עם תלמידים ב-35 בתי ספר, ובשבוע הבא אנחנו חוגגים טקס סיום התחרות, כשייצאו חוברות שנשלחו על-ידי הסופרים שעבדו עם התלמידים בסדנאות.

נילי לוי: העיקר היה מפגש התלמידים עם הסופרים, שליוו אותם, דיברו אתם על כתיבה.

נילי לוי: מכיוון שהאוכלוסייה היתה במדד טיפוח גבוה, זה היה בעיקר בפריפריה.

נילי לוי: הדרך הזאת של קשר של תלמידים עם סופרים הוא קשר שיוצר זיקה הדוקה מאוד של התלמידים שלנו עם הספרות.

נילי לוי: הלוואי שנוכל להרחיב את המפעלים האלה.

אמנון בן-שמואל: אני אתרכז בעיקר בשבוע הספר, רק שאני רוצה להקדים ולהתחבר לנושא של הספרות והשפעתה על עיצוב החברה.

אמנון בן-שמואל: אני לא אביא את הדוגמאות שיש בעולם, מדוע מדינות רבות פועלות כפי שפועלות, אבל אני אביא אחת מהדוגמאות כיצד הדברים נעשים אצלנו, שעה שמדינות רבות עוסקות בעידוד הקריאה מסיבות מובנות.

אמנון בן-שמואל: לפני כמה שנים, מ"כ שלי לשעבר בצבא, בהיותו רמטכ"ל, ביטל את שוברי ההנחה המיוחדים שהיו לאנשי צבא הקבע לרכישת ספרים, והמיר אותם בשוברים לרכישת ציוד ספורט.

אמנון בן-שמואל: זה גרם לענף הספרים בישראל מכה של למעלה מ-10 מיליוני שקלים.

אמנון בן-שמואל: כל המחאות שלנו בעניין לא עזרו.

אמנון בן-שמואל: זו רק דוגמה איך אצלנו מתייחסים לנושא הזה.

אמנון בן-שמואל: שבוע הספר העברי, שנפתח הערב בשעה 18:00, מתקיים השנה ב-50 יישובים ברחבי הארץ.

אמנון בן-שמואל: שבוע הספר העברי הוא אחד המפעלים החשובים שעוסקים בעידוד קריאה.

אמנון בן-שמואל: אנשים רבים מתייחסים לשבוע הספר העברי רק כאירוע מסחרי, אבל אם תסתכלו במפת היישובים שבהם אנחנו מקיימים את האירוע, החל מקרית-שמונה בצפון ועד ירוחם בדרום, ירידים שאינם מסחריים, אלא ירידים שבהם אנחנו מציגים ספרים.

אמנון בן-שמואל: ואותן פעילויות, אירועי תרבות וחוויה, שדוגמאות מהן הבאתי לכאן, אנחנו מקיימים במקביל לירידי הספרים.

אמנון בן-שמואל: עצם העובדה ששבוע הספר מתקיים, יוצר פעילויות בבתי ספר, במתנ"סים.

אמנון בן-שמואל: במהלך התקופה הזאת עוסקים בנושא של ספרים.

אמנון בן-שמואל: רק לפני כמה ימים פנו אלי כמה בתי ספר וסיפרו לי שהם עושים אצלם ירידי שבוע הספר.

אמנון בן-שמואל: כל ילד בוחר לעצמו שם של הוצאה, פותחים דוכנים, פותחים שולחנות, מקשטים אותם, הילדים מביאים ספרים משומשים מהבית, התלמידים משחקים את הקהל שבא ורוכש.

אמנון בן-שמואל: שבוע הספר העברי הוא גורם מאוד חשוב בנושא הזה של הבאת הספר, כמעט לכל פינה בישראל.

אמנון בן-שמואל: לצערנו, שבוע הספר ממומן ב-99% על-ידי ההתאחדות.

אמנון בן-שמואל: בשנים האחרונות עלויות האבטחה שלנו של האירועים, בגלל המצב הביטחוני הידוע לכולם, הגיעו לכך שהן מעמידות את עצם קיומו של שבוע הספר העברי בעתיד בספק, מאחר שכל הכסף שהיה מיועד לטיפול בציוד, שבו אנחנו משתמשים במהלך שבוע הספר העברי, הוקדש להוצאות האבטחה.

אמנון בן-שמואל: הסיוע שאנחנו מקבלים ממדינת ישראל הוא בטל בששים.

אמנון בן-שמואל: אם כל האירוע עולה קרוב ל-3 מיליוני שקלים שאנחנו משקיעים, מדינת ישראל נותנת לנו משהו כמו 100,000-120,000 שקלים, לאחר שאנחנו מקיזים דם כדי לקבל את הסכום הזה.

חנה גזית: אני רוצה להסב את תשומת לב המשתתפים, שבפרוייקט של סופר-מורה והסיפור הקצר, בדרך כלל מי שמגיע לבתי הספר אלה הסופרים היותר מפורסמים.

חנה גזית: "הדור השני", שלעתים יש בו ציבור לא פחות טוב, בכלל לא מגיע, ולא ניתנת להם ההזדמנות להגיע בכלל לבתי הספר.

חנה גזית: אגודת הסופרים יזמה השנה תחרות שירה לנוער, ללא כל תקציבים, שניתנה לה חסות על-ידי נשיא המדינה.

חנה גזית: שירים נפלאים הגיעו מכלל רחבי בתי הספר, אבל אף אחד לא היה מוכן לענות לנו, אף רשות לא היתה מוכנה לשתף פעולה, וגם משרד החינוך והתרבות- - -

נילי לוי: לא היתה פנייה אלינו.

חנה גזית: פנינו למינהל התרבות.

אילן שלגי: אומרת לך ד"ר לוי שתפני אליה.

חנה גזית: בכל זאת יצא דבר נפלא, והגיעו לבית הנשיא וקיבלו פרסים.

חנה גזית: פונים אלי לא מעט בתי ספר בעניין הסופרים שמופיעים.

חנה גזית: אני מסדרת להם סופרים שמוכנים לבוא ללא תמורה, אבל כל מה שנדרש, שיהיה להם לפחות ספר אחד של הסופר, שהתלמידים יידעו מי הסופר שמגיע.

חנה גזית: גם את אותו ספר, בית-הספר לא מסוגל לרכוש.

חיה שנהב: נדמה לי שלא דיברו כאן על אומנות לעם, שמפגישה המון סופרים עם בתי ספר.

חיה שנהב: אני לא נציגה שלהם.

חיה שנהב: חנויות הספרים – זה לא עניין של כסף.

חיה שנהב: חנויות לא מחזיקות ספרים.

חיה שנהב: חנויות הספרים מחזיקות רק מה שמוכרים עכשיו.

חיה שנהב: את רבי המכר.

חיה שנהב: ניסיתי לקנות את כל הכתבים של ביאליק, אי-אפשר להשיג את זה.

אילן שלגי: יש השואלים כיצד נקבעות רשימות וטבלות רבי המכר.

חיה שנהב: קוראים מה שיש בחנויות, אבל בחנויות אין מה שמוציאים לאור.

חיה שנהב: אפילו את זלדה קשה להשיג, וגם אחרים.

אילן שלגי: האם חשבתם שבמערכת החינוך ימליצו לילדים איזו מתנה יביאו לחבר שיש לו בר-מצווה, או חברה שיש לה בת-מצווה, האם ממליצים שזה יהיה ספר, ספר עברי רצוי, אולי אפילו שיוציאו רשימות של ספרים?

אילן שלגי: זה אפשרי.

אילן שלגי: תחשבו על זה.

חנה גזית: מורים צריכים לקחת ילדים לחנויות ספרים וללמד אותם איך קונים בחנות ספרים.

חנה גזית: ילדים לא יודעים לעשות את זה.

אילן שלגי: זה אולי משום שלא חינכנו את ההורים שלהם לעשות זאת.

אילנה זיילר: כאשר הייתי ילדה קראתי את דבר-לילדים, היה שם מדור בשם "מר גוזמאי הבדאי", נדמה לי שלאה גולדברג חיברה את זה.

אילנה זיילר: אני שמחה להימנות בין הגוזמאים, אבל העובדות, דבר ראשון.

אילנה זיילר: כפי שאמרתי, התקציב שהעמדנו השנה לרשות עידוד הקריאה וספריות בתי ספר מסתכם בסופו של דבר ב-5,8 מיליוני שקלים.

אילן שלגי: לא השבת לי כמה זה לעומת שנתיים קודם?

אילנה זיילר: אני אבדוק.

אילנה זיילר: 146,000 ילדים שהצביעו במצעד הספרים, והופיעו באולם מלא מפה לפה בהיכל התרבות בנתניה ביום ראשון, הם בוודאי לא בדיה, מפני שהם היו שם, והטלוויזיה מתעדת את זה.

אילנה זיילר: הם הציגו את ההתרשמויות שלהם מהקריאה, וזה היה מאוד מרשים ומרגש.

אילנה זיילר: אשר לספריות.

אילנה זיילר: אני יכולה לתאר לעצמי שיש ספריות שאינן מאוד אטרקטיביות ומושכות את העין, אבל אני בכל זאת חושבת שמי שיבקר היום ברחבי הארץ, ממודיעין ועד קצרין- - -

אילן שלגי: תבקרי פעם גם בעפולה אצל מר עמנואל בן-סבו.

אילנה זיילר: לקחתי את הכתובת שלו, ואני אבדוק בדיוק איך קרה שהפיקוח על הספריות לא הגיע אליו אף פעם אחת ולא ציידו את הספרייה בבית ספרו.

אילנה זיילר: אם זה נכון, העוול הזה יתוקן.

אילן שלגי: מר בן-סבו, תכתוב לי בעוד חודש מה שמעת מהמשרד.

אילנה זיילר: הוא ישמע מהמשרד היום, כשאני חוזרת למשרד.

יוסי שריד: מודיעין וקצרין אלה שתי ערים חדשות, שבנו את בתי הספר עכשיו.

יוסי שריד: זה לא מייצג.

אילנה זיילר: גם בבית ספר כמו גבעת גונן בירושלים, חבר הכנסת שריד - אני לא רוצה לריב אתך - אבל יש שם ספרייה יפהפייה, וגם בבתי ספר אחרים.

אילנה זיילר: אני מוכנה להעביר רשימה מפורטת.

אילנה זיילר: אשר לכותרים, והאמירה שהספרים הם מאותה שנה שקראתי את דבר-לילדים, אני רוצה לקרוא בפניכם את שמות הספרים שנבחרו רק במצעד הספרים האחרון – יושב פה מר בן-שמואל, שבאדיבות התאחדות המוציאים לאור עוזר לנו גם להוציא את הכרזה שמבשרת על הספרים - על-ידי ילדי ישראל.

אילנה זיילר: בכיתות ט' עד י"ב: ליאורה כרמלי, אהבה אינדיאנית, ידיעות אחרונות 2002; אורי אורלב, רוץ ילד רוץ, כתר 2001; ידידות ערוגה ברשת, ספרית פועלים 2003.

אילן שלגי: אלה ספרים שנבחרו בספריות?

אילנה זיילר: הם נבחרו למצעד הספרים.

אילנה זיילר: כל הספרים האלה נמצאים בבתי הספר.

אילן שלגי: אולי הילד קרא את זה משום שאביו או אמו קראו לו את הספר.

אילנה זיילר: הילד קרא את זה משום שזה הופיע ברשימה המומלצת של הספרים.

אילן שלגי: איך זה קשור לספרייה?

אילנה זיילר: אנחנו מממנים את הקנייה של הספרים האלה.

אילנה זיילר: אמרתי שאנחנו מוציאים 800,000 שקלים לאותם בתי ספר שירכשו את הספרים האלה על מנת שהילדים יקראו בהם.

אילנה זיילר: כל מה שאני רוצה לומר הוא, שגם בבדיה יש משהו מהאמת.

אילן שלגי: אני מציע סיכום כדלהלן: ועדת החינוך והתרבות מברכת את כל אנשי הספר בישראל, הכותבים, הקוראים והמפיצים, לרגל שבוע הספר העברי.

אילן שלגי: עם ישראל הוא עם הספר כל השנה, וצריך שיעסוק בספרות, בעיקר בספרות מקור, כל השנה.

אילן שלגי: הוועדה רואה את חשיבותו של שבוע הספר בעיקר כגורם מעודד קריאה.

אילן שלגי: הוועדה סבורה כי ראוי שמקומו של הסופר הישראלי יהיה במרכז ההוויה והדיון הציבורי, וראוי שקולו יישמע בנושאים בהם מתלבטת החברה הישראלית בשאלות מדינה, חברה ומוסר.

אילן שלגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך והתרבות להגביר את ההדרכה וההכוונה של בני הנוער לקריאת ספרים, להביאם לקיום דיון בספר בכיתה, לכוונם לתוכניות בטלוויזיה הלימודית העוסקות בספר ולהפגיש בני נוער עם סופרים ומשוררים.

אילן שלגי: הוועדה סבורה כי משרד החינוך אינו מקצה די משאבים לספריות הציבוריות ולספריות בבתי הספר.

אילן שלגי: לא ייתכן שיהיה בישראל בית ספר אחד שאין בו ספרייה, וכי ספריות לא יחודשו ויועשרו באופן שוטף.

אילן שלגי: הוועדה קוראת לשרת החינוך והתרבות להתערב בנושא זה.

אילן שלגי: הוועדה קוראת להסרת חסמים במשק המונעים הגברת הקריאה, לרבות על-ידי הפחתת שיעור המע"מ על ספרות מקור, ביטול המע"מ כליל על ספרי לימוד, ומניעת ייקור חוזר של הנייר.

אילן שלגי: רבותי, תודה רבה לכולם, שיהיה חג שמח, ובהצלחה לכולם.