ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 243, 2004-06-07 12:30

אילן שלגי: גבירותיי ורבותיי, אנחנו רואים פה את מר גרוס, מפקח מחוז תל אביב, ואת גברת שטאובר, מפקחת בית ספר, ואת מר ברנע, מנהל בית הספר.

אילן שלגי: מי מעיריית תל אביב?

אילן שלגי: את הגברת יחימוביץ, יושבת ראש וועד ההורים, זה מר גרוס.

אילן שלגי: אני לא רואה את מר הוכמן.

אילן שלגי: אני מכיר את מר הוכמן.

אילן שלגי: ומר הוכמן אם היה בא לכאן היינו מופתעים לטובה.

אילן שלגי: אשרי המאמין.

אילן שלגי: ישנו כאן גם ד"ר בן דרור, יועץ לוועדה.

קריאה: איפה הגברת פרנקל?

אילן שלגי: לנציגת הסתדרות המורים הספיק.

יוסי שריד: למה מר שושני לא פה?

אילן שלגי: אני הבנתי אתמול שמר ברנע מייצג גם את יושב ראש ....

אילן שלגי: תכף נשמע.

אילן שלגי: חבר הכנסת שריד, תכף נשמע.

יוסי שריד: אין מה לשמוע.

יוסי שריד: למר ברנע יש דעה משלו עד כדי כך נחרצת שהוא מצא לנכון להתפטר לצערי.

אילן שלגי: אבל הוא הוזמן.

אילן שלגי: מה לעשות אם הוא מצא לנכון לא לבוא.

אילן שלגי: חבל.

אילן שלגי: הדיון הזה התכנס לפי בקשתו של חבר הכנסת אורי אריאל, שנשיאות הכנסת קבעה שעלינו לקיים דיון מהיר בנושא הזה, לפי יוזמתו.

אילן שלגי: במקביל פנה אלי חבר הכנסת שריד לקיים דיון בנושא, ואז אמרתי לו: זה כבר קורה, זה כבר על סדר היום.

אילן שלגי: כמובן שגם אני, כאשר שמעתי את הדברים עלו בי כמה תמיהות ושאלות, ונדמה לי, אני כמובן אבקש מחבר הכנסת אריאל שיציג את הנושא כפי שהוא רואה אותו, אחר כך אני מציע שנשמע את מר ברנע וגם את יושבת ראש וועדת ההורים שיתארו לנו מה בכלל קרה.

אילן שלגי: אנחנו רק קראנו בתקשורת.

יוסי שריד: אני למרבה הצער יש לי ישיבת סיעה.

אילן שלגי: אנחנו נשחרר אותך לפני הזמן.

אורי אוריאל: תודה ליושב ראש.

אורי אוריאל: אני ראשית רוצה לומר למה דיון מהיר.

אורי אוריאל: כי לכאורה אמרה לי מנהלת הוועדה, ובצדק, תגיד שיש נושא חשוב, אתה הרי יודע שנעלה אותו, וזה נכון.

אורי אוריאל: ניסיוני סך הכל הוא ניסיון טוב בדברים האלה.

אורי אוריאל: היתרון של דיון מהיר, למי שלא בקיא בעניין פה מאורחינו, זה שזה אמור להיות גם מפורסם כסיכום גם במליאת הכנסת.

אורי אוריאל: זה מחולק לכל חברי הכנסת, ויכול להיות שזה גם נותן נקודת פתיחה לדיון במליאה.

אורי אוריאל: ואני חושב שהנושא הזה מספיק חשוב כדי שיקבל גם את הביטוי הזה, ולכן יש יתרון בדיון מהיר.

אורי אוריאל: מה שהתפרסם ידוע לכם ודאי.

אורי אוריאל: אני לא צריך לחזור עליו.

אורי אוריאל: אני ער לכך שזו טיוטה, וזה במסגרת דיונים שנערכו על כלל דמות בית הספר לעתיד, וכולי, ולא מה שאפשר היה שישתמע מחלק מהכתבות כהחלטה, ולביצוע וכבר הופ זה קורה.

אורי אוריאל: אבל זה מסוג הדברים, וצריך להגיד תודה פה לכתב ולתקשורת במובן הזה שטוב לטפל בעניין הזה לפני שהוא מתקבל כהחלטה.

אורי אוריאל: אחרי שמקבלים החלטות לך תשנה משהו ולך תזיז מישהו.

אורי אוריאל: כבר דנו, כבר סיכם, הוא כבר מבצע, ועכשיו אתה מתפרץ ומתחיל "לבלבל לו את המוח" .

אורי אוריאל: וזה יתרון שזה בשלב הטיוטה שאנחנו מדברים על זה.

אורי אוריאל: אני קראתי וראיתי את התגובות של מר ברנע ושל משרד החינוך ושל אחרים, ונדמה לי שיש פה איזה קשת כמעט אחידה שאומרת:

אורי אוריאל: אנחנו לא ניתן לפגוע באינטגרציה בסך הכל.

אורי אוריאל: להיפך, אולי אנחנו יותר משלבים מאחרים.

אורי אוריאל: ובכל זאת, אני חושב שהדיון הזה חשוב.

אילן שלגי: שלום מר הוכמן, אנחנו שמחים לראות אותך.

אורי אוריאל: אני חושב שהדיון חשוב, שייאמרו פה הדברים ויירשמו, ועד כמה שאפשר יהיה להוציא אותם כדבר מנחה, לא במובן הפורמלי אולי, שמי שמנחה פורמלית זה משרד החינוך, זה הנהלת בית הספר, אלא כרוח הוועדה.

אורי אוריאל: אני חושב שחשוב לשמוע את מר ברנע בעניין הזה גם כמנהל, וגם אם אכן התפטרת וזה אחת מהנקודות שהובילו אותך לעניין, אז למה אומרים שזו רק טיוטה, וזה לא נכון.

אורי אוריאל: אז יש כאן איזו שהיא סתירה שלי לא ברורה, ואני שמח שאתה פה ואחרים כמובן, כדי להגיד את דעתם, ידיעתם והערכתם בעיקר לגבי ההמשך.

אורי אוריאל: מה שחשוב, אדוני היושב ראש, זה לצאת מפה עם דברים ברורים .

אורי אוריאל: כי עכשיו ההרשמה הרי, ועכשיו מתרחשים כל הדברים שיקרו בשנה הבאה.

אורי אוריאל: אולי אנחנו מאחרים קצת, אבל נדמה לי שעדיין זה בזמן.

אורי אוריאל: ואני מעוניין לשמוע את האנשים שעוסקים בזה, ואחרי זה ננסה לגבש פה איזה סיכום.

אילן שלגי: אז אני אבקש, מר ברנע, תציג את הנושא, אם אפשר, בחמש דקות, ואחר כך נשמע את חבר הכנסת שריד שמבקש להשתחרר בשעה אחת.

אריה ברנע: תודה רבה.

אריה ברנע: אני שמח שהנושא עולה לדיון ציבורי.

אריה ברנע: אני מבקש לפתוח, ברשותכם, בשתי הסתייגויות.

אריה ברנע: האחת היא, שאני אינני מחווה את דעתי כאדם פרטי.

אריה ברנע: אני ממלא את תפקידי כמנהל.

אריה ברנע: אני אומר את דעתי במסגרת תפקידי כמנהל הגימנסיה.

אריה ברנע: שנית, אני משתדל מאוד לא לצטט מתוך הנאמר מתוך ישיבות סגורות בגימנסיה, כדי שמורים גם בעתיד ירגישו חופשיים להתבטא.

אריה ברנע: בלי שעמדתם תהיה נישאת בפי כל ובאוזן כל אחר כך, ודאי לא בכלי התקשורת או בכנסת הנכבדה.

אריה ברנע: הגימנסיה, צריך לומר, לא בנויה כבתי ספר אחרים.

אריה ברנע: היא בנויה כמעט כמאה שנה כחברה.

אריה ברנע: יש לה דירקטוריון, ואני רשום כרשם החברות כמנכ"ל החברה, ואנחנו רובנו עובדי חברת הגימנסיה.

אריה ברנע: הדירקטוריון הוא פריטטי.

אריה ברנע: חמישה מורים, חמישה הורים, כולל הגברת יחימוביץ שלצדי, כולל חמישה בוגרים מבוגרים, נציגי עיריית תל אביב, הגברת קלדרון בתקופה הזאת, הסוכנות היהודית, הקרן הקיימת לישראל.

אריה ברנע: בראש הגוף הזה החשוב עומד בתקופה הזו הד"ר שמשון שושני, לשעבר מנכ"ל משרד החינוך.

אריה ברנע: פירושו של דבר, שמוקדי הכוח וקבלת ההחלטות בנויים בצורה אחרת מאשר בבית ספר אחר.

אריה ברנע: אני מדווח לדירקטוריון ולוועדותיו: וועדת כספים, וועדת ביקורת וכיוצא באלה.

אריה ברנע: שנית, למועצה הפדגוגית, שהיא הקבוצה של כלל המורים בתוך בית הספר, יש כוח הצבעה.

אריה ברנע: מה שלא קיים בבתי ספר אחרים.

אריה ברנע: היא בוחרת את נציגיה לדירקטוריון, היא מחווה דעה שכמעט אי אפשר לחלוק עליה לפי התרבות המקומית, בקשר להמשיך כהונתי שלי, בהצבעה בקלפיות, ועוד כמה סממנים של התרבות המקומית – מאה שנה בערך, עם שינויים שחלו בינתיים.

אריה ברנע: מצביעים כלל המורים הקבועים.

אילן שלגי: כמה אנשים מדובר?

אריה ברנע: מדובר על כמאה מורים בערך, מתוך מאה שמונים שמשתתפים בהצבעה לגבי הבחירה הזו.

אריה ברנע: בהחלטות אחרות – כלל המורים, מאה שמונים, מצביעים.

אריה ברנע: האירוע עצמו הוא כדלקמן: לפני למעלה מחצי שנה הוועד המפקח, הדירקטוריון, קיבל החלטה לבנות מסמך שיגדיר את האופי החינוכי של גימנסיה הרצליה.

אריה ברנע: השלב הראשון היה שאני התבקשתי להגיש הצעה משלי.

אריה ברנע: בניתי אותה יחד עם סגניות המנהל, והתייעצתי עם חברי ההנהלה האחרים שלנו.

אריה ברנע: אני כתבתי את המסמך, והגשתי אותו מתוך הזדהות מלאה עם תוכנו.

אריה ברנע: הוא משקף את הקיים בגימנסיה, ואת השאיפות שלנו-שלי, כמנהל, לקראת- - -

יוסי שריד: לא רק שזו דעתך, אלא גם אתה תומך בה.

אריה ברנע: ברוב המקרים.

אריה ברנע: יש מחלוקת בינינו מדי פעם.

אריה ברנע: המסמך הזה מתאר בהקשר שאנחנו עוסקים בו עכשיו, וגם בהקשר של הפרסומים בכלי התקשורת, השקפה חינוכית אינטגרטיבית, ששואפת לכנס בתוך בית ספר אחד ילדים מכל קבוצות האוכלוסייה, בלי סייג, בשיעורים שקיימים בקהילה, קיימים בעיר, ולהחזיק בכולם עד סוף הלימודים בכיתה י"ב.

אריה ברנע: ומעבר לזה, לתת לכל אחד אפשרות להתקדם לפי הקצב האישי שלו, ולקרב לבבות ומחנות בישראל.

אריה ברנע: המסמך הזה לוקח בחשבון גם את הצורך המיוחד של קבוצת המצטיינים להתקדם.

אריה ברנע: הוא מה שאנחנו מנסים לעשות בגימנסיה, לפחות בתקופה שבה אני אחראי למתרחש בה שלוש שנים.

אריה ברנע: השלב השני היה שהוועד המפקח החליט לבקש את עמדותיהם של הסקטורים, המגזרים השונים בגימנסיה.

אריה ברנע: זה גם כן חלק מהתרבות המקומית.

אורי אוריאל: מה זה מגזרים אצלכם?

אריה ברנע: ועד ההורים המוסדי, נאמר נציגי הורים, מועצת התלמידים המוסדית, וכן ציבור המורים.

אריה ברנע: בבית ספר אחר אין פונים לחוד למנהל ולמורה.

אריה ברנע: כאשר פונים אל המנהל, הוא מייצג את הצוות החינוכי.

אריה ברנע: בגימנסיה לא כך, לפעמים.

אריה ברנע: כך למדתי בשנים האחרונות.

אריה ברנע: ולכן נעשתה הפנייה הזו לחוד.

אריה ברנע: אני פניתי לציבור המורים, ביקשתי להתחיל בדיון, והחל דיון, שאפשר לראות אותו פרוצדורלית כך אחרת, בין אם הסתיים בין אם לאו, הדיון נערך בתקופה האחרונה.

אריה ברנע: מבחינתי כמנהל, מה שקרה הוא, שהעוצמה של העמדות שאני לא מזדהה אתן בכלל הדיון בקרב ציבור המורים היתה כזו שאני חשתי שאין לי שיתוף פעולה מספיק כדי להמשיך למלא את תפקידי, על רקע של החזקה של תלמידים חזקים וחלשים.

יהודית גידלי: בנפרד.

אריה ברנע: האם בכלל.

אריה ברנע: האם אלה וגם אלה באותו מוסד חינוכי.

אריה ברנע: ולכן מסרתי את המפתחות בפגישה עם ד"ר שושני ואחר כך בישיבת הוועד המפקח.

אריה ברנע: יש לומר שקיבלתי תמיכה יוצאת מן הכלל של עיריית תל אביב, של משרד החינוך, של וועד ההורים, של הילדים.

אריה ברנע: חלק גדול מהמורים.

אריה ברנע: אבל, אף על פי כן, המידה של הקונצנזוס שלהערכתי נחוצה כדי לנהל בית ספר ברוח שבה אני מאמין, כפי שראיתי כבר בשלוש שנים לפני כן בבית ספר קודם שניהלתי, לא מצאתי עוד.

אריה ברנע: כדי לפרט מעבר לזמן שאין לי הייתי נאלץ לצטט מפי חבריי לעבודה בדיונים, ואת זאת אני, ברשותכם, לא אעשה.

אריה ברנע: בבית משפט אם יכריחו אותי – אבל מעבר לזה לא.

אריה ברנע: כי אני לא הגון כלפיהם אם אני עושה את זה.

אריה ברנע: לעומת זאת, אני אבקש עוד הערה אחת עקרונית מאוד להשמיע, והיא קשורה בדברי הפתיחה של חבר הכנסת אריאל.

אריה ברנע: אם כן, העניין הוא בזה רבותיי, שבגימנסיה הרצליה מי שמוסמך לקבל החלטות, בוודאי בנושאים קרדינליים כאלה, אלה או הוועד המפקח או עבדכם הנאמן.

אריה ברנע: אין עוד מוסד שמחליט במקומנו בעניין כזה.

אריה ברנע: חוץ מהמדיניות של משרד החינוך, של עיריית תל אביב, ובתוך הגימנסיה עצמה.

אריה ברנע: לא נפלה שום החלטה בעניין הזה.

אריה ברנע: זאת אומרת, לא נוצר מצב שבו הוחלט להרחיק תלמידים חלשים מן הגימנסיה.

אריה ברנע: לו נוצר מצב כזה אישית, אני לא הייתי מבצע החלטה כזאת.

אריה ברנע: הייתי מתפטר יום קודם.

אריה ברנע: אבל ברוך השם לא זה מה שקרה.

אריה ברנע: האווירה היתה קשה, שיתוף הפעולה היה בעייתי.

אריה ברנע: אבל לא התקבלה החלטה, ואני מאוד מקווה שדווקא עקב עזיבתי חשבון הנפש רק יתחזק, ואנחנו נעזור עוד יותר לתלמידים חלשים.

אריה ברנע: ואני אסיים, ברשותכם, בשלב זה ואומר, שאני רואה רבים מאוד מחבריי, עשרות מורים בגימנסיה, שעוזרים לתלמידים חזקים וחלשים באופן שחורג מתפקידם, ועושים עבודה יוצאת מן הכלל ,וחלק מהסקירה התקשורתית עשתה להם עוול, כאילו כולם מתנגדים לנוכחותם של תלמידים חלשים.

אריה ברנע: לא היה ולא נברא לשמחתי.

אילן שלגי: אחרי חבר הכנסת שריד אני רוצה לשמוע את יושבת ראש וועד ההורים.

אילן שלגי: זו בטח עמדה חשובה לנו.

יוסי שריד: אין זה מדרכי לצאת בעיקר מישיבות שאני מאוד מעוניין בהן, אבל ישיבה שלא מן המניין נקבעה בשעה בלתי רגילה, ואני חייב להיות גם שם.

יוסי שריד: אני חולק על הערכתו, ואולי במידה מסוימת גם על הערכתו של אריה, שלפי שעה לא קרה שום דבר, ולכן הדיון הוא מבעוד מועד, ואפשר להחזיר את הגלגל ולהשיב דברים אחורה.

יוסי שריד: לי יש הערכה אחרת.

יוסי שריד: קודם כל, יש כבר עובדה אחת: שהמנהל התפטר.

יוסי שריד: מכיוון שאני מכיר את אריה לא מעט שנים, ויש לי הרבה הערכה אליו ואל כישוריו ולהשקפת העולם שלו, אז כבר קרו דברים.

יוסי שריד: זה לא שלא קרו דברים.

יוסי שריד: וזה לא דבר של מה בכך.

יוסי שריד: מנהל נאלץ להתפטר בגלל חילוקי דעות בעניינים מהותיים, שאין יותר מהותיים מהם, ונושא האינטגרציה, כן או לא, במוסד חינוכי הוא הנושא שבגללו המנהל רואה את עצמו נאלץ להתפטר.

יוסי שריד: אני, אגב, הייתי מציע, אני לא יודע אם זו רק קריאה שיכולה להתפרש, חלילה וחס, לא זו הכוונה שלי, של יציאה לידי חובה.

יוסי שריד: אני חושב שהועדה צריכה לומר את דברה גם בעניין התפטרותו של אריה ברנע.

אורי אוריאל: השאלה אם זה לא עלול להרחיק את מה שאתה רוצה להשיג.

אורי אוריאל: לא?

אורי אוריאל: עם התערבות של גורם.

יוסי שריד: אני לא חושב שזה יכול לקלקל.

יוסי שריד: אני חושב שזו חובתנו כלפי אריה וכלפי ההשקפה שהוא מייצג לומר שאנחנו, אם לא מנוי וגמור אתו, אם לא כלה ונחרצה, אנחנו חושבים שהוא צריך להישאר על מכונו, כדי שהדברים באמת לא יהיו חתומים, כפי שהם נראים לי עכשיו.

יוסי שריד: לכן, מצאתי לנכון גם לומר שההערכה הזו שכאילו בינתיים לא קרה שום דבר, והדברים כאילו עולם כמנהגו נוהג, אני חושב שזה פשוט לא נכון.

יוסי שריד: זה דבר אחד שכבר קרה.

יוסי שריד: לכן, הרבה דברים כבר קרו.

יוסי שריד: עכשיו, אריה ברנע, על מידותיו הטובות, נמנע מלצטט אנשים.

יוסי שריד: אבל מכיוון שלי אין מידות טובות, אז אני כן אצטט אותם.

יוסי שריד: יש פרוטוקול.

יוסי שריד: הפרוטוקול פורסם.

יוסי שריד: הוא פורסם במקומון תל אביבי, לכן יכול להיות שאורי אריאל שאינו הקורא המתמיד של המקומונים התל אביביים, מה גם שהוא לא הנפוץ מכולם, פשוט לא יודע.

יוסי שריד: יש פה פשוט דברים מעניינים להפליא ושערורייתיים מאין כמותם.

יוסי שריד: יש בפרוטוקול, והכל מופיע במרכאות, דרך אגב, הטיוטא, אני לא יודע מה זה טיוטא בחינוך, זה מה שהאנשים האלה אומרים לקליינטים שלהם.

יוסי שריד: בניגוד למצב הנוכחי שבו מתקבל אלינו כל החפץ בכך, עלתה ההצעה כי נשדר דימוי – זה בדיוק העניין – זה כבר מספיק.

יוסי שריד: לצורך שידור הדימוי, כבר שודר הדימוי.

יוסי שריד: כבר לא צריך אפילו לקבל החלטה.

יוסי שריד: "כי נשדר דימוי של בית ספר שקשה להתקבל אליו, דימוי אליטיסטי, שימשוך אלינו את השכבות החזקות.

יוסי שריד: " למה צריך לקבל החלטה?

יוסי שריד: זה כבר פורסם.

יוסי שריד: מי שהיה צריך לקרוא קרא.

יוסי שריד: הכל מאה אחוז בסדר.

יוסי שריד: התכלית הושגה.

יוסי שריד: "ריכוז הסברה לקראת ההרשמה בקרב הציבור החזק סוציואקונומית, הרחקה, בעיקר בתום הלימודים בכיתה ט' גם של תלמידים" – הכל במרכאות, דרך אגב.

אילן שלגי: כל זה היה גם ב- YNET.

יוסי שריד: יפה.

יוסי שריד: אז נהדר.

יוסי שריד: אז כדאי שייכנסו גם לפרוטוקול, אוי לאוזניים שכך שומעות, ואוי לאותה בושה.

יוסי שריד: ותכף הבושה עוד לפנינו: שם הם משערים "שלא יקבלו אצלנו תעודת בגרות מלאה ו/או שאין להם המוטיבציה הלימודים הדרושה למטרה זו.

יוסי שריד: פירוש הדבר שעלינו להפנות למשרד החינוך ולעיריית תל אביב בדבר הרחקתם של שלושים תלמידים בקירוב מדי שנה, ולא כעשרה כפי שעשינו בשנים האחרונות, וכולי".

יוסי שריד: הדמות, צר לי לומר, באמת צר לי לומר, הכי בעייתית בכל הפרשה הזו, היא ד"ר שמשון שושני.

יוסי שריד: למה אני אומר הכי בעייתית?

יוסי שריד: כי אין דבר המאוס עלי יותר מאשר דיבור בשפה כפולה.

יוסי שריד: כל הדברים האלה נאמרים מתוך תקווה עזה שהדברים, קודם כל הם בפרוטוקול, יועברו אליו בהקדם האפשרי.

יוסי שריד: טוב, השקפותיו של ד"ר שושני בענייני אינטגרציה אינן חדשות.

אילן שלגי: אבל אלו ציטוטים מפי מי?

יוסי שריד: מיד, מיד.

יוסי שריד: אני אניח את דעתך.

יוסי שריד: תאמין לי.

יוסי שריד: יש פה ציטוטים של ד"ר שושני, משלו.

יוסי שריד: זו היתה הצעת מה שקרוי "הטיוטא", שכאילו לא התקבלה.

יוסי שריד: מה זה חשוב אם היא התקבלה או לא התקבלה?

יוסי שריד: המסר נמסר.

יוסי שריד: אמרו צריך למסור מסר.

יוסי שריד: מסרו מסר.

יוסי שריד: מה זה משנה?

קריאה: זו הצעה שהתקבלה או לא התקבלה?

אילן שלגי: לא.

אילן שלגי: לא.

יוסי שריד: בסדר.

יוסי שריד: בעיני היא התקבלה.

אילן שלגי: זה תהליך של דיון שדלף החוצה.

יוסי שריד: בעיני היא התקבלה.

יוסי שריד: אני לא אקרא לכם מה אומרים מורים שונים, לא משום שזה לא חשוב.

יוסי שריד: כי אני הייתי הופך את היוצרות.

יוסי שריד: במקום שהייתי מקבל בוועד המפקח זה נקרא?

יוסי שריד: את התפטרותו של המנהל, הייתי מפטר את המורים האלה תכף ומיד, על המקום.

יוסי שריד: לו אני יושב ראש הוועד המפקח, הייתי מפטר אותם על המקום.

יוסי שריד: יש בעיות, כמובן, יצטרכו לשלם פיצויים.

אילן שלגי: מאחר וד"ר שושני לא פה, איפה ראית ציטוט מפיו?

יוסי שריד: מיד אני אגיד.

יוסי שריד: תגיד לי, אתה חושב שאני לא אביא לך ציטוט מפיו לאחר כל ההקדמה הזו?

אילן שלגי: אוקיי.

אילן שלגי: קודם היו ציטוטים.

יוסי שריד: אתה כאילו שומע אותי בפעם הראשונה.

יוסי שריד: אם אני אמרתי לך שהתפקיד הכי בעייתי, כפי שאני מבין את זה, התמלא על ידי ד"ר שושני, שמסר מסרים כפולים, והוספתי שאין דבר יותר שנוא עלי ומאוס עלי ממסרים כפולים, גם אם הם באים מפי ד"ר שושני.

יוסי שריד: זו אולי הסיבה שבכל זאת לא כל שרי החינוך החזירו באופן אוטומטי את ד"ר שושני, כי לא חשבו שמפיו וממנו מתחילה ומסתיימת חכמת החינוך.

יוסי שריד: כתוב פה ככה, ועכשיו זה שושני, הנה, אני לא רוצה להחזיק אתכם במתח: "במהלך הדיון השמיע ד"ר שושני אמירות נוספות.

יוסי שריד: לפני מספר ימים אמר ד"ר שושני כי הוא מסתייג מהעמדות שהוצגו במסמך הסלקציה וכי הוא תומך נלהב של האינטגרציה", זה חדשות בשבילי.

יוסי שריד: "בדיוני הוועדה הוא הציג דעות הפוכות.

יוסי שריד: " .

יוסי שריד: זה לא עד כדי כך חשוב, אבל אני אקרא לכם חלק ממה שהוא אמר.

יוסי שריד: "אני מציע לאמץ את המסמך הזה.

יוסי שריד: " זה מה שאומר הד"ר שושני.

יוסי שריד: קודם כל, אני כבר לא צריך לקרוא יותר, אבל אני אקרא עוד משהו: "כל דבר שהוא סלקטיבי יש אליו נהירה".

יוסי שריד: אמירה נוראה.

יוסי שריד: "כל דבר שהוא סלקטיבי יש אליו נהירה"?

יוסי שריד: שמע, אני יודע, זה לא בהכרח נכון.

יוסי שריד: אני זוכר שדווקא בדרום אפריקה לא היתה נהירה.

יוסי שריד: דווקא בדרום אפריקה אנשים הגונים עזבו.

יוסי שריד: אני לא זוכר שהם נהרו לדרום אפריקה.

יוסי שריד: אבל טוב, נניח.

יוסי שריד: זה מה שד"ר שושני מספר לנו.

יוסי שריד: "כל דבר שהוא סלקטיבי יש אליו נהירה.

יוסי שריד: הבסיס של הסלקטיביות יכול להיות פנימי" זה אני לא מבין.

יוסי שריד: זה כנראה מפני עינא בישא או משהו.

יוסי שריד: "יכול להיות פנימי וזה מרכיב חשוב.

יוסי שריד: בשנה שעברה נפתחה עוד כיתת חינוך מיוחד".

יוסי שריד: תשמעו את המשפט הזה: "זהו מעשה חינוכי נהדר אך לא מתאים לבית הספר".

יוסי שריד: לא בבית ספרנו, מה שאנחנו נוהגים לומר.

יוסי שריד: זה לפי דעתכם דבר שכבר לא נקבע כעובדה?

יוסי שריד: זה הכל פרוטוקול, דרך אגב, זה מעיתון.

יוסי שריד: ויש מורה בשם אהובה תאג'ר שלא נטריח אתכם במדברותיה, ועוד מורה בשם דני גרבר או גרבר, כמו האוכל של התינוקות, את המזון הזה לא הייתי מציע לאף אחד, בוודאי לא לתינוקות, כי תינוקות מאמירות כאלה – אמירות כאלה יכולות להרעיל תינוקות.

יוסי שריד: "אנחנו בית ספר מיוחד שצריך לדגול בסלקטיביות וברמת משמעת חזקה".

יוסי שריד: טוב, ראינו גם כמה צדיקים בסדום, אני חייב לומר.

יוסי שריד: כרמי יוגב אמר כמה דברים נכוחים.

יוסי שריד: אדם בשם יורם דנציגר בוגר הגימנסיה, גם פה הוא מוגדר כצדיק בסדום, אז בכלל עשיתי פלאגיאט.

יוסי שריד: "למרות אחידות הדעים בדבר הסלקטיביות אני רוצה לצנן את ההתלהבות.

יוסי שריד: קטונתי מאנשים היודעים דבר כאן, אבל אני סבור שבלי השליחות החברתית והחינוכית שמחנכים את ילדים הדרום, פושטת הגימנסיה את הרגל.

יוסי שריד: " יפה מאוד.

יוסי שריד: אז היה, כפי שזה מוגדר כאן, גם צדיק בסדום.

יוסי שריד: לכן, אני חושב שלא במקרה שאלתי למה הד"ר שושני לא כאן.

יוסי שריד: כי למעשה, על פי דבריו, אני לא יודע אם זה יוזמה שלו או לא יוזמה שלו, אבל הוא הקדיח את התבשיל.

יוסי שריד: לו יושב ראש הוועד המפקח, מתוקף היותו היושב ראש, ומתוקף היותו שושני, ומתוקף היותו והיותו, היה קם והיה דופק על השולחן, והיה אומר לא יקום ולא יהיה – אז יכול להיות שגם ברנע לא היה מתפטר.

יוסי שריד: אבל כשאריה ברנע ראה את התמיכה שניתנת לו, כי ניתנה לו בדיעבד תמיכה, אז הוא הבין שעם תמיכה כזו הוא חייב להתפטר.

יוסי שריד: זה ברור.

יוסי שריד: עם תמיכה כזו יש רק דרך אחת.

יוסי שריד: רק הביתה.

יוסי שריד: אם כי אני מניח שאריה ימצא את מקומו, והביתה הוא לא יילך.

יוסי שריד: לכן הדבר חמור שבעתיים מכפי שהוא הוצג על ידי חברי, חבר הכנסת אורי אריאל.

יוסי שריד: יש פה אחד הביטויים הדוחים שאני זוכר בשנים האחרונות בתחום החינוך.

יוסי שריד: ברור לגמרי שגם העירייה צריכה לומר את דברה.

יוסי שריד: אבל אני זוכר גם עניינים מסוימים שקרו בגימנסיה בתקופת הכהונה הקודמת של המנהל, וגם הם היו בעייתיים.

יוסי שריד: לא עד כדי כך, אבל הם היו בעייתיים, ואני לא יודע איזה השקפה חינוכית היום מנחה את אנשי החינוך בעיריית תל אביב.

יוסי שריד: אבל גם דבריה של עיריית תל אביב, אם נשמע, אני מוכרח לומר, שכתושב תל אביב, אולי הוא נשמע, אולי אתם יכולים לשבת עם מראי מקומות, יכול להיות.

יוסי שריד: אבל אני לא זוכר איזו התקוממות רבה.

יוסי שריד: משרד החינוך אמר את דברו?

אילן שלגי: תכף נשמע.

אילן שלגי: תכף נשמע.

יוסי שריד: לא לא.

יוסי שריד: אני לא שואל אם הוא אמר את דברו כאן.

יוסי שריד: אני שואל אם הוא אמר את דברו.

קריאה: הודעת המנכ"לית.

אילן שלגי: אז בואו, תאמרו לנו כעת מה זה הודעת המנכ"לית.

שמואל גרוס: מביעה שמחה ששושני אמר לה שהדברים האלה לא נאמרו על ידו.

יוסי שריד: שושני גם בין השאר לא דבר אמת.

יוסי שריד: זה פרוטוקול, זה במרכאות מופיע.

יוסי שריד: זה מופיע במרכאות!

יוסי שריד: אני כבר שמעתי שבעיתונות מתפרסמים גם דברים לא מדויקים.

יוסי שריד: שמעתי על זה.

יוסי שריד: אבל עיתון שמפרסם דברים במרכאות, ועוד בעניין כל כך רגיש, הרי שושני מהיום שזה התפרסם, שזה היה ביום שישי האחרון, והוא איש חינוך, ויש לו מוניטין, כבר היה מגיש תביעת דיבה על עשרה מיליון שקל מינימום.

יוסי שריד: על מה אתה מדבר?

קריאה: אולי זה בדרך.

אילן שלגי: גם עורך דין מוכשר אולי צריך שבוע כדי לנסח .

אילן שלגי: מר גרוס, אתה אומר מה שושני אמר למנכ"לית, שלא זו עמדתו.

שמואל גרוס: המנכ"לית פנתה במכתב אל ד"ר שושנה והביעה את כעסה על כך שזה מנוגד למדיניות של משרד החינוך ולאינטגרציה של המשרד.

שמואל גרוס: וכנראה מתוך הדברים שהיא כותבת הוא מצוטט כאומר "אין אמת בשמועות לפיהן הגימנסיה הרצליה מתכוונת לשנות את מדיניות קליטת התלמידים בבית הספר".

אילן שלגי: אתה יכול לתת לנו העתק מהמכתב הזה?

שמואל גרוס: זה נמצא אצלכם.

שמואל גרוס: נשלח לאורי אריאל.

אורי אוריאל: אלי החומר הגיע, רק אצלי זה לא בוועדה.

אורי אוריאל: אבל בסדר.

אורי אוריאל: אני אעביר.

אורי אוריאל: אין בעיה.

אורי אוריאל: אני אעביר לוועדה.

אילן שלגי: תכף נשמע אחרי עמדת וועד ההורים גם את עמדת העירייה.

יהודית גידלי: תחזור רק על המשפט "אין אמת בשבועות שהגימנסיה מתכוונת לשנות את- - -

שמואל גרוס: את מדיניות קליטת התלמידים בבית הספר.

אילן שלגי: אז נחזור לחבר הכנסת שריד, ואז נמשיך.

יוסי שריד: אני הייתי מבקש, כבר אמרתי, ואני חוזר ואומר, שהוועדה תקרא לפחות, ואני חושב שאנחנו פה גם מחויבים לאריה ברנע.

יוסי שריד: ירצה – יכרה אוזן.

יוסי שריד: לא ירצה – לא יכרה אוזן.

יוסי שריד: אבל אני חושב שהוועדה צריכה לקרוא לו למצער לשקול שוב את התפטרותו מתוך הזדהות עם עמדתו.

יוסי שריד: אני חושב שזה המינימום שבמינימום שאנחנו יכולים לעשות במקרה הזה.

יוסי שריד: שלוש, אני מציע שהוועדה תאמר באופן הכי ברור שהיא לא תקבל שינוי במדיניות הקבלה של גימנסיה הרצליה, כמו של כל מוסד אחר.

יוסי שריד: לאינטגרציה יש הרבה מאוד מגרעות, אבל אני לא מכיר שום דבר יותר טוב מאינטגרציה.

יוסי שריד: כשאני אכיר משהו יותר טוב מאינטגרציה, אז אני אהיה בעדו.

יוסי שריד: בינתיים לא גיליתי.

יוסי שריד: מה הגימנסיה הרצליה גם חושבת לעצמה, שהיא תפתור את עצמה?

יוסי שריד: יש עוד מוסדות מיוחסים בתל אביב.

יוסי שריד: היא תפטור את עצמה מהחובה של האינטגרציה , ומה, תיכון חדש לא יעשה את זה?

יוסי שריד: ועירוני ד לא יעשה את זה?

יוסי שריד: זאת אומרת, איזו דוגמה כאן נותנים לבתי ספר?

יוסי שריד: זה גם דבר שבעובדה כן אושר לא אושר.

יוסי שריד: הצד הפורמלי מעניין אותנו פחות.

יוסי שריד: כן אושר לא אושר.

יוסי שריד: הנזק כבר נגרם .

יוסי שריד: אני מבטיח לכם שבת קול מן הדברים האלה, במוקדם או במאוחר, נמצא גם במוסדות אחרים.

יוסי שריד: צריכים להתחרות היום.

יוסי שריד: מה לעשות?

יוסי שריד: מתחרים בכל.

יוסי שריד: הכל תחרות.

יוסי שריד: אנחנו צריכים לומר מה אנחנו מצפים מעיריית תל אביב, ומה אנחנו מצפים ממשרד החינוך לעניין זה.

יוסי שריד: ואז אני חושב שתצא מתחת ידנו החלטה ראויה לשמה.

אילן שלגי: כן, גברת יחימוביץ.

אילן שלגי: אחר כך נרצה לשמוע גם את מר הוכמן.

אילן שלגי: גם את אנשי משרד החינוך, וכמובן חברי הכנסת שרוצים להתבטא.

יוסי שריד: זה נשמע כמו פרוטוקול ונראה כמו פרוטוקול.

יוסי שריד: לא? מזל שיש תקשורת.

נטע יחימוביץ: ראשית, אנחנו מצרים על התפטרותו של ברנע.

נטע יחימוביץ: וועד ההורים השקיע שעות בניסיון לשכנע אותו לחזור בו מכיוון שדרכו החינוכית אכן נראית לנו.

נטע יחימוביץ: ואנחנו חושבים שהגימנסיה מבחינה חינוכית, מבחינה אינטגרטיבית, מבחינת סיוע לתלמידים חלשים עשתה ועושה היום יותר ממה שעשתה בעבר.

נטע יחימוביץ: יש נתונים ואנחנו יכולים להוכיח את זה.

יוסי שריד: לספר לך מה הממצא העיקרי של מבחן ה-OECD המפורסם?

יוסי שריד: הממצא העיקרי זה לא מה שקרה במקומות אחרונים בעולם, שכמובן זה חשוב.

יוסי שריד: הממצא העיקרי הוא שככל שמסגרת היא יותר שוויונית, היא יותר הישגית.

יוסי שריד: שמת ל? לא ההפך.

יוסי שריד: ככל שהיא יותר שוויונית היא יותר הישגית.

יוסי שריד: זה הממצא הכי מעניין.

יוסי שריד: נא לקרוא מאמר בעניין זה ביום רביעי ב"הארץ" ושם כל הפרטים.

נטע יחימוביץ: אנחנו בכלל לא חושבים ולא חשבנו שהשיקול להגעה למקום לימודים צריך להיות מקום מגורים או רמה סוציו אקונומית, או איזה שהוא היבט כזה.

אילן שלגי: מה לגבי רמת הידע?

אילן שלגי: הציונים?

אילן שלגי: את דיברת רק על מגורים או מצב סוציואקונמי.

נטע יחימוביץ: כל עוד אדם רוצה ללמוד ומגלה נכונות ללמוד, והגימנסיה נותנת לו את הכלים לנסות להתקדם וללמוד,

נטע יחימוביץ: יש לנו כתות מב"ר וכתות בגרותיות, ככל שנדרש.

נטע יחימוביץ: אנחנו בעד ולנסות לסייע להם ללמוד ולהתקדם ולסיים את הבגרות.

נטע יחימוביץ: אנחנו לא רוצים לראות משמעתיות כבדות בגימנסיה, אלימות בגימנסיה.

נטע יחימוביץ: את זה אנחנו מגנים.

נטע יחימוביץ: אבל סיוע לימודים ניתן ככל שיידרש.

יולי תמיר: לאט לאט לא ברור אפילו מה הבעיה.

יולי תמיר: כולם מדברים בעד.

אילן שלגי: בקרב ההורים נשמעות גם עמדות אחרות?

יוסי שריד: אני בטוח.

נטע יחימוביץ: ודאי שכן.

נטע יחימוביץ: מכיוון שאנחנו כאלף שמונה מאות תלמידים.

יולי תמיר: אבל השאלה היא, אם תרשו לי להתערב בדיון.

יולי תמיר: נוצר פה מצב קצת מגוחך.

יולי תמיר: נדמה לי שכל מי שיושב כאן מאוחד בדעתו, שאריה צריך להישאר, אני מכירה את עבודתו מתקופתו בירושלים יותר מאשר בתל אביב, אבל ברור לי לגמרי איפה לבו ואיפה נטיותיו.

יולי תמיר: אם זה מקובל על משרד החינוך, ולא שמעתי אבל אני יכולה לנחש מה הם יגידו, וההורים לא מתנגדים – אז פתאום נוצר פה איזו שהוא מצב

יוסי שריד: זו קצת היתממות מסוימת.

יוסי שריד: את יודעת שאלה שחושבים אחרת לא באים לישיבה.

יוסי שריד: נו, מה?

יולי תמיר: בסדר.

יולי תמיר: אז השאלה היא למי אנחנו מדברים.

יולי תמיר: אנחנו מדברים עכשיו קצת אל עצמנו.

יולי תמיר: השאלה האם יש מישהו, האם הויכוח הזה הוא ויכוח שאנחנו מנהלים עם עצמנו, או שיש עדיין קולות בתוך הגימנסיה, אם זה בוועד המנהל.

יולי תמיר: אני שמעתי פה שאריה אומר, אם הוועד המנהל ייתן לי גיבוי לעמדתי, אני אשקול לחזור.

יוסי שריד: הוא לא נתן לו גיבוי.

יולי תמיר: אז אני רוצה לשאול את אריה, כיוון שהוא יושב כאן.

יולי תמיר: יש לי את הפריבילגיה לשאול אותו ולא מישהו שיפרש אותו.

יולי תמיר: איפה הבעיה?

יולי תמיר: האם יש היום עוד כוחות שמנסים לממש את עניין הסקלציה האם יש עוד גורמים שמנסים להפעיל לחץ שהמערכת לא תפעל כפי שאתה ועל פי שיקול דעתך החינוכי רוצה לנהל אותה, אם יש כאלה מיהם, ואם אין כאלה, אז האם יש אפשרות שתשנה את החלטתך.

יולי תמיר: זו השאלה הקונקרטית מאוד מעבר לכל הדיון האינטלקטואלי.

אילן שלגי: אני מציע אריה שאנחנו נחזור אליך אחרי שאנחנו נשמע עוד את נציגי העירייה ומשרד החינוך.

אילן שלגי: כן, גברת יחימוביץ, את עוד רוצה להוסיף?

אילן שלגי: מר הוכמן, תרשה לי לשאול אותך.

אילן שלגי: עיריית תל אביב לא אמרה את דעתה.

אילן שלגי: עד כמה יש לכם את הכוח ואת הסמכות לומר לבית ספר בכלל, ולבית הספר הפרטי הזה במיוחד מה תעשו ומה לא תעשו בהקשר הזה?

רמי הוכמן: אני אומר: לכאורה, בית הספר הוא בית ספר מוכר שאינו רשמי.

רמי הוכמן: אגב, כל התיכונים הם מוכרים שאינם רשמיים.

רמי הוכמן: ולכאורה יש לנו בסך הכל נציג אחד בוועד המנהל, זאת גילה.

רמי הוכמן: יחד עם זאת, בית הספר הוא חלק מהמערך העירוני, הוא מחויב, ותכף אני גם אגיד למה, לכל הדגלים העירוניים והדגלים של משרד החינוך, הוא לא יכול לפעול כאי בודד, ואם יותר לי להגיד במאמר מוסגר, הסיבה שקולו נשמע ברמה או לא ברמה, זה עניין של השקפה, זה בגלל הרכב הוועד המנהל שלו, שזה הרכב מאוד מעניין ששווה אולי דיון לקראת יישום וועדות דוברת, שבה המורים בבוקר הם "פועלים" ובערב הם "מנהלים".

רמי הוכמן: אז נוצר פה מין היפוך,

אילן שלגי: גם במשק ההסתדרותי.

יוסי שריד: עיריית תל אביב, באמצעות הנציגה המכובדת שלה באותה ישיבה.

נטע יחימוביץ: שלא צוטטה בעיתון לצערי הרב.

רמי הוכמן: לא רק שנאמרו דברים נחרצים, אלא שאני אתן לכם אותם בכתב.

רמי הוכמן: וכך גם הגבנו לעיתונות, ואני אצייד את הוועדה בדברים.

רמי הוכמן: כמה נתונים לגבי מדיניות העיר בכלל, והיא מיושמת במלואה גם בבית הספר הזה.

רמי הוכמן: ראשית, בעיר תל אביב יפו לא בתי הספר בוחרים תלמידים אלא תלמידים בוחרים בבית הספר.

רמי הוכמן: וזו העיר היחידה בארץ שמזה עשר שנים יש בה בחירת הורים מבוקרת, ורק עכשיו, לצערי, רטרואקטיבית אבל לא משנה, וועד החינוך תיקן תקנה כי מסתבר שפעלנו בניגוד לתקנה, והתוכנית חנתה בשטח אבל לא היתה מגובה בחוק.

רמי הוכמן: המשמעות מבחינתנו היא שאנחנו מתגברים בסכומי עתק את תלמידי הדרום שמגיעים לצפון, וזאת משמעות כפולה: מצד אחד יש לאותם תלמידים, על גבם, שעות מיוחדות על מנת לעזור להם לתגבר, ודבר שני, זה יוצר מוטיבציה אצל המנהלים כי ככל שיותר תלמידי דרום בצפון הסל של בית הספר הוא יותר.

אילן שלגי: כשאתה אומר עשרים וחמישה אחוז, זה משום שמראש כך הוגדר?

רמי הוכמן: לא.

רמי הוכמן: לא.

רמי הוכמן: זה מה שנוצר, וזה נוצר בצורה מעניינת.

רמי הוכמן: כי אשכולות הבחירה בכל מדינת ישראל.

רמי הוכמן: אתה גר באזור מסוים, הולך לגן.

רמי הוכמן: הגן עולה ליסודי.

רמי הוכמן: היסודי עולה לתיכון וכולי.

רמי הוכמן: פה לא.

רמי הוכמן: פה לבית ספר היסודי יש כמה חטיבות ביניים שיכול לבחור: בצפון, בדרום וכולי.

רמי הוכמן: ועובדה, בסך הכל האינטגרציה די זהה בכל העיר, כולל בגימנסיה, שתלמידים מוסעים לשם.

רמי הוכמן: דרך אגב, גם זה עולה לנו הון עתק.

אילן שלגי: כמה שיבואו?

אילן שלגי: יכול להיות מצב שבבית ספר אליאנס יהיו שמונים אחוז תלמידים מהדרום?

רמי הוכמן: תיאורטית כן.

גילה קלדרון: עד שלושים אחוז.

גילה קלדרון: אנחנו מקפידים עד שלושים אחוז.

שמואל גרוס: מראשיתו והורתו של התהליך הזה, מעל תשעים וחמישה אחוז מתלמידי ומקבלים את הבחירה הראשונה שלהם.

שמואל גרוס: זה מאוד משמעותי.

שמואל גרוס: בודדים עברו לבחירה השניה.

שמואל גרוס: אין שלישית בכלל.

גילה קלדרון: עד היום.

גילה קלדרון: עכשיו עם אליאנס.

גילה קלדרון: ...

אילן שלגי: אולי אחרי מר הוכמן נשמע את הגברת קלדרון, כי את גם בוועד המפקח.

רמי הוכמן: עוד נתון שחשוב שהוועדה תדע, שאחד הקריטריונים של משרד החינוך במחוז תל אביב ועיריית תל אביב בוחנים מנהלים בבתי ספר זה על הנושא של התמדה ועל הנושא של החזקה משמעותית.

רמי הוכמן: קרי, האם כל תלמידי כיתות ז' לא רק מאה נכנסו ומאה יצאו, האם כולם, פר ראש, איש, אמיתי, נכנס לז' מסיים את כיתה י"ב, והאם הוא לא רק סטטיסט, כי צריך לרצות אותנו, האם באמת ההחזקה היא משמעותית.

רמי הוכמן: האם הוא מגיע לבחינת בגרות.

רמי הוכמן: ועכשיו הוספנו כבר עוד שלב.

רמי הוכמן: האם בחינת הבגרות היא בחינה משמעותית.

אילן שלגי: אולי אחר כך נשמע גם את המפקחים.

אילן שלגי: כן, הגברת קלדרון.

גילה קלדרון: קודם כל אני רוצה להודות באשמה, אני אשמה שברנע בא לגימנסיה.

גילה קלדרון: כבר אתה מבין את עמדתי לגבי ניהולו של ברנע, ואני מאוד מצטערת וכואבת את עזיבתו.

גילה קלדרון: דווקא בגלל העמדות.

גילה קלדרון: אני חשבתי שנכון יהיה שברנע, אדם כמו ברנע, יבוא לנהל את הגימנסיה, ובאמת יוביל.

גילה קלדרון: כי אני מלווה את הגימנסיה גם כחלק מתפקידי כמנהלת המחלקה לחינוך על יסודי, וגם כחברה בדירקטוריון עוד לפני ברנע.

גילה קלדרון: חשבתי שיהיה נכון להביא אדם כזה לגימנסיה כדי באמת להשרות מרוחו ומהתפיסה החינוכית פדגוגית שלו בתוך בית הספר.

אורי אוריאל: רק שריד יודע לפטר כל כך מהר.

אורי אוריאל: ראיתי כמה הוא פיטר בהיותו שר חינוך.

גילה קלדרון: זה נעשה בצורה מאוד מתוחכמת, ויש מאבקי כוחות בתוך חדר המורים, יש גוורדיה וותיקה, הכואבת את הגימנסיה של היום.

גילה קלדרון: הם לא אוהבים את מה שקורה היום בגימנסיה.

גילה קלדרון: הם מאשימים את זה שלא בוחרים היום בגימנסיה ילדי רמת אביב גימל, ילדי רמת אביב בוחרים ללכת לאליאנס, וראו מה קרה לנו, והם חושבים שהירידה בבחירה בגימנסיה נובעת מהאופי החדש הזה של הגימנסיה.

גילה קלדרון: מכיוון שבית הספר רחוק פחות בוחרים בו, ולא מעבירים בכוח ילדים מהדרום לצפון, כמו שלא מעבירים בכוח ילדים מהצפון לדרום.

גילה קלדרון: את זה אנחנו לא עושים.

אילן שלגי: זו שערוריה.

גילה קלדרון: ויושבים פה עדיי, מה אמרתי בישיבה, חד משמעי, מאוד קצר ולעניין, לא היה ולא יהיה , ושום מסמך שמנוגד למדיניות שלנו, אנחנו עובדים יחד בתיאום מלא עם משרד החינוך.

גילה קלדרון: אני רק רוצה לומר לכם שבמקרה הזמנתם אותנו היום בפגישה שהמפקחת ואני קבענו עם הנהלת בית הספר כמפגש ראשון לבוא ולומר להם מה אנחנו חושבים, ולאיזה כיוון הולכת הגימנסיה ולאן היא ממשיכה ללכת, מתוך חשיבה שאחרי ישיבה עם צוות ההנהלה אני אלך לפגוש את כל החדר המורים.

גילה קלדרון: כי אנחנו לא עוברים על זה לסדר היום כמובן.

גילה קלדרון: אבל חיכינו.

גילה קלדרון: יש לנו הרבה עבודה בעניין, רק חכינו שקצת הרוחות יירגעו.

אילן שלגי: אני רוצה לשאול: אני רואה פה גם במכתב של הגברת פרומן כתוב פה, וגם שלכם שמתייחסים למסמך שגיבשו מורי הגימנסיה.

אילן שלגי: האם זו אותה טיוטה שדובר עליה בעיתון?

גילה קלדרון: כן.

אילן שלגי: אין מסמך נוסף.

גילה קלדרון: לא.

גילה קלדרון: לא.

גילה קלדרון: לא.

שמואל גרוס: לא מה שאנחנו יודעים.

גילה קלדרון: עכשיו, אני רק רוצה להדגיש ולציין שהמסמך הזה אפילו לא הוצג בפני הדירקטוריון.

גילה קלדרון: הוא הוזכר בישיבת הדירקטוריון, וסירבנו בכלל, איך אומרים – הוא "עף" מהשולחן, סירבנו אפילו לדון בו בשאט נפש, וניתנה הנחייה כי לא לזאת היתה הכוונה.

גילה קלדרון: לדעתי, היתה פה השתלשלות עניינים קצת אומללה, עם כל המסמך הזה.

גילה קלדרון: כי כשדובר על אופי הגימנסיה, היתה כוונה לחשובה מסודרת בצוותים של מורים ולחשוב לאן אנחנו הולכים, מהם הערכים שמובילים אותנו, ולאן אנחנו רוצים להגיע, וכולי וכולי וכולי.

גילה קלדרון: ופה קרה משהו, השתלשלות עניינים קצת עצובה, ולא לזה היתה הכוונה.

גילה קלדרון: היתה כוונה ללכת לאיזה שהוא מהלך ארוך טווח של כמה חודשים, שמשתפים הורים, מורים, תלמידים, כמו שעשינו ברבים מבתי הספר העל יסודיים בתל אביב.

גילה קלדרון: כן?

גילה קלדרון: על חזון.

גילה קלדרון: אנחנו קוראים לזה חוט שדרה בין ספרי.

גילה קלדרון: שכולל ערכים, ומיומנויות, וחזון ארגוני, וחזון חינוכי, לשתף את כל השותפים בקהילת בית הספר, ולא לדבר הזה ייחלנו.

גילה קלדרון: וכמובן רק כששמענו על מה שכתוב שם אפילו הוא לא הוצג לדיון בישיבת הדירקטוריון.

גילה קלדרון: הוא נדחה בשאט נפש תוך סירוב לדבר עליו אפילו.

אילן שלגי: תודה.

אילן שלגי: מר גרוס, הגברת שטאובר?

אילן שלגי: מי מכם?

דלית שטאובר: בעיני, הבעייתיות הגדולה ביותר נובעת מהרכב הוועד המנהל.

דלית שטאובר: אני רוצה לציין שמשרד החינוך אינו נמצא בוועד המנהל בשום דרך, לא כחבר, לא כנציג, לא כמשקיף אפילו, בוא נאמר, אפילו ללא זכות הצבעה.

דלית שטאובר: שזה דבר שבעיני מעורר סימן שאלה גדול מאוד.

יולי תמיר: זה נכון רק לגבי גימנסיה הרצליה?

דלית שטאובר: אך ורק לגבי גימנסיה הרצליה.

דלית שטאובר: אני רוצה לציין שאני מפקחת.

אילן שלגי: ומה עם בתי ספר פרטיים, למשל בית הספר הריאלי?

דלית שטאובר: אני לא יודעת מה קורה בבית הספר הריאלי, אבל אני כמפקחת במחוז תל אביב, למספר בתי ספר יש וועד מנהל, מעולם לא קרה שברגע שהפכתי להיות מפקחת לא צורפתי לוועד המנהל.

דלית שטאובר: כמפקחת.

אילן שלגי: אפילו לא כמשקיפה, את אומרת.

דלית שטאובר: למפקח – יש נוהל מה תפקיד המפקח בוועד המנהל.

דלית שטאובר: לא תמיד יש לו זכות הצבעה.

דלית שטאובר: אבל הרי גם הבעת עמדה ודעה בתוך דיון.

אילן שלגי: ופה גם לא מזמינים אותך.

דלית שטאובר: לא.

דלית שטאובר: בית ספר היחיד שמשרד החינוך לא קיים.

אילן שלגי: זה אקס טריטוריה, את אומרת.

דלית שטאובר: העבודה של משרד החינוך עם הנהלת בית הספר מתקיימת, אבל לגבי הוועד המנהל של בית הספר, משרד החינוך הוא לא גוף שם בשום דרך שהיא.

דלית שטאובר: שאלה פרופסור תמיר, אם הכל כל כך בסדר אז מה בעצם לא בסדר?

דלית שטאובר: חבר'ה – לא בסדר.

דלית שטאובר: לא בסדר, משום שאמר כאן מר ברנע: הגימנסיה היא חברה פרטית.

דלית שטאובר: בכל מקום הבעלות היא או משרד החינוך או רשות מקומית או מה שלא יהיה בהסכמים כאלה ואחרים.

דלית שטאובר: מורים מיישרים עמדה עם המדיניות של משרד החינוך.

דלית שטאובר: תראו, אנשים סוגרים את הדלת, וכל אחד נכנס עם מה שיש לו.

אילן שלגי: אבל עדיין בית ספר צריך רשיון של משרד החינוך.

דלית שטאובר: הוא עובד בפיקוח של משרד החינוך.

דלית שטאובר: לא .

דלית שטאובר: אני רוצה להסביר את הבעייתיות.

דלית שטאובר: אנחנו מכתיבים מדיניות, ובית הספר פועל לפי המדיניות.

דלית שטאובר: שמעת את הנתונים.

דלית שטאובר: אבל על העמדות של המורים, כשקבוצת המורים הזאת מביעה את עמדה בחדר המורים, בכל מקום אחר, הכוח של הרשות והמשרד הוא הרגה יותר – גם כך אנחנו נבוא לשיחה מולם.

דלית שטאובר: אבל הם עובדי התאגיד הזה, או החברה הזאת.

דלית שטאובר: הם בערב יכולים לפטר את המנהל.

דלית שטאובר: בכל מקום אנחנו מגבשים מדיניות עם הנהלת בית הספר.

דלית שטאובר: אנחנו לא מגבשים מדיניות עם כלל המורים.

דלית שטאובר: המורים צריכים לעבוד על פי מדיניות משרד החינוך.

דלית שטאובר: אנחנו עובדים עם המנהל ועם הנהלת בית הספר.

דלית שטאובר: ואם יש איזה שהוא קושי דנים אתם ומתקדמים הלאה.

דלית שטאובר: כאן המורים בערב מפטרים את המנהל.

אילן שלגי: אבל אתם הגורם שנותן לבית הספר הזה רשיון ותקציב – אין דרך שמשרד החינוך ימנע מצב כזה?

דלית שטאובר: ודאי שיש.

אילן שלגי: אני לא יכול לתת לך את המרשם, אני שואל הייתכן שאיננו קיים?

דלית שטאובר: חבר הכנסת שלגי, הרי משרד החינוך אמר לא יהיה שינוי במדיניות הקליטה של התלמידים.

דלית שטאובר: לא יהיה.

דלית שטאובר: אבל עצם ההצהרה היא כל כך מזיקה, כי בדיוק כמו שאמר יוסי שריד,מראש יש לזה נזק.

אורי אוריאל: זה היה משפט משפט.

אורי אוריאל: אני רק רוצה לדעת שאני מבין נכון, כי אני קודם שאלתי ונעניתי, אבל לא ירדתי לעומק העניין.

אורי אוריאל: אם אני מבין נכון – המציאות היא לא שהמנהל יפטר את המורים, אבל המציאות האפשרית – היא לא קורית כרגע – שהמורים יפטרו את המנהל.

אורי אוריאל: זה מה שנקרא רוח חדר המורים.

אורי אוריאל: זה עניין של תפיסת עולם אבל הבנתי שזה מתבטא ביכולת שלהם להגיד למר ברנע תודה על שירותיך הטובים, אבל גם אתה לא בבית ספרינו.

אורי אוריאל: לא רק התלמידים האלה והאלה, אלא גם אתה המנהל.

אורי אוריאל: פה הבעיה.

אורי אוריאל: עכשיו, איך יוצאים מזה?

אורי אוריאל: אולי תל אביב יודעת?

אורי אוריאל: סליחה אם קטעתי אותך.

דלית שטאובר: עוד הערה אחת.

דלית שטאובר: למה אני אומרת שהעניין חמור?

דלית שטאובר: בוא נאמר שהגימנסיה היא הטרוגנית גם בחדר המורים.

דלית שטאובר: יש קבוצה שחושבת כך ויש קבוצה שחושבת אחרת.

דלית שטאובר: הקול של הקבוצה הזאת הודלף החומר, ומעמיד היום את הגימנסיה באור מסוים.

דלית שטאובר: יש אחוז מסוים שחושב אחרת.

דלית שטאובר: מדוע קולו לא נשמע בחוץ?

דלית שטאובר: מדוע הוא לא מצא את הדרך להגיד?

דלית שטאובר: משום שיש, כמו שאתה אומר, דינמיקה בחדר מורים, שאנשים לא מעזים לקום מול הגוורדיה הוותיקה הזאת.

דלית שטאובר: עכשיו, מורים וותיקים יש בכל מערכת החינוך.

דלית שטאובר: כולם עברו תהליכי שינוי.

דלית שטאובר: מערכת החינוך עברה שינוי אדיר ממערכת שלא החזיקה תלמידים למערכת שמותאמת היום למגוון עצום של תלמידים.

אילן שלגי: רגע, אז הנה המנהל עשה מעשה מאוד נחרץ.

אילן שלגי: אני מתפטר.

אילן שלגי: קול האחר נשמע.

אילן שלגי: לפחות הציבור שמע שיש עמדות אחרות.

אילן שלגי: הוא גם שומע את העירייה, הוא גם ישמע היום את דעת הוועדה הזאת.

אילן שלגי: השאלה מה אתם יכולים לעשות כדי שתופעה זו או דומה לה לא תחזור בעתיד.

אילן שלגי: מה אתם עושים מלבד לומר זה לא בסדר?

אורי אוריאל: עוד שאלה, ואני מפנה אותה למר ברנע אבל זה נכון מן הסתם באופן כללי.

אורי אוריאל: מה זה הגיבוי?

אורי אוריאל: אני חושב שיולי שאלה אבל אני נאלצתי לצאת למשהו דחוף, אני חוזר על השאלה: מה צריך שאתה והמערכת תרגיש שיש לה גיבוי למרות הקבוצה הוותיקה?

אילן שלגי: צריך לשנות את המבנה, כן חברת הכנסת יולי תמיר.

יולי תמיר: לאור הדברים יש לי שתי שאלות: האחת, מה מונע ומה מפריע את חזרתו של אריה לתפקיד, שהיא שאלה לאריה.

יולי תמיר: אבל יש כאן שאלה אולי מנהלית: מה מתחייב או מה אפשר לעשות על מנת בהחלט ובאופן ברור להסביר לגימנסיה הרצליה, או לריאלי אם זה היה קורה שם או לכל בית ספר פרטי אחר, את כפיפותו למערכת החינוך ולערכיה.

יולי תמיר: זאת אומרת, נדמה לי שבוועדה הזאת יש קונצנזוס שיש כמה ערכים שחלים על כל המערכת.

יולי תמיר: וגם אמרה שרת החינוך בשעתו, ובצדק, שמימון צריך להיות קשור בערכים מסוימים וכולי.

יולי תמיר: ולכן, השאלה היא אם יש דרך משפטית, אני מניחה שיש מחסום משפטי האם בית הספר הוא עמותה?

אילן שלגי: בית הספר הוא חברה שהיא מלכ"ר.

יולי תמיר: מה מבחינת הכללים המשפטיים צריך או לשנות או לעשות כדי שאפשר יהיה להכפיף את החלטות בית הספר באופן מוחלט.

יולי תמיר: זאת אומרת, אני מאוד בעד בתי ספר אוטונומיים שיש בהם תהליכים בין ספריים להגדרת האני מאמין ולהגדרת זה ולהגדרת זה.

יולי תמיר: חוץ מאשר, בית הספר לא יכול להוציא את עצמו מהכלל בנושאים שהמערכת החליטה עליהם כנושאים שהמערכת מחויבת אליהם בעיקרון.

יולי תמיר: האם יש דרך משפטית לאכוף על בית הספר את הכפיפות לערכים האלה, כי אם לא, באמת אנחנו נתקלים פה בבעיה.

אילן שלגי: רגע, רגע, רבותיי.

אילן שלגי: את מצטרפת לשאלה שלי.

אילן שלגי: ייתכן שאין מרשם.

אילן שלגי: אם משרד החינוך לא ימצא את הדרך החוקית המשפטית להתגבר על זה, אולי אנחנו פה כמחוקקים נאמר:

אילן שלגי: צריך שלמדינה תהיה מה שנקרא "מניית זהב" בכל בית ספר, שבדברים עקרוניים תהיה לה זכות וטו.

שמואל גרוס: יש שם קבוצת מורים שהם עובדי מדינה.

שמואל גרוס: יש לך עובדים שהם עובדי מדינה, שהליך הפיטורים לגביהם הוא כמו לגבי כל מורה.

שמואל גרוס: הליך של שנתיים אלה הם פיטורים פדגוגיים או מה שנקרא לא מתאים לאקלים בית הספר.

שמואל גרוס: הליך המכסימלי הוא שנתיים.

שמואל גרוס: יש כלי לזה.

שמואל גרוס: יש מורים שהם בעל יסודי, כיתות י י"א י"ב, שהם מורי או רשות, שלמשרד יש שם פיקוח פדגוגי, מה שנקרא מבוקר שלא בשמי, אין לו את הכלי הבלעדי, כמו למורי המשרד, לפטר אותם אלא בהליך משותף.

שמואל גרוס: כאן אני רוצה לומר לעצמנו: מכיוון שאני מכיר את העבודה בגימנסיה מאז שאני במחוז, משנת שמונים ואחת, לא נתקלתי בבעיה הזו שצפה בעוצמתה הזאת כפי שאריה ברנע הציף אותה, או שבזכות מהלכו זה צף, אני מודה, עד היום הזה.

שמואל גרוס: לא נדרשנו לסוגיה כזו, אנחנו כמשרד, בעוצמה שלה.

שמואל גרוס: יכול להיות שזה מחייב אותנו לשבת עם הרשות המקומית ולראות מהם הסייגים שאנחנו יכולים, כמערכת משותפת, משרד ורשות, לפעול על בית ספר מסוג זה, כדי שלא יעשה איש הישר בעיניו.

אילן שלגי: בוא נשמע את אריה הרי אתה גם משפטן.

אילן שלגי: אולי חשבת על זה.

אריה ברנע: אני יועצי המשפטי.

אריה ברנע: קודם כל, חבל שחבר הכנסת שריד כבר לא פה.

אריה ברנע: הוא אמר דברים רבים שהביעו תמיכה בי.

אריה ברנע: יחד עם זה, דעתי לא נוחה מזה שד"ר שושני לא פה ולא יכול היה להגיב לדברים שנאמרו לגביו.

קריאה: הוא הוזמן.

אריה ברנע: אני לא יודע אם הוא הוזמן אישית.

אריה ברנע: הגימנסיה הוזמנה, זה מה שאני יודע.

אריה ברנע: התייעצתי אתו מה לעשות, והוא ביקש שאני אייצג את הגימנסיה.

אילן שלגי: הוא מסר שהוא לא יכול לבוא.

אורי אוריאל: הוא ידע.

אילן שלגי: אתמול אני שאלתי: האם הוזמנו ד"ר שושני ומר ברנע?

אילן שלגי: אמרו לי: מר ברנע יבוא, מר שושני לא.

אריה ברנע: במסמך שאני קיבלתי, שמות לא נזכרו, על כל פנים.

אריה ברנע: אבל פירוש הדבר הזה זה: הוועד המפקח לא קיבל החלטה בנוגע למדיניות קבלת תלמידים, הנשרת תלמידים, שוויון בחינוך וכיוצא בזה.

אריה ברנע: הוא קיבל החלטה ברוב, לא במאה אחוז, ציבור המורים לא השתתף בהצבעה באופן פעיל, אותם חמישה נציגי מורים, שאר הארבעה עשר החליטו מיד שהם מגבים אותי ומבקשים שאחזור בי.

אריה ברנע: אז זו הפרדה חשובה שיש לעשות.

אריה ברנע: עצם הכהונה או התכנים.

אריה ברנע: הבעיה שלי לא היתה עם הכהונה כשלעצמה באופן מנותק מהתכנים, אלא דווקא התכנים.

אורי אוריאל: כמו גולני, ככה?

אריה ברנע: נכון.

אריה ברנע: נכון.

אריה ברנע: והוותיקים אצלנו לא מתים.

אריה ברנע: גם מורים וגם תלמידים.

אורי אוריאל: וגם לא מתחלפים.

אריה ברנע: נכון.

אריה ברנע: בניגוד לקבוצה האחרת.

אריה ברנע: אלא שמדובר, רבותיי, בציבור מורים של מאה שמונים איש, שחמשת נציגיו יושבים בדירקטוריון.

אריה ברנע: כלומר, אין פה עניין שמישהו צועק יותר חזק ממני ואני פוחד להשתיק אותו.

אריה ברנע: אני עושה את זה מדי פעם, ולא פוחד מאיש.

אריה ברנע: העניין הוא זה, שאחר כך אני מגיע בערב, כפי שנאמר פה, אמר זאת רמי הוכמן, לישיבת דירקטוריון, ואני הנחקר והמפוקח בידי אותם יהודים שבבוקר פיקחתי עליהם.

אילן שלגי: חמישה מתוך כמה?

אריה ברנע: חמישה מתוך תשעה עשר.

אריה ברנע: אבל הם אלה שאליהם פונים לשאול מה מתרחש בגימנסיה.

אריה ברנע: הם יודעי הדבר.

אריה ברנע: ודאי.

אילן שלגי: הם העיניים גם.

אריה ברנע: זהו.

אריה ברנע: אז מבחינה תיאטרלית זה מעניין, מבחינה משפטית זה מסובך מאוד, זה ניגוד אינטרסים בעיניי מלכתחילה.

קריאה: שום דבר לא פשוט בעולם.

קריאה: שש שנים מנסים לשנות את התקנות.

אריה ברנע: רבותיי, ברשותכם.

אריה ברנע: רגע, רבותיי, תרשו לי רגע.

אריה ברנע: כאשר נוצר מצב שבו המבנה המעניין הזה, יוצא הדופן הזה, שבין השאר מגביל את סמכותו של המנהל עד מאוד.

אריה ברנע: אני יכול להשוות בין סמכותי הפורמלית כפי שהיתה לי שש שנים לפני כן, לבין זו שיש בידי שלוש שנים.

אריה ברנע: אז אם כן, נוצר חיבור בין המבנה הזה לבין הניגוד האידיאולוגי, הנה הגענו לידי הפיצוץ שנוצר בזמן האחרון.

קריאה: גם תיכון חדש.

אריה ברנע: גם תיכון חדש.

אריה ברנע: מורים אינם יושבים שם.

אריה ברנע: חברי כתרי מהריאלי, שביקרתי אצלו באיסרו חג של שבועות, שמע את הסיפורים, וביקש שאחזור על משפט מסוים כי הוא לא הבין אותו.

אריה ברנע: והוא מבין מהר בדרך כלל.

אריה ברנע: הוא אמר: מה פירוש מורה הצביע כך או אחרת בדירקטוריון?

אריה ברנע: מה הוא עושה שם?

אריה ברנע: אז אם כן, זה הייחוד של הגימנסיה, ויש הגורסים שהוא ייחוד נפלא.

אריה ברנע: זו שותפות של כל הכוחות.

אריה ברנע: ויש האומרים שיש בעיה, ואני מתאר את המציאות.

אריה ברנע: נקודה אחרונה לגבי האופן בו ניתן לשנות את המבנה.

אריה ברנע: אז אני לא מייצג ברגע זה את החברה.

אריה ברנע: החברה לא החליטה לשנות את המבנה.

אריה ברנע: אני עונה אינפורמטיבית משפטית.

אריה ברנע: מי שמוסמך לשנות את הרכב הדירקטוריון הוא זה שמוסמך לשנות את תקנון החברה.

אריה ברנע: ורשם החברות צריך לאשר את זאת, והוא יאשר.

אריה ברנע: זו האסיפה הכללית.

אריה ברנע: בעלי המניות הם: המורים העובדים אותה שעה בגימנסיה, אותם מאה שמונים, הורי התלמידים,

אילן שלגי: כמה הם?

אריה ברנע: שלושת אלפים שש מאות, בעצם יותר.

אילן שלגי: לכל הורה יש מנייה?

אריה ברנע: כן.

אריה ברנע: על הנייר.

אריה ברנע: כך כתוב בתקנון.

אריה ברנע: ונציגי הרשויות.

אריה ברנע: אני הצעתי ליועצות לכתוב בכרטיס משפחה דו הורית במקרה שזה מתרחש.

אילן שלגי: ואפשר גם לחלק מנייה במקרה של פירוד.

אריה ברנע: לחלק מנייה.

אריה ברנע: נכון.

אריה ברנע: להרוויח מזה כמו שצריך.

אריה ברנע: בפועל, מי שמגיע לישיבות הוא נציגות פעילה של הורים, קבוצה מסוימת, נציגות גדולה יותר של מורים, וקולם נשמע יותר, והבודדים מטעם הרשויות שמייצגים אותן, ויש גם לאותן רשויות מניות.

אריה ברנע: בשורה התחתונה – מי שיבקש את שינוי המבנה יצטרך להשיג רוב באסיפה הכללית.

אילן שלגי: יושבת ראש וועד ההורים, תביאי אלף שמונה מאות הורים, תשנו את התקנון.

אילן שלגי: אתם הרוב.

יולי תמיר: השאלה היא כזאת, שוב בעיה חוקית.

יולי תמיר: זה שמשרד החינוך יודיע שאם הגימנסיה תשנה כללים מסוימים, יראה בזה משרד החינוך חד צדדית, בלי הוועדה עילה לשלילת ההכרה.

אריה ברנע: נהיה חסרי הכרה החל מאותו שלב.

אריה ברנע: יש אפשרות חוקית כזאת.

אריה ברנע: אני מקווה שזה לא יקרה.

יולי תמיר: לא, פשוט כדי שיהיה ברור.

אילן שלגי: אבל אז יכול לקום כבית ספר פרטי וזה יכול ליצור בעיות.

יולי תמיר: אני לא חושבת שנגיע לרגע הזה.

יולי תמיר: אני חושבת שיש כאן שאלה עקרונית שאינה קשורה לגימנסיה, ושאולה שקשורה למקרה הספציפי הזה.

יולי תמיר: המסרים שעולים הם חשובים.

יולי תמיר: והשאלה היכן אריה יהיה ומה יחליט בסופו של דבר היא גם שאלה אישית שלו, ואני מניחה שיש גם בעיות אנושיות בתוך כל הסיטואציה הזאת ויחסים שברירים.

להחליט כדלהלן: וועדת החינוך והתרבות מודאגת מן ההתרחשויות האחרונות בגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב, כאשר המנהל מצא לנכון להתפטר בשל התבטאויות ועמדות שהושמעו בדירקטוריון בית הספר

קריאה: לא בדירקטוריון.

אילן שלגי: עמדות שהושמעו בבית הספר בדבר שינוי מדיניותו ואופיו של בית הספר כמיישם אינטגרציה.

אילן שלגי: הוועדה מחזקת את עמדתם של משרד החינוך ועיריית תל אביב, שיצאו באופן נחרץ נגד כל אפשרות של ביטול האינטגרציה בבית הספר.

יולי תמיר: אני לפחות לא למדתי מכאן שיש להגיד משפט כל כך סוחף.

יולי תמיר: לא יודעת.

אילן שלגי: אין בעיה.

אילן שלגי: אני כמשפטן אומר לך.

אילן שלגי: זה בסדר.

אילן שלגי: אנחנו ממליצים לבעלי המניות.

יהודית גידלי: אפשר להמליץ לבעלי המניות לבדוק.

אילן שלגי: ממליצה לבעלי המניות לשקול שינוי התקנון.

אילן שלגי: זה בסדר?

אילן שלגי: הרי אין לנו שום מרות לגביהם.

אילן שלגי: לכן זו המלצה.

אילן שלגי: הוועדה משבחת את מאבקו ועמדתו של מנהל הגימנסיה, מר אריה ברנע, והיא קוראת לו לחזור בו מהתפטרותו.

אריה ברנע: תודה.

שמואל גרוס: בסעיף הקודם אנחנו מזמינים שוועדת החינוך פונה לרשות ולמחוז לחשוב ולראות איך- - -

אורי אוריאל: הוועדה פונה למשרד החינוך ולרשות להעמיד כלים ארגוניים ומשפטיים לוועד ההורים המוסדי, על מנת שיוכל לשנות את מבנה ההנהלה בבית הספר.

אילן שלגי: זה בהקשר לסעיף של שינוי המבנה.

אילן שלגי: הדירקטוריון, המכונה הוועד המפקח.

אורי אוריאל: וכשיעשו את זה, אתם תוכלו לעבוד.

נטע יחימוביץ: אני חושבת שחשוב לציין בסיכום שלכם שעבודה טובה נעשית ותיעשה בגימנסיה.

אילן שלגי: על זה אין לנו בכלל ספק.

נטע יחימוביץ: אבל זה לא נכתב ולא נאמר.

נטע יחימוביץ: זה חשוב להגיד.

אילן שלגי: וזה גם לא היה נושא הדיון.

אילן שלגי: בהזדמנות נוכל לבקר בגימנסיה, מר ברנע, אם אתה תהיה שם בשנה הבאה, אני מבטיח לך שנבוא לבקר.