ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 241, 2004-06-07 09:30

אילן שלגי: בוקר טוב גבירותיי ורבותיי, אנחנו שמחים היום לארח אצלנו את אנשי עמותת "גשר", הרב דניאל טרופר, ושאר האנשים הטובים שעושים מעשים טובים כל השנה.

אילן שלגי: אבל היום אנחנו נשמע על מבצע מאוד יפה שהם מובילים.

אילן שלגי: וועדת החינוך והתרבות סברה שראוי שלמרות שזה היה בהודעה קצרה, שנמצא את הזמן לשמוע על מה אתם עושים, לעודד את המעשה, ואם אפשר לסייע, אז זו בהחלט חובתנו.

אילן שלגי: אני אבקש מהרב טרופר.

אילן שלגי: תאר לנו מה אתם עושים, מה עשיתם בעבר, מה אתם עושים השנה, ואחר כך נשמע גם את המעשים הטובים האחרים, כמובן, וגם את התלמידים, לפחות חלקם.

דניאל טרופר: תודה רבה.

דניאל טרופר: אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה שראה לנכון לקיים דיון על נושא חשוב זה.

דניאל טרופר: באמת "גשר" עוסק ביחסים בין דתיים וחילוניים, קשרים בין דתיים וחילוניים.

דניאל טרופר: אבל לפני כשנתיים שלוש, כשגילינו את המצוקה הכלכלית והחברתית שנוצרת, אמרנו שלא יכול להיות שאנחנו עומדים בצד, והתחלנו לארגן כל מיני פעילויות משותפות, שבהן דתיים וחילוניים רואים יחד איזו מטרה משותפת לשיפור החברה, להתנדב לטפל בבעיות החברה.

דניאל טרופר: עלינו על הבעיות של ספרי לימוד.

דניאל טרופר: הבעיה הראשונה של ספרי לימוד היא בעיה מאוד מאוד קשה.

דניאל טרופר: אני יכול להגיד משהו מאוד מאוד כללי, בעניין הבית הזה, לא ייתכן לחקוק חוק חינוך חובה, ולא לתת הזדמנות לילדים שיוכלו באמת ללמוד באופן נורמלי.

דניאל טרופר: אני אומר את זה ככלל.

אילן שלגי: זה חוק שיש בו פרק שכותרתו "חינם", ולכן גם החוק כולו מכונה לכן "חוק חינוך חובה חינם", מה שלצערנו איננו נכון.

דניאל טרופר: זה איננו נכון.

דניאל טרופר: אתה לא יכול בלי ספרי לימוד.

דניאל טרופר: ואז נוצר מצב שיש מאות אלפים של ילדים מתחת לקו העוני, מצב נורא מבחינת השוויוניות.

דניאל טרופר: האם יש באמת שוויון הזדמנויות.

דניאל טרופר: אנחנו צריכים להכיר את הבעיה בכל עומקה.

דניאל טרופר: אני רק רוצה להוסיף עוד נקודה בזה, שלא נחשוב שהבעיה היא רק באיזה מקומות רחוקים, בשכונת התקוה או אופקים או מקומות כאלה.

דניאל טרופר: אני אספר לכם רק סיפור שתבינו את המצב.

דניאל טרופר: לפני שנה מורה מבית ספר מאזור בינוני, נאמר, לא עני לא עשיר, ספרה לי שאצל מורה לאנגלית, חברה שלה, ביום ראשון של בית הספר החלו הלימודים, אמרו להוציא את הספרים.

דניאל טרופר: ילד אחד לא הוציא ספר.

דניאל טרופר: המורה כעסה איפה הספר, אין לי .

דניאל טרופר: זרקה אותו מהחדר.

דניאל טרופר: ורק אחר כך התברר שאין לילד ספר בגלל שאין להם כסף.

דניאל טרופר: ההורים לא יכלו לקנות.

דניאל טרופר: היא לא דמיינה לעצמה שבבית ספר כזה יקרה דבר כזה.

דניאל טרופר: יש גורמים רבים שמנסים להתמודד עם זה: משרד החינוך, אנחנו בטח נשמע איך המשרד מנסה, במגבלות שלו, להתמודד עם זה.

דניאל טרופר: יש מספר עיריות, אני חייב לציין, שכשאני התחנכתי בארצות הברית ספרי לימוד ניתנו לנו על ידי בית הספר.

דניאל טרופר: כך אני גדלתי.

דניאל טרופר: וכל אחד היה צריך להתחייב, ויש משהו חינוכי בזה, הייתי צריך להחזיר ספרים נקיים.

דניאל טרופר: היו בודקים את הספרים בסוף השנה.

דניאל טרופר: זה לא קיים כאן, ונצטרך להבין למה לא.

דניאל טרופר: בכל זאת , עמותת גשר נכנסה לזה, התארגנו בכמה מקומות גם לגיוס ספרים וגם חלוקת ספרים.

דניאל טרופר: את הפרטים אני מעדיף להעביר להראל גוטשטיין, שהוא מנהל ההפעלה בשטח, שיכול לתאר מה בדיוק קורה.

הראל גוטשטיין: בוקר טוב.

הראל גוטשטיין: קודם כל, תוכלו לראות ששותפים לפרוייקט הזה הרבה גופים, וזה חלק מהתפיסה של הרעיון.

הראל גוטשטיין: זאת אומרת, אנחנו רוצים לעשות משהו שהוא גם קהילתי וגם חברתי.

הראל גוטשטיין: "גשר" - ושמעתי שיש פה אנשים שלא ידעו בדיוק מה זה "גשר" בקטע הזה.

הראל גוטשטיין: "גשר" היא עמותה חינוכית.

הראל גוטשטיין: הפרוייקט הזה, והייחוד שלו היא לא שזה לא עוד מבצע של עמותה שמחלקת דברים, שזה דבר בפני עצמו, אלא נלווית לזה גם עשייה חינוכית, ולפחות בתיקיות שחילקנו לכם תוכלו לראות למשל ערכת הפעלה שעוסקת בערכים של נתינה ושוויון, שמלווה את המבצע.

הראל גוטשטיין: הרעיון של המבצע הזה, שבכל בית ספר, ונכון להיום יש שלושים וחמישה בתי ספר ברחבי הארץ שנענו לפרויקט, והציבו בכניסה לבית הספר ארגז דוגמתו ראיתם פה בכניסה לוועדה, שקורא לתלמידים לאסוף ספרי לימוד משומשים ולתרום אותם.

הראל גוטשטיין: נלווית לזה איזו שהיא עשייה חינוכית, כי זה חלק מהערכים שאנחנו מנסים לחבר אותם.

הראל גוטשטיין: לאחר האיסוף, תלמידים דתיים וחילוניים יחד, פועלים כיום בארבעה מוקדים – ירושלים, תל אביב, באר שבע ובית שאן, וביחד ממיינים את הספרים, מקטלגים אותם, ונותנים את הספרים הללו למשפחות המופנות על ידי לשכות הרווחה.

הראל גוטשטיין: זה דבר מאוד מסודר ומתואם.

הראל גוטשטיין: הלשכות נותנות את הספרים לתלמידים.

הראל גוטשטיין: זו השנה השניה שאנחנו מפעילים את הפרוייקט הזה.

הראל גוטשטיין: כמו שדני ציין, אלף אנחנו נתקלים בפניות של מי שלאו דווקא נחשב מעמד סוציו אקונומי כזה או אחר.

הראל גוטשטיין: היום עלות ספרי לימוד לתלמיד מגיעה לכמה וכמה מאות שקלים, ומשפחה שיש בה שלושה ארבעה תלמידים, זה מגיע לאלפי שקלים בשנה.

הראל גוטשטיין: ברמה אחת.

הראל גוטשטיין: ברמה השניה - שיתוף פעולה של תלמידים דתיים וחילוניים, ותכף אנחנו נשמע פה את התלמידות, ומן הסתם חברת הכנסת פינקלשטיין מכירה פרוייקטים מהסוג הזה יותר מפגש על הרגע החברתי, ושובר את המחיצות ויוצר עשייה משותפת למרות ההבדלים, כי המצוקה הזאת, לצערנו, משותפת גם לדתיים וגם לחילוניים.

הראל גוטשטיין: חלק מהפרוייקט הוא גם ליצור שיתופי פעולה.

הראל גוטשטיין: לדוגמה, הוצאת ספרים רכס, שתכף תפרט, תורמת ספרים, או בית דני בתל אביב – עוד פעם בתפיסה הקהילתית, כי אנחנו ב"גשר" רואים גם גורם מתווך, שמנסה ככה להעצים את בתי הספר, וזו תרומה לקהילה.

הראל גוטשטיין: ברשותכם, אני אתן את רשות הדיבור לתלמידות מבאר שבע, שם קיים מוקד כולל מקום של שכונה ד' בבאר שבע, שם גם התושבים התגייסו לטובת המבצע.

הראל גוטשטיין: יש פה גם תלמידות דתיות וגם חילוניות, וניתן להן לתאר.

הראל גוטשטיין: יעל.

אילן שלגי: אני הייתי מבקש מהתלמידות להתייחס כמובן למבצע ולעניין של נתינת הספרים וסיוע לחלשים בחברה, אבל תתייחסו גם לאספקט הזה של שיתוף הפעולה בין חילוניים לדתיים, איך זה מתבטא פה.

יעל דרדיקמן: בבית הספר שלנו הודיעו לנו על פרוייקט שאוספים ספרי לימוד ולא הרבה הבינו מה קורה.

יעל דרדיקמן: בהתחלה לא קיבלנו הרבה תרומות של ספרים.

יעל דרדיקמן: לאט לאט התחלנו להתארגן עם הספרייה ולקבל ספרים.

יעל דרדיקמן: קיבלנו מעיריית באר שבע מקום כדי להפעיל את הספרייה, ולאט לאט התחלנו לקבל יותר תרומות של ספרים.

יעל דרדיקמן: התחלנו לפרסם את זה בשכונה, ובאמת הגיעו אלינו לפחות שבעים רשימות של ספרי לימוד של תלמידים שנזקקו לספרים האלה שההורים שלהם לא יכלו מבחינה כלכלית להרשות לעצמם לקנות.

יעל דרדיקמן: במסגרת הספרייה אנחנו התלמידות ממקיף א ומאולפנת אמי"ת מיינו את הספרים, וגם כאן נוצר מן חוויה של שיתוף, ובאמת לי לפחות זה עזר קצת להכיר בנות אחרות שלא בהכרח חיות בסגנון החיים שאני חיה.

יעל דרדיקמן: מיינו את הספרים, הכנו חבילות לפי הספרים שהיו לנו, ושלחנו את הספרים לתלמידים הנזקקים.

יעל דרדיקמן: לקראת סוף החופש הגדול פתאום הביאו לנו עוד הרבה רשימות של ספרי לימוד, לפחות כעשרים רשימות, ופשוט נגמרו לנו הספרים.

יעל דרדיקמן: היתה בנו נכונות לעבוד, ממש רצינו, אבל פשוט אפילו לא היה לנו תקציב כדי לקנות ספרים ולחלק להם.

יעל דרדיקמן: הספרייה שלנו העבירה ספרי לימוד ישירות לבתי הספר.

אילן שלגי: האם אתם לא נתקלים במצב שתלמידים אומרים, אני יכול את הספר הזה לתת לאחי הצעיר, או אני יכול למכור אותו למישהו.

אילן שלגי: איך אתם מתמודדים עם שאלות כאלה, או תגובות?

יעל דרדיקמן: הספרייה שלנו מתבססת על אמון.

יעל דרדיקמן: אנחנו לקחנו מההורים צ'ק פיקדון לפי הספרים שהם קיבלו.

יעל דרדיקמן: זה מתבסס על אמון.

יעל דרדיקמן: השנה אנחנו נותנים להם ספרים.

אילן שלגי: אני לא שאלתי על אלה שקיבלו ספר.

אילן שלגי: בשלב של הנתינה, שיש לכם בהתחלה קושי לאסוף את הספרים.

יעל דרדיקמן: זה מתבסס על אמון.

יעל דרדיקמן: שעכשיו הם מקבלים ספר ובסוף השנה הם יחזירו אותו, ויקבלו את הספרים לשנה הבאה.

יעל דרדיקמן: אנחנו מסבירים להם שזה אמור להיות ספרייה לכולם.

אילן שלגי: בואו נשמע עוד אחד מהתלמידים, ואחר כך גם חברי הכנסת יתבטאו.

בת אל וקנין: בקשר למה שהוא שאל מקודם, אתה התייחסת להיענות של התלמידים עצמם לתת את הספרים.

בת אל וקנין: אז זהו.

בת אל וקנין: ההיענות לא היתה ממש גדולה או גבוהה כמו שציפינו.

אילן שלגי: איך התגברתם על זה?

בת אל וקנין: כמובן שהיתה עזרה של עמותת "גשר", הביאו לנו ספרים מהסניף בירושלים.

בת אל וקנין: היו כן ספרים שהגיעו אלינו ממשפחות שרצו כן לתת את הספרים.

בת אל וקנין: גם המשפחות עצמן שלהן עזרנו, אם היו להם ספרים משנים קודמות הם כן רצו לתת לנו את זה, כי ראו את כל העשייה שלנו, והם מיהרו לעזור לנו גם.

בת אל וקנין: אז היתה איזו שהיא שיתופיות בעניין הזה.

אילן שלגי: אני ראיתי פה בנייר שהכינו לנו, שבשנה שעברה נאספו כעשרים אלף ספרי לימוד, והשנה מקווים לאסוף שלושים אלף.

אילן שלגי: אתם יכולים לומר גם לכמה ילדים חולקו הספרים?

אילן שלגי: האם ילד נזקק מקבל שני ספרים?

אילן שלגי: יותר ספרים?

בת אל וקנין: בתחילת התהליך השתדלנו מאוד לתת את כל הספרים שנדרשו מהתלמיד על פי רשימות הספרים שניתנו לנו על ידי שירותי הרווחה או על ידי המשפחה עצמה.

בת אל וקנין: אבל לקראת הסוף, כשניסינו לעזור לכמה שיותר משפחות והיה לנו עוד איזה שהוא חוסר בספרים, השתדלנו לעזור לכל המשפחות באיזה שהוא ספר או שניים.

יחיאל טרופר: בסך הכל למעלה מאלף תלמידים קיבלו סיוע ממשי, זאת אומרת סל מלא או כמעט סל מלא, ובנוסף, ספרים שהוצאת הספרים "רכס" תרמו הועברו ישירות לבתי הספר, בדרך כלל לשכבה שלמה.

יחיאל טרופר: נגיד ספר במתמטיקה הועבר לשכבה שלמה של שלוש מאות או ארבע מאות תלמידים.

יחיאל טרופר: כך שההיקף הוא מדובר על אלפים חבר'ה שקיבלו עזרה ממוקדת או סל מלא, זה כמובן תלוי בכמה ספרים קיבלנו.

אילן שלגי: אני אבקש מחברי הכנסת שיתבטאו, שישאלו שאלות, חברת הכנסת פינקלשטיין, ואחריה חבר הכנסת אריאל.

גילה פינקלשטיין: אנחנו כולנו זוכרים בשנות השישים את אותה ילדה מבית שאן שזעקה ברדיו אני רעבה.

גילה פינקלשטיין: שתי מילים, והמדינה הזדעזעה.

גילה פינקלשטיין: היום אנחנו יודעים שיש אלפים שאין להם גם מה לאכול, ואין להם גם ספרים, ואף אחד לא מזדעזע.

גילה פינקלשטיין: ואני שמחה לשמוע ש"גשר" נטלו לעצמם את הזכות לעזור בספריות בית ספר.

גילה פינקלשטיין: אני יודעת שבכל בית ספר קיימת קרן שעוזרת בספרים, ותלמיד שנזקק שולחים אותו לספרייה, יש מאגר של ספרים שאנשים תרמו.

גילה פינקלשטיין: אבל גם יש גבול מסוים, ואי אפשר להשתלט.

גילה פינקלשטיין: אנחנו יודעים שבימים אלה יותר ויותר תלמידים עניים, יותר ויותר נצרכים ונזקקים, וטוב שיש לנו את "גשר" שעוזרת בנושא הזה, ויישר כוח.

גילה פינקלשטיין: לי זכורה הפעילות של "גשר" מימי רבין, פעילות נהדרת שאני תמיד נזכרת בה כשאני נזכרת ב"גשר", שהקימו בתל אביב אוהלים, ובאוהלים ישבו תלמידים חילוניים ותלמידים דתיים ולמדו יחד, במשך כל יום רבין, לדוגמה לסובלנות, ולקשר ולהבנה, וצמצום הקיטוב.

גילה פינקלשטיין: וזו היתה פעילות מופלאה, ולראשונה שהם ערכו את זה ממש התפעלנו והתרגלנו שביום רבין יש פעילות של "גשר", לימוד באוהלים ברחבת המוזיאון בתל אביב, דתיים ולא דתיים.

גילה פינקלשטיין: זו פעילות נהדרת, וזו ההזדמנות להודות גם לפעילות של "גשר" וכמובן למנכ"ל, לדניאל טרופר, ולכל המסייעים לו.

גילה פינקלשטיין: גם לבית דני, נמצא פה נציג של בית דני, שעושה פעילות נהדרת ויישר כוח לד"ר ישראל סלע, שאתה שולח אליו תלמיד נכשל, שאין לו שום אפשרות לשיעורים פרטיים, תלמיד נכשל הופך לתלמיד מצטיין.

גילה פינקלשטיין: זה לא יאומן.

גילה פינקלשטיין: אבל קוסם אמיתי זה הזדמנות להודות לבית דני על הפעילות.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה.

אורי אריאל: זו הזדמנות באמת להגיד יישר כוח ל"גשר" על כל השנים, וגם במקרה הזה.

אורי אריאל: רק כרגיל זה תוצאה של מחדל של מערכת ממשלתית.

אורי אריאל: כל העמותות שעושות דברים נהדרים בעת הזאת מגלים את הכוח של הערבות ההדדית והרבה דברים יפים, בלי להיסחף אבל יש דברים יפים.

אורי אריאל: כל זה נובע כי האצבע של חברי הכנסת, לא של האחרים פה, לא מקצה נכון את המשאבים בתחום החינוך, ומי כמוך היושב ראש יודע את זה.

אורי אריאל: עכשיו אנחנו מתקרבים לשנת הלימודים הבאה, ועוד פעם יחזור כל סיפור עלויות הספרים, וכמה זה עולה – כל הדיון שהיה לפני שנה, נדמה לי, אני אגיד את זה בשיא הזהירות, שלא התקדמנו למרחק גדול.

אורי אריאל: לא רוצה להגיד שלא התקדמנו, כי בטח קרה משהו.

אורי אריאל: אני לא יכול להעלות על דעתי שלא.

אורי אריאל: אני לא יכול אפילו לצעוק על סגן שר החינוך, כי הוא איננו סגן שר החינוך.

אורי אריאל: הוועדה צריכה לדון על עלויות הספרים, ועל החוברות, וכל הדברים שעסקנו בהם, ולראות שגם יקרה משהו.

אורי אריאל: שלא "גשר" תסדר לעוד אלף תלמידים, זה נהדר, עוד פעם, רק לשבח, וטוב שהזמנתם אותם כי זה ממש אחרים אולי ילמדו, יעשו גם כן.

אילן שלגי: אנחנו נידרש עוד בקרוב לנושא הספרים גם לעניין ההשאלה, גם לעניין המחירים, אפילו לעניין המשקל.

אורי אריאל: מה זה בקרוב?

אורי אריאל: הרי אם זה לא יטופל ממש עכשיו, הרי אתה מבין שכבר אי אפשר יהיה לשנות, כי עכשיו מוציאים את הספרים לשנה הבאה.

אילן שלגי: יש גם את החובה של מנהלי בתי ספר, שרובם אינם מקיימים אותה, להודיע בצד רשימת הספרים מהם המחירים המאושרים.

אילן שלגי: זה בדרך כלל לא מתבצע.

אורי אריאל: יש סיירת.

אילן שלגי: בבקשה, חברת הכנסת סולודקין.

מרינה סולודקין: קודם כל, ברוכה הפעילות של גשר.

מרינה סולודקין: אני מאוד מעריכה כל ניסיון לגשר על פערים בחברה המחולקת והמגזרית שלנו.

מרינה סולודקין: דבר שני, כשקראתי באנגלית לא התאהבתי במשפט הראשון: The new immigrants have a special need to strengthen their sense of attachment to our people.

מרינה סולודקין: זה קצת התנשאות.

מרינה סולודקין: בגלל שאנחנו בחרנו במדינת ישראל בגלל שיש לנו תחושה של השתייכות – We are the same people – וגם אם אתם כותבים בצורה כזאת, איפה הצד השני, שגם מפתחים את תחושת החשיבות של העלייה בחברה הישראלית.

מרינה סולודקין: אני לא מצאתי את זה.

מרינה סולודקין: וזה לא כל כך חשוב, אבל אם עושים חוברת חדשה אז.

אילן שלגי: העין הרגישה.

אילן שלגי: את מייצגת עולים חדשים.

אילן שלגי: לא צריך לדבר על התחברות ל"עמנו".

מרינה סולודקין: כי אני חושבת שלפעמים אפשר ללמוד מניסיון שלנו איך להישאר יהודים בתנאים ששלושה דורות בלי שפה, בלי דת, בלי שום דבר.

מרינה סולודקין: אז זה גם ניסיון.

אילן שלגי: חבר הכנסת שריד, אתה רוצה להתייחס?

יוסי שריד: אני לא כל כך רוצה.

יוסי שריד: אני כידוע איני כל כך נלהב מפעילות שהיא הכרח המציאות כתוצאה מחדלונה של ממשלה.

יוסי שריד: ואני חושב שבהרבה מאוד מקרים, על אף שכל מקרה עומד בפני עצמו, וכל מקרה שמקילים עליו זה בוודאי גורם לנו למידה עצומה של שביעות רצון.

יוסי שריד: אני חושב שיש פה איזה משחק בין אנשים בעלי רצון טוב לבין ממשלה, שפוטרת את עצמה יותר ויותר מהמחויבויות הבסיסיות שלה.

יוסי שריד: וכל התהליך ,אני לא רואה בעין טובה.

יוסי שריד: זה תהליך של התפרקות חברתית.

יוסי שריד: זה שיש אנשים טובים בארץ, שבמצב הנוכחי אומרים לעצמם שהם חייבים לעשות משהו, אם המדינה אינה ממלאת את חובותיה, אז הם פה ושם, בדרך כלל בשוליים רוצים לעזור, זה מאוד יפה , ואני מאוד מכבד אנשים כאלה.

יוסי שריד: יחד עם זה, הרי אנחנו יושבים כאן כדי לראות את התמונה בכללותה.

יוסי שריד: לא כדי לאמץ ידיים של כאלה ואחרים.

יוסי שריד: אנחנו צריכים לאמץ בראש ובראשונה את ידיה של המדינה.

יוסי שריד: אני חושב שהגופים האלה גם מאפשרים, גם אם לא בכוונה כמובן, מאפשרים לממשלה יותר ויותר לפטור את עצמה מהמחויבויות הבסיסיות של ממשלה.

יוסי שריד: אם אנחנו ניקח את כל המאמצים וההשקעות של כל האנשים הטובים, באמת אנשים טובים, במדינת ישראל משקיעים יחדיו, נראה שמדובר בקיצוץ מינורי ביותר בתקציב משרד החינוך.

יוסי שריד: זאת אומרת, זה לא ממש תחליף, וזה לא ממש ממלא את החלל הריק.

יוסי שריד: זה מנקה לכולנו קצת את המצפון.

יוסי שריד: בסדר.

יוסי שריד: גם זה משהו בחיים.

יוסי שריד: אבל צריך לראות את הדברים כמות שהם.

יוסי שריד: הבוקר אני שומע שעד שבאים ליישם את מסקנות וועדת דוברת, לא שזה הפתעה גדולה בשבילי, אמרתי את זה בישיבת הוועדה הקודמת, הרי הצעדים הראשונים יהיו, כרגיל, צעדים שעומדים בסתירה גמורה למה שצריך לעשות כדי ליישם את וועדת דוברת.

יוסי שריד: זאת אומרת, לא רק שלא עושים מה שוועדת דוברת אומרת לעשות, ולא רק שלא נמנעים מלעשות דברים שעומדים בסתירה, אלא בפועל , בעליל, עושים צעדים שעומדים בסתירה גמורה.

יוסי שריד: ואז אתה שואל את עצמך בכלל מה כל העניין הזה בכלל.

יוסי שריד: יש כל כך הרבה הטעיות ומסכי עשן, וכל כך הרבה חול שזורים בעיניים, שלפעמים מתקשים לראות מה באמת מתחולל במציאות לנגד עינינו.

יוסי שריד: ובמציאות, הכל הולך ומתקצץ, הכל הולך ונחתך.

יוסי שריד: המצוקה הולכת וגוברת, ואנשים טובים בכל מיני מקומות בארץ רצים עם האצבע שלהם, זוקרים אותה כדי לשים אותה בסכר.

יוסי שריד: זה בסדר.

יוסי שריד: אני מאוד מעריך אנשים כאלה.

יוסי שריד: אבל צריך להבין שזו אצבע בסכר, כאשר במקרה שלנו מעשה הסכר לא יתקיים.

יוסי שריד: כי אי אפשר באצבע כל הזמן לחסום את השיטפון.

יוסי שריד: והשיטפון הוא לנגד עינינו.

יוסי שריד: ואנחנו עוסקים בכל מיני דברים שיש בהם כדי להידמות למעשים, להטעות, לסלף את התמונה האמיתית, ואני מעדיף לראות את הדברים נכוחה כפי שהם.

יוסי שריד: אז שאנשים עושים מעשים טובים – תבוא עליהם ברכה.

יוסי שריד: מי מאתנו יכול בעיקר בממסד הנוכחי, לומר לאנשים אל תעשו, או מעשיכם אינם נראים לנו.

יוסי שריד: נראים גם נראים, אבל זה קומץ, כמו כל קומץ, שאיננו משביע את הצרכים, וזו דרכי לראות את הדברים.

יוסי שריד: כי לי אין נטייה, לא נטייה בסיסית קודם כל לשקר לעצמי, אני משתדל גם לא לשקר לאחרים, אבל קודם כל אני לא משקר לעצמי,

מרינה סולודקין: מה עם התנתקות?

אילן שלגי: חברת הכנסת סולודקין מצפה שאתה תתמוך היום בראש הממשלה.

יוסי שריד: לא הבנתי את זה.

מרינה סולודקין: אני מבקשת ממנו.

יוסי שריד: תן לי להעשיר את התודעה היהודית של הגברת סולודקין.

יוסי שריד: את יודעת, שאומרים שבאחרית הימים כל משל יהיה דומה לנמשל.

מרינה סולודקין: אני לא בטוחה שאתה מסוגל.

מרינה סולודקין: אני הייתי במחתרת לא אתה.

יוסי שריד: השאלה אם יצאת מהמחתרת.

מרינה סולודקין: נו, אני בממשלה.

מרינה סולודקין: בטח שיצאתי.

מרינה סולודקין: בקואליציה.

יוסי שריד: אתה מבין את זה?

יוסי שריד: אני לא.

אילן שלגי: בוא תחזור בבקשה לעניין "גשר",

יוסי שריד: לא הבנתי את עניין ההתנתקות וכולי, אבל אני מבין שהגברת סולודקין באה עם משהו שלוחץ עליה היום.

מרינה סולודקין: זה הומור רוסי.

מרינה סולודקין: קשה להסביר.

יוסי שריד: אם משהו לוחץ עלייך , אני הכתובת כדי לפרוק אותו.

יוסי שריד: אין בעיה.

יוסי שריד: מצאת את האיש הנכון.

יוסי שריד: ההבנה שלי היא כל כך רחבה שאני יכול להכיל גם את צרותייך.

יוסי שריד: את מבקשת להצביע בעד הממשלה.

אילן שלגי: תמשיך, אני אחר כך רוצה לשמוע,

יוסי שריד: אני יכול להמשיך עד אין קץ.

יוסי שריד: במילה אחת: אני מאוד אמביוולנטי לגבי תרומתם של גופים אזרחיים, ויהיו אשר יהיו, והכוונות הן תמיד מאוד טובות, אני מאוד אמביוולנטי, כי אני חושב שזה מאפשר, בין השאר, לממשלות לפטור את עצמן ולחמוק מן המחויבויות הכי יסודיות שלהן.

אילן שלגי: ד"ר אילנה זיילר, ממשרד החינוך, מה הרשות המבצעת- - -

אילנה זיילר: משרד החינוך קודם כל מברך, כי כל פעילות חינוכית שיש בה פן ערכי של נתינה ושל גישור בין פלגים בחברה ושל חינוך ילדים להבנה ולאמפטיה עם הזולת, אני חושבת שאלה הם דברים ברוכים, והנושא שבוחרים בו, הערוץ שבוחרים בו איננו משנה כרגע.

אילנה זיילר: אני מבינה שעמותת "גשר" אינה עוסקת רק באיסוף ספרי לימוד, אלא גם בנושאים אחרים.

קריאה: הדבר תוקן.

קריאה: אני אראה לך את זה.

קריאה: גם באינטרנט זה מופיע וגם שלחנו תיקון.

אילן שלגי: הזמנה מתוקנת יצאה.

אילנה זיילר: אני קיבלתי את זה אתמול לצערי.

אילנה זיילר: אני מתנצלת בשם כל מי שהטעה אותי.

אילנה זיילר: משום שלו ידעתי הייתי באה גם עם הנתונים על המפעל של השאלת ספרי לימוד.

אילן שלגי: אנחנו נקיים דיון, אל תדאגי.

אילן שלגי: נקיים דיון בנושא המפעל הזה בקרוב מאוד.

אילנה זיילר: יפה.

אילנה זיילר: אז המפעל של השאלת ספרי לימוד, שהוא מפעל אדיר, וכפי שאתה יודע, ורב היקף, ואם כבר קיימתם עליו דיון יש בודאי נתונים גם בפני חברי הוועדה, הוקם על מנת לעזור בדיוק באותן שאלות שהועלו כאן של ילדים שאין ידם משגת, וזה מפעל שמשותף לשלטון המקומי, למשרד החינוך, בזמנו היתה שותפה החברה למתנ"סים, היום הרשויות שותפות.

אילנה זיילר: והחברה למשק וכלכלה מבצעת – טוב, זה השלטון המקומי.

אילנה זיילר: לצערי, אין לי כאן נתון ואם צריך יהיה אנחנו נדאג להעביר את הנתונים במהלך היום.

יוסי שריד: את אומרת שהוא אדיר, אז כמה הוא אדיר?

אילנה זיילר: חבר הכנסת שריד, אין לי נתון.

אילנה זיילר: לו היה לי נתון היית רואה את המספר.

אילנה זיילר: אני לא ידעתי שמדובר בזה.

יוסי שריד: אז מה חשבת?

אילנה זיילר: חשבתי שמדובר בספרי ילדים.

אילנה זיילר: ולכן הגיע גם מר ויקטור בן נעים, מנהל המחלקה לספריות.

יוסי שריד: בספרי ילדים?

יוסי שריד: אני מכיר אותך בתור אישה אינטליגנטית.

יוסי שריד: מה יש לך לחשוב שזה בספרי ילדים?

אילן שלגי: חבר הכנסת שריד, תן לי להסביר.

אילן שלגי: תרשי לי רגע.

אילן שלגי: הנושא של הדיון היום הוא לא נושא הספרים, ספרי הלימוד או ספרי ילדים, אלא המבצע היפה של עמותת "גשר", כדי לשמוע עליו ולעודד אותו.

אילן שלגי: בנפרד מכך, אנחנו נקיים בקרוב, בשבוע הבא ככל הנראה, דיון יהיו אפילו שני דיונים, אחד במקרה של מחירי ספרי הלימוד, והאחד בשאלה של השאלת ספרי הלימוד.

אילנה זיילר: אגב, גם פה יצא לאחרונה חוזר מנכ"ל מעודכן וכולי.

אילנה זיילר: אם הנושא שאנחנו עוסקים בו הוא רק המפעל של עמותת "גשר", אני לא יכולה אלא לברך.

אילנה זיילר: אני שאלתי את איתן, שדיבר אתי כמה דקות לפני הישיבה, כי לא שמענו כל כך על קריטריונים של בחירת הספרים, לבדוק שהספרים נמצאים באמת במצב טוב, הרי גם בנתינה צריך להיות איזה שהוא ערך של כיבוד הזולת, על מנת שלא יקבל איזה שמעטא' בלשון העם, ספרים שילדים כתבו בהם ומחקו.

אילנה זיילר: והבנתי ממנו שכן, שיש תהליך של מיון, שיש תהליך של בחירה, שמוקפד מאוד, ולכן עצם מהלך נראה לי תקין מאוד ומעניין.

יוסי שריד: אתם צריכים לשאול את עצמכם למה לא באים אליכם.

אילנה זיילר: בסדר.

אילנה זיילר: אנחנו ניפגש אתם ונשאל אותם.

יוסי שריד: לכאורה זה צריך להיות הרי הדבר הכי טבעי.

יוסי שריד: אז למה לא באים אליכם?

אילן שלגי: אתם יודעים על פעילויות נוספות כאלה?

אילן שלגי: דומות?

אילנה זיילר: על ספרי לימוד לא ידוע לי.

אילנה זיילר: אני יודעת על המפעל של השאלת ספרי לימוד, אני יודעת שאנחנו עושים הרבה מאוד פעילות הסברה, אתה נגעת בעניין המשקל, בקרב מורים ובקרב הורים, בעיקר בבית הספר היסודי, להסביר לתלמידים שלא מוכרחים לבוא כמו פליטים עם כל החבילה כל יום לבית הספר, אלא באמת צריך לקחת את אותם הספרים שבאותו יום צריך ללמוד מהם.

אילנה זיילר: ילדים נוטים לבוא עם כל החבילה אתם מכל מיני סיבות שלא כדאי להיכנס אליהן כרגע.

אילנה זיילר: יש כאן פעילות הסברתית גדולה מאוד בראשית כל שנת לימודים שאנחנו חושפים אותה בפני ההורים.

אילן שלגי: אבל אני רוצה לשאול, למה הם צריכים לבוא אליכם?

אילן שלגי: הנה, הדבר קורה, הם באו לכאן.

אילנה זיילר: מעולה.

אילנה זיילר: הם מבקשים,

אילן שלגי: אז תשלחי אנשים לאן שתמצאי לנכון בשטח, תראו את הפעילות , תלמדו אותה.

אילנה זיילר: זאת אפשרות.

אילנה זיילר: אני אעביר את זה בהחלט להנהלת המשרד.

אילן שלגי: הייתי רוצה לשמוע על הפעילות בבית דני.

אריק שוע: אני חושב שהפעילות של "גשר" נולדה על רקע איזה שהוא צורך שקיים בשטח.

אריק שוע: זה נכון שיש פעילות בבתי הספר, וזה נכון שיש התארגנויות מצד השלטון המקומי לפעילויות דומות, אבל פעילות כזאת לא היתה מתקיימת אם לא היה צורך ברור על איזה שהוא כישלון של מערכת.

אילן שלגי: תאר לנו מה אתם עושים, איך זה פועל אצלכם?

אריק שוע: במרכז קהילתי "בית דני" יש מערך מסייע.

אריק שוע: חבר הכנסת שריד היה שם רק לפני שבוע.

אריק שוע: בסך הכל הוא מכיר את זה מקרוב.

אריק שוע: הפעילות היא בכלל פעילות חינוכית.

אריק שוע: הפעילות זה להגיע לכל ילד.

אריק שוע: איך שזה גם משתמע.

אריק שוע: להגיע לכל ילד, כל ילד שלא מוצא פתרון, שבית הספר לא מצליח למצוא לו פתרון, שוב, בשיתוף בתי הספר, אנחנו לא מדברים- - -

אילן שלגי: מה קורה אצלכם בנושא הספרים?

אריק שוע: בנושא הספרים אנחנו מדברים על איסוף ספרים, עם איתור של תלמידים שאין להם ספרי לימוד, או שאין באפשרותם לרכוש את הספרים, או שאין- - -

אילן שלגי: אתם מבצעים את האיסוף?

אילן שלגי: או גשר מביאה אליכם ספרים ואתם מחלקים?

אריק שוע: "גשר" מביאה את הספרים, זה נערך בשיתוף שבט הצופים של בית דני, חברה מ"גשר", חברה משבט הצופים ממיינים את הספרים, מקטלגים אותם, לוקחים רשימות ספרים מהתלמידים בבתי הספר, ומנסים בעצם להיות חנות הספרים שלהם, לתת להם חבילת ספרים שבה מקבלים ספרים במידה ומצאו ספרים משומשים סבירים שעברו איזה שהוא תהליך מיון, קטלוג, ובאמת רואים שהם אפ טו דייט, כי יש גם פה איזו שהיא בעיה של מהדורות, ורכישת ספרים חדשים בהתאמה להשלים את אותו סל ספרים.

אריק שוע: כאשר איתור התלמידים מגיע על ידי לשכות הרווחה, על ידי בתי הספר עצמם שלא מצליחים לתת פתרונות, ועל ידי המערך המסייע של תלמידים שנמצא בתוך בית דני.

אילן שלגי: מתי זה יתבצע, באיזה מועדים?

אריק שוע: במהלך חודש יולי, אנחנו מדברים על ממש צבר שלם של אלפי ספרים שנכנסים להליך של מיון.

אילן שלגי: אתם מתחילים את האיסוף עכשיו ואת החלוקה ביולי?

אריק שוע: המיון הוא ביולי, החלוקה היא בסוף אוגוסט.

אריק שוע: מה גם שב"בית דני", מה שעשינו, זה שבספרייה הקיימת של המרכז הקהילתי הקצינו גם מספר מדפים לטובת ספרים שהתלמידים יוכלו במהלך השנה גם, מתוך איזה שהוא צורך קיים גם לקבל את הספרים האלה.

אריק שוע: הספר הלך לאיבוד, מגיע לספריה להכין שעורי בית, אין לו את הספר, אז יש לו את הספר במקום.

אילן שלגי: האם ועד כמה אתם נתקלים בכך שאתם פונים לבתי ספר ולרשויות מקומיות, ואנשים אומרים לך, עניי עירי קודמים, אנחנו ניתן אצלנו, אנחנו עוזרים לחלשים.

יחיאל טרופר: בדרך כלל אין תגובה כזו.

יחיאל טרופר: בדרך כלל לבתי הספר אין בעיה לתת.

יחיאל טרופר: הם סומכים עלינו ומאמינים בזה.

יחיאל טרופר: יש לא מעט בתי ספר בארץ שבהם יש מנגנון השאלה פנימי, וכאן אני רוצה להתייחס לדברים שאמר חבר הכנסת שריד עם משרד החינוך.

יחיאל טרופר: יכול להיות שחבר הכנסת שריד לא זוכר, לפני ארבע שנים, כשהוא היה שר, הייתי עם קבוצה של חברה צעירים שניגשו אליו ואמרו לו: אנחנו רוצים לעזור לך להעביר איזה שהוא חוק חברתי, הצענו לו כמה חוקים, בין השאר חוק להשאלת ספרי לימוד, הלכנו, הסתובבנו פה שלושה ימים באישורים של אורלב ושריד אישרו לנו, שכנענו מספיק חברי כנסת שבכלל לא ידעו על הבעיה הזו, זה היה קל יחסית לשכנע אותם, הכנסת הצביעה בעד חוק להשאלת ספרי לימוד, אם אני לא טועה זה היה שלושים מיליון שקל, ופשוט מאז כל שנה בחוק ההסדרים פשוט מפילים את החוק הזה.

יחיאל טרופר: גם לגבי משרד החינוך, אני יכול לעזור בנתונים, כי אנחנו בדקנו את העניין.

יחיאל טרופר: קודם כל, משרד החינוך והרשויות המקומיות באמת הציעו את האפשרות הזו בשנה שעברה, להשאלת ספרי לימוד.

יחיאל טרופר: הם הציעו את זה לשמונה מאות בתי ספר, מתוכם נרשמו רק מאתיים בתי ספר.

יחיאל טרופר: שוב, משרד החינוך צריך לשאול איך ולמה אם מציעים לו כזו מתנה כביכול, נרשמים רק מאתיים בתי ספר.

יחיאל טרופר: מעבר לזה, העלות שנדרשה לכל תלמיד לקבל סל

אילן שלגי: זה אנחנו צריכים לקבל מארגוני המורים ומארגוני המנהלים.

אריק שוע: יכול להיות שזה בעיה של שיווק.

אריק שוע: אני חושב שגם עניין שנדרש להשתתף במבצע הזה או באפשרות הזו לקבל בהשאלה ספרים, לתת בין מאתיים ארבעים לשלוש מאות עשרים שקל.

אריק שוע: גם זו בעיה ללא מעט משפחות בישראל.

אריק שוע: בוודאי אם מדובר בארבעה או חמישה ילדים זה כבר הופך להיות סכום שגם הוא יקר מדי.

אילן שלגי: אבל זה עדיין פחות מאשר לרכוש את הספרים.

אריק שוע: זה עדיין פחות משבע מאות שקל, אבל אם באמת רוצים לפתור משהו, ורוצים שהכותרת חינוך חינם לא תישאר ריקה מתוכן, הפתרון כנראה צריך להיות קצת יותר אמיתי, הוא לדעתי מאוד פשוט: פשוט לא להפיל מחדש את החוק כל שנה בחוק ההסדרים.

אילן שלגי: מי מאלה שטרם דיברו רוצה להתייחס?

אילן שלגי: כן, בקשה אדוני.

עמוס בהט: אני מנכ"ל רכס ספרים חינוכיים.

עמוס בהט: מפתחת חומרי למידה, גם תוכניות לימודים.

עמוס בהט: מבחינה זו מאפשר היום לגורמים אחרים לפתח חומרי למידה , והתהליך הזה, לפחות לגבי היושבים פה הוא ברור ולא פשוט.

עמוס בהט: בעצם העניין הוא שאחרי שהחומרים מאושרים בתי הספר נדרשים להחליט אם הם מאמצים את החומרים או לא.

עמוס בהט: אנחנו אלף, כחלק מהפעילות עם "גשר" וגם כפעילות אחרת, בעצם נהגנו נוהג של לתת מעשר.

עמוס בהט: להעניק לבית הספר כמות מסוימת של ספרים שבית הספר יבחר למי הוא בוחר לתת את הספרים האלה, הוא יודע יותר מכל אחד אחר מי הנזקקים.

עמוס בהט: יותר נוח במעמד הזה לתת לאותם גורמים את החומרים.

אילן שלגי: אתם נותנים את זה לבית ספר שרוכש מכם חומרים?

אילן שלגי: או אתם גם נותנים ל"גשר" לבתי ספר שבהם יש תלמידים נצרכים?

עמוס בהט: גם וגם וגם.

עמוס בהט: וצריך גם להזכיר שחומרי הלמידה לא עומדים בזכות עצמם, לבד.

עמוס בהט: היום יש סביבה של למידה הרבה יותר רחבה, יש את האינטרנט, ויש עוד הרבה מאוד אמצעים נוספים שעומדים בצד הדבר הזה.

עמוס בהט: בתי הספר, קודם כל, צריכים לאמץ את החומרים, צריכים לדעת איך ליישם אותם.

עמוס בהט: בצד החומרים יש גם מדריכים למורה, ועוד יש הרבה מאוד אפרטים נוספים שמתלווים לחומרים עצמם.

עמוס בהט: זאת אומרת שזה לא דבר שאפשר לתת אותו כשימוש סתמי, אלא הוא צריך להיות בקונטקסט מתאים, שיעשו אתו שימוש הולם.

עמוס בהט: אנחנו נענינו לאתגר.

עמוס בהט: ברור לנו שחלק משיתוף פעולה של התעשייה והקהילה אנחנו רואים בזה חשיבות רבה.

עמוס בהט: לכן נרתמנו לנושא הזה.

עמוס בהט: אנחנו משתפים פעולה בערוצים שונים עם עמותת "גשר" ועם גורמים אחרים, ואנחנו גם מברכים על זה.

עמוס בהט: זה מפעל גדול, שבראש ובראשונה צריך להיות מאומץ על ידי הנהלת בית הספר וועדי ההורים.

עמוס בהט: זה בעצם הנקודה המרכזית.

עמוס בהט: בעניין הזה, כן שלטון לא שלטון, אנחנו לא נכנסים לזה.

עמוס בהט: בסופו של דבר, בשטח, מי שייעשה את המימוש של הדברים אלה בתי הספר.

עמוס בהט: אני אומר שגם באזור שלנו, אני גר במושבה קדימה, גם שם וועד ההורים לקח יוזמה, ומוליך איזה שהוא מהלך לרכז מאמצים לסייע לאוכלוסיות חלשות בתוך המבנה הקהילתי.

אילן שלגי: לכם בקדימה יש קושי שמסיעים תלמידים מבחוץ ללמוד אצלכם.

אילן שלגי: נכון?

אילן שלגי: אתם תורמים להם ספרים, או שהם לא מעוניינים בספרים שלכם.

עמוס בהט: אנחנו גם תורמים ספרים, ואנחנו גם מסייעים בהרבה דברים אחרים, ולא ניכנס כרגע, אנחנו פה בעניין מאוד ספציפי.

אילן שלגי: מי מאלה שטרם דיברו ורוצה?

שושי שהם: אני הייתי רוצה לדבר על הערך החינוכי של כל הפרוייקט הזה.

שושי שהם: אין ספק שאם היה אפשר היינו אולי מוותרים, וכל תלמיד גם אחד שאין לו היה מקבל ספרים בתחילת שנה מהמדינה בחינם , זה היה באמת מבורך.

שושי שהם: אבל אני חושבת שיש משהו מאוד מבורך גם באפקט החינוכי שתלמידים בחופש הגדול נפגשים ביחד יום יום, מקימים ספרייה, ממיינים, מקטלגים, רוצים לעזור, רוצים לתרום, ובין לבין גם כל השיחות ביניהם על העולם הדתי והעולם החילוני, והיכרות ביניהם, ודברים שהם נחשפים שלא יצא להם – אני חושבת שיש לך ערך מאוד חשוב, מה גם שהמחנכים העבירו את הערכה שאנחנו הפצנו.

שושי שהם: זאת אומרת, יצא לי להיות בהמון בתי ספר, וממש מורים ומורות ציינו בפני שהערכה היתה נפלאה בשיעורי חינוך, הוא עוסקת גם בשבועות, בקשר בין שבועות לבין שבוע הספר, לבין הנתינה.

יוסי שריד: קודם כל, זכורה לי היטב שיחתנו .

יוסי שריד: ארבע שנים אמרת?

עמוס בהט: משהו כזה.

יוסי שריד: במרגליות, אם אני לא טועה, נכון?

עמוס בהט: גם במרגליות, גם פה.

יוסי שריד: זכרונך טוב משלי.

יוסי שריד: נכון, גם בתחום הזה כמו בהרבה מאוד תחומים אחרים יש לפעמים בעיה בין הדבר האמיתי לבין התחליפים שלו.

יוסי שריד: ובתחליף יש משהו לפעמים.

יוסי שריד: ...

יוסי שריד: כי צריך לדאוג לדבר עצמו.

יוסי שריד: צריך לאפשר את הדבר עצמו, ולכן תחליפים, וזה אני אומר גם לשושי שוהם, יש תמיד בעיה, כי הוא יכול שיהיה בו משהו של זיוף.

יוסי שריד: כי זה לא הדבר עצמו, זה תחליף.

יוסי שריד: ערך חינוכי – בוודאי שיש ערך חינוכי בנתינה.

יוסי שריד: אבל מכאן אני עובר לתחליף אחר.

יוסי שריד: אנחנו כולנו נפעמים מתחליף, מעוד תחליף, איך לומר את זה, אולי קצת קיצוני, אבל כדי לסבר את האוזן, למשל באמצעות עמותת "גשר" שהיא עמותה נפלאה, ואין לי מילה אחת רעה לומר עליה, מתקיימים מפגשים בין חילוניים לבין דתיים, ואנחנו מתפעמים ומתמוגגים ואומרים איזה יופי.

יוסי שריד: בעיני זה לא יופי.

יוסי שריד: למה זה לא יופי?

יוסי שריד: כי גם זה תחליף.

יוסי שריד: מה הדבר הנכון?

יוסי שריד: מה היה צריך לעשות?

יוסי שריד: הרי אין שום סיבה בעולם חוץ מסיבות פוליטיות זרות לגמרי לעניין, שילדים דתיים לא ילמדו יחד עם ילדים חילוניים.

יוסי שריד: אין שום סיבה בעולם מדוע יש ממלכתי דתי וממלכתי רגיל .

יוסי שריד: ואלמלא ההמצאה הזו של כמה וכמה עשרות שנים, שמקורה בשיקולים פוליטיים, מפלגתיים, זרים לחלוטין לחינוך, זו היתה צריכה להיות הדרך.

יוסי שריד: עכשיו, מפגשים, טוב.

יוסי שריד: אז מישהו יכול לומר, זה שוב אותה דילמה.

יוסי שריד: אז מה, אז יותר טוב שלא ייפגשו לעולם?

יוסי שריד: שייפגשו בפעם הראשונה גם כן במסגרות נפרדות, דרך אגב, שגם להם אין הצדקה, בצבא?

יוסי שריד: לא.

יוסי שריד: אבל זה עדיין לא פוטר אותי מלחשוב שהדרך החינוכית כפי שאת מדברת עליה, נכונה.

יוסי שריד: שילמדו ביחד מהזמן שלומדים, אני יודע, כיתה א', בגיל שנה - מה אכפת לי.

יוסי שריד: הייתי מאוד שמח לו הנכדים שלי היו לומדים יחד.

יוסי שריד: לכן אני אומר:

יוסי שריד: למה אני צריך ,"גשר"?

יוסי שריד: מה "גשר" מי "גשר"?

יוסי שריד: מה לי "גשר"?

יוסי שריד: בואו נשלח את כל הילדים שלנו מגיל אפס, לי אין התנגדות, אני בעד.

יוסי שריד: אני בעד, אדרבא.

יוסי שריד: ישפיעו אחד על השני, ישרו השראה, יתמודדו אחד עם השני התמודדות של אמונות ודעות, יהיה נהדר.

יוסי שריד: יהיה גם מעניין.

יוסי שריד: יהיה מפרה.

יוסי שריד: כדי לסכם את העניין, סיסמתי – אני נגד ציקוריה.

יוסי שריד: אני נגד תחליפים.

יוסי שריד: אני בעד הדברים האמיתיים.

יוסי שריד: כשעבדתי במשרד החינוך לפני כמה שנים, אני חושב שלזרמים האחרים לא היתה סיבה לבוא אלי בטענה.

יוסי שריד: פרט לזה שזרם אחד רצה לשדוד אותי, אני לא אוהב ששודדים אותי.

יוסי שריד: אבל חוץ מזרם אחד אני חושב שלא היו טענות.

יוסי שריד: והלכתי ממקום למקום, לא שתליתי בזה יותר מדי תקוות, כי הפוליטיקה בסופו של דבר מקלקלת את השורה, ודיברתי עם תלמידים, ודיברתי עם מורים, ולא שמעתי מישהו שמתנגד לזה.

יוסי שריד: רק העסקנים התנגדו לזה.

יוסי שריד: אמרו: אדרבא, בואו נלמד ביחד.

יוסי שריד: מדברים על אחדות האומה.

יוסי שריד: אני לא כל כך שר את השירה הנשגבה הזו של אחדות האומה.

יוסי שריד: יש משוררים הרבה יותר גדולים לעניין זה.

יוסי שריד: לא משוררים, לא צריך להגזים.

יוסי שריד: זמרים.

יוסי שריד: לא משוררים.

יוסי שריד: משוררים אין.

יוסי שריד: ששרים, בקול תרועה גדולה, על אחדות האומה, אבל אחר כך עושים בדיוק להפך .

יוסי שריד: אז אם אחדות האומה – אני אחדות האומה.

יוסי שריד: אחדות האומה – קודם כל לומדים ביחד.

יוסי שריד: זה אחדות האומה.

יוסי שריד: אם מדברים על אחדות האומה בלי שלומדים ביחד, זה הכל מזויף, זה חלול, זה ריק, אותי זה מקומם.

אילן שלגי: אנחנו מתקרבים לסיכום.

אילן שלגי: אני אבקש מהרב טרופר, אם אתה יכול גם תתייחס.

יוסי שריד: אני לא יודע למה הפגישה במרגליות חקוקה בזכרוני, והפגישה האחרת שהתקיימה,

אילן שלגי: במרגליות היא בטח היתה בסוף השבוע, יותר בנוחיות.

יוסי שריד: יותר בניחותא.

יוסי שריד: היית בשירות צבאי אז.

יוסי שריד: נכון?

יוסי שריד: היית במילואים שם.

עמוס בהט: שירות צבאי.

יוסי שריד: אה נכון.

יוסי שריד: היית בשירות צבאי ממש.

יוסי שריד: כן.

אילן שלגי: אני מבקש, הרב טרופר, תתייחס.

אילן שלגי: אני מצטער לומר לך, פרט לרעיון היפה , איך בפועל יש כאן שיתוף פעולה בין דתיים לחילוניים.

אילן שלגי: איך זה קורה.

דניאל טרופר: זה החלק הקל להתייחס.

דניאל טרופר: מה שקורה זה פשוט מאוד.

דניאל טרופר: בבתי הספר, נגיד בבאר שבע, יש בית ספר דתי ויש בית ספר חילוני, ויכול להיות שהם באותו אזור, וכמעט אין מגע ביניהם.

דניאל טרופר: אז לפעמים אתה מוצא שני בתי ספר שממש מה שמפריד ביניהם זה גדר.

דניאל טרופר: ואין שום מגע ביניהם.

דניאל טרופר: כאן כל בית ספר בנפרד יש לו איסוף.

דניאל טרופר: אז דבר מעניין קורה כששניהם מביאים אותם יחד למקום מסוים, ושם תלמידים ותלמידות גם מכאן וגם משם עובדים ביחד: למיין, לדבר עם העובדים הסוציאליים, לעבוד עם הוועדה השכונתית, לעבוד בחלוקה.

דניאל טרופר: כל התהליך של המיון והחלוקה.

אילן שלגי: אתה אומר רוב הספרים הם אותם ספרים.

דניאל טרופר: ודאי זה אותם ספרים.

דניאל טרופר: ביהדות יש הבדלים.

דניאל טרופר: אגב, בתוכנית הלימודים יש הרבה יותר משותף בין דתיים לחילוניים.

דניאל טרופר: אזרחות זה משותף,

אילן שלגי: גם בספרות יש ספרים נפרדים?

יוסי שריד: בספרות יש ספרים נפרדים.

אילן שלגי: בביולוגיה אין דרווין?

יוסי שריד: אני לא חושב, אבל אני לא מוכן להישבע.

אילן שלגי: נבדוק את זה בהזדמנות אחרת.

אילן שלגי: בואו נחזור למבצע היפה של חלוקת הספרים.

דניאל טרופר: בעניין התחליף, שיש לך כל כך הרבה בעיות.

דניאל טרופר: אבל החיים זה לא אידיאל.

דניאל טרופר: ושנינו יודעים את זה.

דניאל טרופר: מה היית עושה אם היו אידיאל, אתה מנסה להגיע לאידיאל.

דניאל טרופר: אבל החברים שלך, מנסים לצמצם את הפער בין האידיאל לבין המציאות.

דניאל טרופר: בדרך יש תחליף.

דניאל טרופר: אתה יכול לקרוא לזה תחליף, אתה יכול לקרוא לזה צעד לקראת האידיאל.

דניאל טרופר: דבר אחרון, וזה יוסי, אני רוצה לשאול אותך: אני לא בטוח שאתה צודק.

דניאל טרופר: וכמה אנשים אמרו אותו דבר.

דניאל טרופר: זה לא פעם ראשונה.

דניאל טרופר: דיברתם על זה ש"גשר" משקף כישלון במערכת.

דניאל טרופר: יכול להיות שיש משהו בריא שקורה, שזה תיקון לאומה, שאחריות של האזרח הפרטי עברה למוסדות הממשלתיים.

דניאל טרופר: כאילו הם יפתרו את כל הבעיה, והאזרח הפרטי השתחרר מאחריות להתייחס לבעיות שיש, לו, לשכן ולכל מסביבו.

דניאל טרופר: אני לא בטוח שאין כאן תהליך בריא.

דניאל טרופר: בגלל שיש פחות כסף לממשלה, אז נותנים פחות.

דניאל טרופר: יכול להיות שהחשיבה צריכה להיות, איך המערכת יכולה לעזור לגופים פרטיים לסדר לפתור את הבעיה.

דניאל טרופר: איפה שהמבצע שלנו הצליח הכי הרבה זה באר שבע, וגם בבית דני זה אותו דבר, בגלל שיש שותפות עם וועד השכונה, עם אנשי המקום.

דניאל טרופר: דהיינו, הם מקבלים את האחריות.

דניאל טרופר: אנחנו, נכון, כגורם, יכולים לגייס ספרים להביא להם, אבל הם מקבלים אחריות.

דניאל טרופר: ולכן, מה שמגדירים כאן ככישלון מערכת, זה כישלון אם המערכת מגדירה את האחריות שלה לפתור את הבעיות, זה באמת כישלון.

דניאל טרופר: אבל בראייה הכללית, ייתכן שיש בזה ברכה.

יוסי שריד: לא, אני לא מסכים אתך.

יוסי שריד: לא יודע סוציאליזם, אומרים סוציאליזם, אז אומרים: מה אתה רוצה, שנהיה קובה, או שנהיה צפון ויאטנם?

יוסי שריד: לא אני לא רוצה.

יוסי שריד: אתה יודע מה אני כן רוצה?

יוסי שריד: אני רוצה שנהיה פינלנד.

יוסי שריד: מותר לנו להיות פינלנד?

אילן שלגי: הראשונים בטבלאות.

יוסי שריד: בהישגים מספר אחד בעולם, בשוויוניות מספר אחד בעולם, ובמסים הכי נמוכים בעולם, ואין להם גירעון תקציבי בכלל.

אילן שלגי: ובתקורה במקומות הנמוכים.

יוסי שריד: מי שרוצה לקרוא את זה יותר בעיון מוזמן לקרוא מאמר נרחב ב"הארץ" שיופיע במשך השבוע, ויראו שזה לא מה שאתה אומר.

אילן שלגי: בפינלנד התקורה, ההוצאות, העלויות, משרד החינוך והמערכת עולה אחוז וחצי מסך ההוצאה לחינוך ואצלנו שבעה אחוז.

אילן שלגי: אלה הנתונים שאני קורא שוב ושוב אצל נחמיה שטרסלר ב"הארץ".

יוסי שריד: לא לא.

יוסי שריד: בפינלנד, רק שתדע, הגיע סוף סוף הזמן לדעת זאת, בפינלנד ההשקעה פר תלמיד היא פי שלושה מאשר בישראל.

יוסי שריד: פי שלושה, שים לב, מאשר בישראל.

יוסי שריד: לא זו בלבד שישראל לא משקיעה את ההשקעה הגדולה ביותר כפי שכותבים, ובאמת שטרסלר הוא גדול המספרים.

אילן שלגי: לא לא.

אילן שלגי: זה לא נכון.

אילן שלגי: דווקא גם הוא יודע לומר שלמרות שההוצאה אצלנו היא גבוהה בגלל ריבוי הילדים, אז פר תלמיד אנחנו בממוצע של הפינים.

יוסי שריד: הרי אנחנו מדברים פר תלמיד.

יוסי שריד: הרי בסופו של דבר מה שלנגד עינינו זה התלמיד.

אילן שלגי: פר תלמיד אנחנו בממוצע.

יוסי שריד: אני רואה שכמה שאני מסביר אני מובן פחות.

יוסי שריד: כשאומרים לי מערכת חינוך, אני לא יודע מה זה.

יוסי שריד: בסוף מערכת חינוך אתה צריך לראות לנגד העיניים.

יוסי שריד: מה אתה צריך לראות לנגד העיניים?

יוסי שריד: אתה צריך לראות כיתה, מורה, תלמיד.

יוסי שריד: זה מערכת החינוך בשבילי.

יוסי שריד: אין לי "מערכת חינוך".

יוסי שריד: אם ההשקעה פר תלמיד בפינלנד הוא פי שלושה, הרי על מה הנושא של הישיבה הזו.

יוסי שריד: הספר לתלמיד.

יוסי שריד: אנחנו לא עוסקים פה עכשיו בסיטונאות ספרים אלא בקימעונאות ספרים.

יוסי שריד: נכון?

יוסי שריד: הספר לתלמיד.

יוסי שריד: ההשקעה השנתית בפינלנד היא פי שלשה מאשר במדינת ישראל.

יוסי שריד: זה הנתון האחד והיחיד שיש לו משקל.

יוסי שריד: כל שאר הנתונים הם חסרי פשר לחלוטין.

אילן שלגי: חבר הכנסת שריד בוא נסכם.

יוסי שריד: אני רק אגיד לד"ר פרופר: תראה, הרי זה גם עניין של תהליך.

יוסי שריד: אם אתה רוצה שאני אאמץ לעצמי מידה של ריאליזם כמוך, זה גם עניין של מידתיות.

יוסי שריד: אנחנו רואים מה התהליך, ואנחנו רואים מה המידתיות.

יוסי שריד: הממשלה מתפרקת מדי יום ביומו מיותר ויותר מחויבויות שלה, לא רק לספרים, אלא גם לאוכל.

יוסי שריד: את התהליך הזה צריך לפסול ולגנות.

יוסי שריד: כתוצאה מזה, ולא מכיוון שזה הדבר הנכון, נכנסים יותר ויותר גורמים אזרחיים שלא יכולים למלא את החללים האלה.

יוסי שריד: בואו נודה בזה, הם לא יכולים למלא את החללים האלה, וגם קצרה ידם מלמלא אותם.

יוסי שריד: רק מה?

יוסי שריד: לנו זה עושה קצת יותר טוב.

יוסי שריד: בסדר, גם זה משהו.

יוסי שריד: לפרט שמקבל את הספר זה גם כן בסדר.

יוסי שריד: אבל לא צריך להתפעל מזה יתר על המידה.

אילן שלגי: אני מקריא לעצמנו את הצעות הסיכום.

אילן שלגי: הוועדה רואה במבצע מעשה ערכי וחינוכי של תרומה לחברה ולזולת, הנתינה אינה רק למקבלי הספרים אלא גם לתורמים.

אילן שלגי: כאשר ילד יודע שספר ממנו למד יועבר לילד אחר שאין לו ספר, זו נתינה אישית מעשירה ומחנכת.

אילן שלגי: הוועדה סבורה כי על משרד החינוך לגרום לכך שלא יהיה ילד בלי ספר, ולהימנע ממצב בו נחוץ שאזרחים טובים ייחלצו לסייע לילדים הנזקקים.

אילן שלגי: בקרוב תידרש הוועדה לנושא מחירי ספרי הלימוד ומפעל השאלת הספרים.

אילן שלגי: תודה רבה לכולם.

אילן שלגי: שיהיה בהצלחה.