ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 231, 2004-05-17 12:30

אילן שלגי: שלום לכולם, חג זמר שמח.

אילן שלגי: שלום לגברתי שרת החינוך התרבות והספורט, חברת הכנסת לימור לבנת.

אילן שלגי: חברי כנסת, אנשי אמנות לעם, זמרים, אומנים, אורחים יקרים, אנחנו בישיבה חגיגית של ועדת החינוך והתרבות.

אילן שלגי: לפני הדיון בנושא החשוב של הזמר העברי, דור ההמשך בזמר העברי, אנחנו נעניק את פרסי הזמר העברי ואנחנו נעביר את ניהול החלק הזה של הטקס לאנשי אמנות לעם.

אילן שלגי: בבקשה.

נועם גילאור: שלום לכולכם, ברוכים הבאים למשכן הכנסת, קהל נכבד, אורחים יקרים.

נועם גילאור: אנחנו נפתח בטקס חלוקת פרס שבוע הזמר העברי לשנת תשס"ד 2004.

נועם גילאור: הטקס הזה מתקיים בהפקת אמנות לעם, ובמעמד כמובן שרת החינוך התרבות והספורט והקהל הנכבד היושב כאן באולם.

נועם גילאור: אנחנו רוצים להזמין תחילה את יושב ראש אומנות לעם לומר דברי פתיחה באשר לפרס הזמר העברי, בבקשה.

אלעזר שטורם: שלום, בוקר טוב, חג שמח לכל האורחים והחברים שהגיעו לכאן מכל הארץ.

אלעזר שטורם: אני אתחיל בשחרות, בך קובי אוז.

אלעזר שטורם: סיפור קצר על קובי אוז.

אלעזר שטורם: דומני שבגיל שבע עשרה קובי, פגשתיך לראשונה.

אלעזר שטורם: היית אז עול ימים, זאת אומרת גם היום באופן יחסי, וקובי הגיע לסמינר בהרי יהודה על הרמב"ם.

אלעזר שטורם: אז אף אחד לא ידע שהוא יהיה קובי אוז או שיום אחד נשב ונחלק לו פרסים.

אלעזר שטורם: הגיע נער צעיר משדרות והוא בא לסמינר של הרמב"ם.

אלעזר שטורם: השיחה איתו, השיחות איתו אז היו שיחות ייחודיות לנער צעיר מסוג זה, ולבסוף שאלתי אותך קובי שאלה, קובי תשמע אתה בא משדרות, משפחה לא עתירת ממון, אתה יכול להגיד לי מאיפה היה לך את הכסף לבוא לסוף שבוע בבית מלון וכך הלאה?

אלעזר שטורם: אמר לי קובי אני מתכוון פעם להיות אחד שלגבי הילדים שלו לא ישאלו את השאלה הזאת.

אלעזר שטורם: וכבר היום אני עובד.

אלעזר שטורם: שאלתי אותו, חשבתי ממלצר, ככה, שאלתי אותו קובי מה אתה עובד?

אלעזר שטורם: אז הוא אומר אני נגן, נגן בחתונות.

אלעזר שטורם: כבר אז באותם ימים.

אלעזר שטורם: והנה עשה קובי את הדרך הארוכה ארוכה עד למושב הזה כאן.

אלעזר שטורם: אתה קובי מהיוצרים החשובים שבדור הצעיר, הדור שמשלב בין התרבויות ובין הקהלים השונים במדינה שלנו, בחברה הישראלית שלנו.

אלעזר שטורם: הנה מזל טוב לך היום על החג הזה.

אלעזר שטורם: שלמה ארצי, כשחשבתי מה אני הולך להגיד על שלמה ארצי.

אלעזר שטורם: אז אני בעצם אינני יודע מה להגיד דברים שלא יודעים עליך, הכול ידוע.

אלעזר שטורם: אני רוצה לחבור אליך בדבר אחד שמבלי שאתה יודע אנחנו חברים הרבה שנים.

אלעזר שטורם: זאת אומרת לא בגלל קפה רבקה של ימי שישי, אלא יש משהו אחר שהופך אותנו לחברים.

אלעזר שטורם: יש לי מורה, מורה חשוב, אחד מארבעת מוריי, את השלושה האחרים למדתי אצלם, פגשתי אותם, הייתי תלמיד שלהם, ואם הם אמרו עלי תלמיד טוב או רע, אינני יודע.

אלעזר שטורם: אבל אחד אין לי ספק שאני תלמיד נפלא שלו, ומסתבר שהוא גם היה מורך ורבך על אף שמעולם לא פגשתיו, הוא נפטר לפני הרבה שנים, שנים רבות לפני שנולדתי ולפני שנולדת והוא אתה מנחש?

אלעזר שטורם: אחד העם.

אלעזר שטורם: אתה הרבה שנים זורק אי פה ואי שם באמירותיך הן ברדיו, הן בכתיבתך, הן בראיונות, אתה מתייחס אל המתח שבין החיקוי לבין ההתבוללות, אותה מטבע לשונית שאחד העם טבע.

אלעזר שטורם: ושבעצם רבים מבין הישראלים גם מצטטים ולא יודעים ולא זוכרים מה הם מצטטים.

אלעזר שטורם: על כל פנים החברה הישראלית כולה, חיה, נושמת, פועמת, יוצרת, בועטת, בתוך המתח הזה, בתוך המנעד, בתוך האינטרוול הזה שבין חיקוי להתבוללות.

אלעזר שטורם: במובן הזה אתה שלמה ארצי בוודאי יש נוכח בחברה הישראלית שנע כל הזמן בין הקוטב של העבר לבין הקוטב של ההווה, שיוצר גם את יצירת העתיד.

אלעזר שטורם: במישור הזה, במישור אחד העמי, אני חושב שכפי שאני תלמידו, כאילו היה מורה חי בחיי, ודומני שגם אתה על מישור זה, שנינו תלמידים של אותו רבה, של אותו מורה, על כן חברים אנחנו.

אלעזר שטורם: זכויותיך וטעמי ועדת הפרס הרי הם כתובים על מגילת הפרס, ואני מתכבד בזאת להזמין אותך שרת החינוך והתרבות לימור לבנת בבקשה.

נועם גילאור: תודה רבה לאלעזר שטורם, אנחנו נערוך עכשיו את הטקס, ומיד אחר כך נישא דברים, טקס הענקת הפרס.

נועם גילאור: אני מתכבד להזמין גם את חבר הכנסת אילן שלגי להצטרף אלינו לכאן למעמד הענקת הפרס, פרס שבוע הזמר העברי תשס"ד.

נועם גילאור: אם כן אנחנו מבקשים להזמין ראשון את שלמה ארצי לקבלת הפרס.

נועם גילאור: את הפרס מקבל שלמה ארצי על מפעל חיים שכולו זמר עברי.

נועם גילאור: שלמה ארצי,

לימור לבנת: שלום לכולם, שלמה ארצי שאל אם הוא צריך לדבר, רציתי להגיד שהוא צריך לשיר, אבל מה שקצת יותר הגיוני, אבל הוא גם ידבר תיכף.

לימור לבנת: אני רוצה באמת בשם ועדת הפרס, לומר כמה מלים על הסיבה שבגללה שלמה ארצי מקבל היום את תעודת ההוקרה הזאת.

לימור לבנת: אני אקרא את הנימוקים על קידום המוסיקה הישראלית והפיכתה לגשר המחבר בין סגנונות, גילאים.

לימור לבנת: רבדים שונים של התרבות והחברה בישראל, על הלחנים והשירים, על ביצוע והלחנת שיריהם של גדולי המשוררים העבריים.

לימור לבנת: על קידום אומנים ויוצרים צעירים מכל שכבות החברה, על התרומה האדירה למוסיקה הישראלית בת ימינו.

לימור לבנת: אני אוסיף משלי, שקשה לחשוב בכלל איך היה נראה הזמר העברי, איך הייתה נראית השירה העברית, איך היה נראה הביצוע, למעשה כל השירה פה במדינת ישראל בלי שלמה ארצי, שהוא ממש הפך לנכס צאן ברזל של כולנו, מבוגרים, כמוני, אבל גם צעירים, וגם נוער, בעצם של כל עם ישראל.

לימור לבנת: תודה שלמה.

נועם גילאור: אני מתכבד כעת להזמין לקבלת פרס שבוע הזמר העברי תשס"ד את קובי אוז.

נועם גילאור: המקבל את הפרס על יצירתו הייחודית והרב גונית בזמר ובפזמון, קובי אוז.

לימור לבנת: גם כאן אני רוצה לקרוא את נימוקי ועדת הפרס.

לימור לבנת: קובי אוז מקבל את תעודת ההוקרה הזאת על יצירתו הייחודית והרב גונית בלחן ובפזמון, על מיזוג בין תרבויות שונות ועיבודן לצליל ישראלי מקורי, צעיר ומרגש.

לימור לבנת: על החיבור בין שורשי בית אבא להוויה וליצירה הישראלית הצעירה.

לימור לבנת: על תרומתו לייזום מפעלי תרבות בזמר העברי, ולקידום אומנים מתחילים מכל רחבי הארץ, לרבות הפריפריה ועיירות הפיתוח.

לימור לבנת: אני רוצה גם כאן להוסיף, לא כתוב כאן שבגין זה שאתה כותב כל כך מוכשר, אנחנו קוראים אותך כל שבוע, כותב טורים אני מתכוונת, חוץ מאשר מוסיקה וחוץ מאשר טקסטים.

לימור לבנת: אבל נכון כאן להוסיף ולברך אותך קובי, על כך שאתה הבאת מוסיקה אחרת, ושילבת אותה בתוך הזמר העברי, אתה פרצת דרך להרבה הרבה שלומדים ממך, ילמדו ממך, ואתה מבחינתם לדעתי חלוץ בזמר העברי, יישר כוח על כל אלה.

נועם גילאור: תודה רבה כמובן לשרת החינוך התרבות והספורט לימור לבנת.

נועם גילאור: תודה כמובן לחבר הכנסת אילן שלגי, יושב ראש ועדת החינוך ולך יושב ראש אומנות לעם אלעזר שטורם.

נועם גילאור: אנא שבו בבקשה, אנחנו רוצים לשמוע את הזוכים בפרסים, שלמה ארצי בבקשה.

שלמה ארצי: קודם כל אני רוצה להגיד שאני לא חלמתי בחיים שאני אדבר בכנסת.

שלמה ארצי: אין לי פרטנזיות.

שלמה ארצי: האמת שאני הכנתי נאום כי לאט לאט הבנתי שהאירוע הזה שייך למשהו ורציתי להגיד עליו כמה דברים.

שלמה ארצי: קודם כל אני רוצה להתחיל בשרת התרבות לימור לבנת, הגעתי ללוס אנג'לס להופיע בפני הישראלים שהיו שם, ולימור לבנת נחתה חצי שעה לפני ההופעה והגיעה לשמחתי לאולם, ואמרה לי תשמע, אני אבוא להופעה, אבל בגלל שזה ארוך אני אהיה רבע שעה.

שלמה ארצי: באמת אין כוח ואני יודע שהטיסה הגיעה מישראל.

שלמה ארצי: אמרתי לה אוי ואבוי לך אם את יוצאת באמצע, כל הפוליטיקאים שבאים להופעות שלי, באמת ראש הממשלה אני מוכרח לומר שהיה עד הסוף, תמיד אני קולט באמצע ההופעה שהם הולכים והם לא מחזיקים מעמד.

שלמה ארצי: היא נשארה עד הסוף.

שלמה ארצי: עכשיו אני אגיד לכם כמה דברים שחשבתי עליהם.

שלמה ארצי: החיים מבחינתי משולים לקומזיץ, זה קומזיץ שההורים שלך מביאים אותך אליו כדי להצטרף לשאר הילדים, בהתחלה ההורים שומרים עליך, ואחר כך הם הולכים הביתה ומשאירים אותך לנפשך לבד.

שלמה ארצי: אתה צריך להתמודד בקומזיץ הזה עם דמויות שונות ומשונות סביב המדורה.

שלמה ארצי: למשל קודם כל עם אלה ששומרים על האש, על הגחלת, אלה שמדליקים אותה ומזינים אותה כל הזמן.

שלמה ארצי: לפעמים מזינים אותה יותר מדי, עד שהאש מאיימת לאכול את כל אלה שמסביב לקומזיץ, אפילו את האזור כולו.

שלמה ארצי: אתה צריך להתמודד עם אלה שיושבים בצד ומחכים, נראה מה יהיה .

שלמה ארצי: יש כאלה שמחכים בתאווה, אני הייתי שייך לאלה, לכיבוי הצופי האחרון, אני לא יודע אם אפשר להגיד את זה פה בכנסת, מורידים את המכנסיים ומשתינים על האש, זה היה הרעיון.

שלמה ארצי: יש כאלה שאחראים על החלוקה של התפוחי אדמה, קרטושקס מה שהיינו קוראים.

שלמה ארצי: יש הראשונים לקחת, אפילו יודעים לעשות כסף מזה, ויש כאלה שהם תמיד מגיעים אחרונים, תמיד כשנשאר תפוח אדמה אחד שרוף, הם מפספסים תמיד את התור.

שלמה ארצי: אותם תראה בסוף המדורה מחפשים תפוח אדמה אחד שרוף בין הגחלים.

שלמה ארצי: יש במדורה הזאת תמיד ראש ויש גם מתנגדים, כל הזמן מתנהל מאבק סביב האש, כדי שהיא לא תכבה, כדי שהיא לא תשרוף יותר מדי.

שלמה ארצי: יש אלה ששרים מסביב למדורה, לא כל כך מחשיבים אותם, מחכים אומנם לתורם לשיר, אבל הם לא נחשבים למשהו משהו הכי הכי, למרות שהילדות במדורה מתות עליהם.

שלמה ארצי: אלה אנחנו הזמרים והיוצרים.

שלמה ארצי: בתוך מדורה אינסופית שמישהו אחראי לה, הוא הדליק את האש, אבל איש לא יודע בדיוק מי הוא, ואם שמתם לב כולם רוצים לדבר בשמו ולקחת מההמשך.

שלמה ארצי: אני רוצה לדבר על זה מילה, על הזמרים הצעירים, יש שיר של מוקי, שהשורה ממנו שנקלטה היא – כולם מדברים על שלום, לא מדברים על צדק.

שלמה ארצי: אמיר בן איון שר את המילה שלכת באחד השירים שלו, יש זמר צעיר חדש שאני שומע ברדיו, שר כל הזמן עכשיו טוב, עכשיו טוב, גלעד סגן שמו.

שלמה ארצי: ועידן רייכל הביא קולות מאתיופיה, ובעברית נאמר שם – אם תלך מי יחבק אותי ככה.

שלמה ארצי: אחד מדבר חברתית, אחד מדבר אהבתית אם אפשר לקרוא לזה ככה, אחד מנסה לנחם את עצמו שעכשיו – ואחרון עשה פרויקט רומנטי, לקח זמרים ילידי הארץ עם זמרים מאתיופיה והביא אותם לתודעת הציבור.

שלמה ארצי: הקולות של הדור הצעיר מתערבבים להם, הרבה יותר ממה שאנחנו התערבבנו כשהיינו צעירים.

שלמה ארצי: כשהיינו צעירים היינו נושא הקול האישי, של הדור שלי, שלום חנוך, אריק אינשטיין, אנחנו התחלנו להגיד את המילה אני, כי עד אז כולם אמרו כולנו וכולם.

שלמה ארצי: אבל הדור הצעיר עכשיו ממש מביא את העדה שלו, את המקום שלו, את המשפחה שלו.

שלמה ארצי: זה קורה בתוך ארץ מלאת אש ומאבקים וקורבנות.

שלמה ארצי: בשבוע שעבר קברנו חיילים צעירים, השארנו משפחות בשיא הכאב האנושי.

שלמה ארצי: הרבה פעמים אנחנו משאירים אותם לבד, בהתחלה זורקים להם מילים מנחמות, והם נשארים לבד.

שלמה ארצי: אני מכיר הרבה משפחות של חברים שלי ממלחמת יום כיפור שנשארו לבד.

שלמה ארצי: אנחנו באמצע הויכוח על הדרך, על המשך חיינו כאן, או כמו שנראה לי לפעמים, אנחנו נאבקים על ערכים דמוקרטיים, האם כל העם קובע את גורלו, אם לא חלק ממנו.

שלמה ארצי: כל העם צריך לקבוע את הגבולות שלו.

שלמה ארצי: ישראל היא עדיין מקום שיש בו אי צדק חברתי, כלכלי, אנושי, עדתי.

שלמה ארצי: תוך מלחמה יום יומית מתמדת.

שלמה ארצי: תמיד יש מה לתקן פה, תמיד יש משהו לעשות יותר טוב, כך אני מבין.

שלמה ארצי: זה אגב היצירה, אני נחשב אחד באולפן שלא גומר אף פעם את התקליטים, כי תמיד אני חושב שאפשר לעשות יותר טוב.

שלמה ארצי: הרבה פעמים הייתי אומר לאנשים שעובדים איתי, אני כמו קולומבוס, נוסעים לאיי הודו המערבית, כשאני לא יודע שיש איי הודו המערבית.

שלמה ארצי: לא מזמן הייתי באיזה כנס של עיירה שנכחדה ברומניה, הוציאו לכבוד העיירה הזאת ספר, כזה עבה, היה טקס ואז הזמינו את האיש הכי זקן בעיירה, שנשאר מהעיירה, בן תשעים וכמה.

שלמה ארצי: הוא עלה לבמה והתחיל לספר מה אין בספר, זה היה ההתחלה, כל הנאום שלו היה אין בספר על זה, אין בספר על זה.

שלמה ארצי: אז אני לא רוצה לדבר על מה שאין, למרות שזה הכי כיף.

שלמה ארצי: אני רוצה להגיד כמה מלים על תעשיית המוסיקה, נכון שיש דיון כזה היום פה.

שלמה ארצי: אני לא אוהב את צמד המלים האלה תעשיית המוסיקה, אבל מה לעשות אני משתמש בהם.

שלמה ארצי: אם מתעמקים בזה טיפה, אני רואה תעשייה קטנה, מלאת אהבה, אמונה, מלאת כישרון, אבל מלאת אי בהירות לגבי העתיד שלה ולמה|?

שלמה ארצי: כי קודם כל התעשייה הזאת סובלת מחוסר הבנה של הקהל, שלא מבין עדיין מה זה אומר זכויות יוצרים, למה לא לצרוב דיסקים אלא לקנות אותם.

שלמה ארצי: מצד השלטונות שלא מבינים עדיין למה וכמה צריך לפעול קשה נגד הפיראטיות.

שלמה ארצי: אני מקבל לא פעם טלפונים מזמרים צעירים ואחרים מבקשים ממני עצה מול חברות התקליטים, או מול הרדיו.

שלמה ארצי: לדור הצעיר יש חוזים קשים מול חברות התקליטים.

שלמה ארצי: חוזים תובעניים, מקפחים לפעמים.

שלמה ארצי: זה לא רק בא מחזירויות, אלא גם מפני שבתעשייה הזאת קשה להתקיים.

שלמה ארצי: בתעשייה שקשה להתקיים בה, לוחצות חברות התקליטים על הזמרים שלהם להביא את מכסימום החזרי ההשקעה.

שלמה ארצי: אני ניהלתי בחיים שלי המון מאבקים כדי לממש את הזכויות שלי לחיות בכבוד כאומן.

שלמה ארצי: אני לקחתי איתי לפני עשרים שנה את ששי קשת ואילי גורליצקי, יום אחד צץ בי הרעיון להקים את איגוד האומנים של ישראל.

שלמה ארצי: אמרו לי שאני לא אצליח, הלכתי ואספתי את שניהם, הלכנו ביחד דרך של שנתיים, עד שהארגון הזה א.מ.י. קם.

שלמה ארצי: יש זמרים צעירים שמצלצלים ושואלים אותי מה אני עושה עם תחנות הרדיו, מול מה שקורה הפליי ליסט, תחנות הרדיו שדוגלות בהעדפה וגורמות לחלק מהשירים להעלם לפני שהם הגיעו.

שלמה ארצי: כי אם אתה לא בפליי ליסט, אתה לא קיים.

שלמה ארצי: אז למען הפריות אני חייב להגיד לגבי הפליי ליסט, שלפעמים אם אתה בפליי ליסט, אתה כן קיים.

שלמה ארצי: זאת אומרת יש לזה צד אחד והיפוכו.

שלמה ארצי: אבל הפליי ליסט הוא קשה, והוא תובעני, הוא מבקש שירים מאוד מסוימים, פופולאריים.

שלמה ארצי: אני אומר לאנשים שמקליטים בפעם הראשונה, בפעם השנייה ובפעם השלישית, ואני אומר לעצמי את זה, אמרתי את זה לעצמי כל השנים בהצלחות ובכישלונות, תאמין בעצמך, כי בסוף אם לא מדברים על צדק, גם אם לא מדברים עליו הוא יגיע.

שלמה ארצי: לשיר לאנשים בתוך מדינה כל כך פלורליסטית, כל כך כואבת וקשה, מלאת ניגודי דעות, זאת זכות ענקית.

שלמה ארצי: אני שר שלושים וחמש שנה, לא שמתי לב שהזמן עבר כל כך מהר, אני נכנס לקיסריה, מה זה מתמלא אושר ולא מאמין.

שלמה ארצי: אז זה לא תעשייה גדולה, זה עכשיו אני אומר לשרת החינוך לימור לבנת, זה לא תעשייה מסובסדת כמו התיאטרון, כמו המוסיקה הקלאסית, כמו המחול.

שלמה ארצי: פה אצלנו הזמרים כולם עובדים בשביל עצמם, מתוך עצמם, בעניות גדולה בהישרדות מטורפת, בהשפלות, חבל על הזמן.

שלמה ארצי: אבל כנראה מתוך צורך.

שלמה ארצי: אני אפילו לא אומר שזה הכרח, יש הכרח, יש צורך, אני לא בדיוק מבין את המשמעות ביניהם, אבל הכרח וצורך.

שלמה ארצי: הזמרים לא יוצאים אף פעם להפגין, אף פעם הם לא יוצאים להפגין כמעט למען הזכויות שלהם.

שלמה ארצי: לנו הזמרים יש חולשה תמידית, בושה מפני מה שיגידו.

שלמה ארצי: הרי התהילה שלנו היא מרמה, חושבים שיש לנו הכול, אני עובר בתחנות דלק, אתה עושה חיים.

שלמה ארצי: עכשיו היום פחות, אבל כשהייתי צעיר אומרים לי – עושה חיים.

שלמה ארצי: כי הסלבריטאות הזאת מסתירה לפעמים עניות ומצוקה.

שלמה ארצי: וככה אנחנו עובדים הרבה פעמים בתוך התעשייה הזאת בתוך ייאוש גדול, שהמאמץ בה לא מביא לך את מה שאתה השקעת.

שלמה ארצי: אני באופן אישי היה לי חסד, אני עבדתי עם אנשים שהקיפו אותי, עם מפיקים, עם נגנים, יש פה אנשים שלימדו אותי את התורה הזאת, עם מנהלי חברות תקליטים, עם תאורנים, שבו בישראל, אני לא יודע אם אתם יודעים, אם אתה זמר אתה צריך לדעת ולהבין הכול.

שלמה ארצי: אתה צריך להבין בתאורה, בנגינה, בחשבונאות, אתה צריך להיות מנהל חשבונות.

שלמה ארצי: לדעת לעשות משא ומתן, לדעת להיות גרפיקאי, בעיקר לדעת לעשות קומבינות.

שלמה ארצי: פה צריך בשביל להיות הכול.

שלמה ארצי: מה שקוראים האיש על התזמורת, בוב דילן קרא לזה מיסטר טמבורין.

שלמה ארצי: כאילו האיש הזה שהולך עם התופים ושר ומנגן.

שלמה ארצי: אני אספר לכם סיפור קטן, בשנות השבעים חברת הד ארצי ייצרו תקליטי ויניל, אני הייתי בא בבוקר, היו שם שני פועלים, דוד ברכה ונסים, והם לימדו אותי לעשות את הסנטר של התקליט, את החור באמצע.

שלמה ארצי: אם אתה לא מדייק בסנטר של התקליט, התקליט זייף.

שלמה ארצי: וזה מה שהיה ליוצרי המוסיקה, אם לא תדייק, תזייף, יזייפו אותך, תהיה מזויף לעולמים.

שלמה ארצי: רק אלה שמחפשים אמת בשירים, הם שורדים את הזמן.

שלמה ארצי: אני רוצה לספר לכם על כמה אנשים צעירים.

שלמה ארצי: יום אחד הופיע אלי לבחינה בחורה שעבדה במלצרות, לואי ולאה ואני בחנו אותה, היא עשתה בחינה מדהימה, הופיעה לצידי וקראו לה אתי אנקרי.

שלמה ארצי: איש אחד שאל אותי פעם אם אני אכתוב לו שיר, לימים הוא הפך לאריק סיני.

שלמה ארצי: יום אחד אספתי גיטריסט נהדר מאיזה שהוא מקום, קראו לו דני רובס.

שלמה ארצי: מבית ספר רימון הגיעה רונית שחם, בבית גדל לי יש שמנגן שירים, בן.

שלמה ארצי: – שעומדת איתי היום על הבמה, מוציאה סינגל ראשון, וסיוולדה שהגיעה מירוחם, שלא לדבר על שמעון בוסקילה שנמצא פה, והוא היה גר בנתיבות, ואיזה צ'אנס היה לו בתל אביב, אם לא הדרך שעזרנו לו.

שלמה ארצי: אנשים סופר מוכשרים, שהצ'אנס היה שם והם לקחו אותו.

שלמה ארצי: בקיצור הארץ הזאת מלאה בעיות, לא סידרנו את הגבולות שלנו ולא את החוקה, לא משלמים משכורות לעובדי המועצות המקומיות, מה זה מעצבן, מתלבטים, שרת החינוך לעשות רפורמה בחינוך, איך לעשות רפורמה בחינוך.

שלמה ארצי: פחות אלימות, פחות שנאת האחר, וקוברים את המתים, אלף מתים בשלוש וחצי שנים, זה לא נתפס.

שלמה ארצי: זה פרצופה של המדינה ואני מגיע בסוף לשירים, בגלל שזה פרצופה של המדינה, ישירו פה עוד המון שירי זיכרון לצערי, שירי אהבה, שירי שלום.

שלמה ארצי: כל השירים חשובים, כי ארץ בלי שירים זה אדם שקפא לו הלב.

שלמה ארצי: ועוד משפט אחד לזמרים, לפעמים תפקידנו גם לתקוף בשיר, לתקוף את העולם הרדוד, את הממסד, תפקידנו לא רק לענג בשביל הזמזום, לא רק להתחנף בשביל ההצלחה.

שלמה ארצי: זמר זו זכות גדולה וגם חובה ענקית.

שלמה ארצי: להגיד משהו לאנשים בזמנים קשים.

שלמה ארצי: כשאני הייתי ילד החיפושיות לימדו אותי אנגלית, נעמי שמר ואלתרמן לימדו אותי עברית, פול סיימון לימד אותי לכתוב שירים, דרך התרנגולים התאהבתי במוסיקה, עם ברוס ספרינגסטין למדתי יותר מאשר למדתי בבית ספר, בשיר אחד שלו.

שלמה ארצי: אני מודה לכם על הפרס הזה, אף פעם לא יצא לי כל כך הרבה מלים, קיבלתי כמה פרסים, אף פעם לא יצא לי טקסט כזה ארוך, אבל זו גם חרדתי לתעשייה הזאת.

שלמה ארצי: וגם הפרס הכי גדול שקיבלתי זה מהמשפחה שלי, מאימא שלי שיושבת פה, ובמיוחד מהקהל, הקהל זה הפרס הכי גדול שיש.

שלמה ארצי: הם ממלאים את האולמות שנים, אני לא מאמין, הם קונים דיסקים ושרים אותי.

שלמה ארצי: נותנים לי אהבה ונותנים לי את הזכות לשיר.

שלמה ארצי: בקיצור הכול סביב המדורה הזאת, של השבט הכי עתיק בעולם, שעדיין מחפש את עצמו, את התרבות שלו, את רגעי השקט ואת החלומות שנשארו לו.

שלמה ארצי: אני אסיים באלף נשיקות, פתחתי – אם תלכו מי יחבק אותי ככה, ואני מברך את קובי אוז שאני מת עליו, כל מה שיש לי להגיד, אני מת עליך.

שלמה ארצי: תודה לכם.

נועם גילאור: תודה רבה לשלמה ארצי על ההופעה הארוכה, אנחנו מרגישים בהופעות שלך, שלא תיגמר לעולם ההופעה הזאת.

נועם גילאור: אני שמח להזמין את קובי אוז.

קובי אוז: אני מרגיש בבר מצווה שלי, אני אהיה קצר , בעצם אני כבר קצר.

קובי אוז: אני רוצה להגיד , דווקא להיות טיפה אישי ולהגיד דווקא תודה רבה להרבה מאוד אנשים שהיו בסביבה.

קובי אוז: קודם כל תודה רבה לאבא שלי יוסף אוזן, שכל כך הרבה שנים קם בחמש בבוקר כדי ללכת למחסן של הכבלים, של המפעל, של כבלי ציון שזה היה הממלכה שלו ולימד אותי מה זה לעבוד קשה לחיות טוב ולא להתלונן אף פעם.

קובי אוז: אני רוצה להגיד תודה רבה לאימא שלי, רחל אוזן, שהיא רחל מהסוכנות, היא עבדה במשרד הקליטה בשדרות, ובוקר, ערב, לילה, כל עולה חדש שהיה חסר לו משהו, משהו בבית, משהו שצריך, תמיד היא הייתה שם בשביל אנשים.

קובי אוז: היא לימדה אותי מה זה ציונות ומה זה להיות בשביל אנשים אחרים, אז תודה רבה אימא.

קובי אוז: אני רוצה להגיד תודה רבה לשדרות, שהיא עיירה מדהימה, כשאני אומר שדרות אני מדבר על הרבה מאוד יוזמה מקומית, זה עיירה של אנשים שאכפת להם, אנשים שאוהבים מוסיקה.

קובי אוז: אז קודם כל תודה רבה לחיים אוליאל, שהוא לקח יוזמה ועשה פסטיבל שירי ילדים של ההסתדרות בשדרות.

קובי אוז: הוא לימד אותי כל כך הרבה דברים על להיות בן אדם, להיות על במה, שזה פשוט נפלא.

קובי אוז: כשאני מדבר על האנשים הטובים של שדרות, אני מדבר על אנשים שיש להם הקשבה אמיתית למוסיקה.

קובי אוז: כי מוסיקה לדעתי לא צומחת בחדרי חדרים.

קובי אוז: היא צומחת לתוך אוזניים של אנשים שאוהבים מאוד מוסיקה.

קובי אוז: ואני מדבר על אנשים שאתה יושב במתנ"ס ומנגן על הפסנתר, ויושב לידך פתאום אתה מסתכל ימינה ואתה רואה איזה מישהו יושב בשקט ומקשיב למה שאתה מנגן.

קובי אוז: והמוסיקה שלך נובטת בתוכו.

קובי אוז: תנו לי חמישה אנשים שמקשיבים כמו האנשים הכי לא מפורסמים של שדרות, ואני אתן לכם ים של שירים והמון אהבה.

קובי אוז: כי זה האנשים שבאמת בשבילם המוסיקה נעשית.

קובי אוז: אני רוצה להגיד תודה רבה למורים, מורים מדהימים בבתי הספר, יש הרבה מורים שהם לא מדהימים.

קובי אוז: אבל כשמורה הוא מדהים, חבל על הזמן כמה שהוא מדהים, וכמה שהוא עושה אור.

קובי אוז: מספיק שניים שלושה כאלה בחיים של בן אדם והבן אדם יכול להגיע מאוד, מאוד רחוק.

קובי אוז: אז תודה רבה על מורים נורא טובים.

קובי אוז: כשאני מדבר על מורים, אני גם רוצה לדבר על אנשים שאחראים לכל מיני דברים מקומיים, ולמשל הרעיון הזה של שיתוף שדרות שער הנגב.

קובי אוז: שדרות זה עיירת פיתוח מוקפת בקיבוצים, אהבה גדולה בין קיבוצים לעיירות פיתוח לא הייתה שם.

קובי אוז: יום אחד החליטו שרוצים להקים דבר שנקרא שיתוף שדרות שער הנגב.

קובי אוז: אז החבר'ה ממכללת שער הנגב היו יוצאים איתנו לטיולים.

קובי אוז: לנו היה הבית ספר עם השם הארוך ביותר בישראל – בית הספר המקיף הכללי על שם צ'רלס ורגינה גוטווירט עמל שדרות.

קובי אוז: החיבור הזה בין קיבוצים לשדרות הוא הוליד את להקת טיפקס למעשה.

קובי אוז: יושב כאן גל פרמן, שמנגן בלהקה ולמעשה הוא הקים את הלהקה, באמצע אופרת הרוק ממי, הוא ניגש אלי, קיבוצניק ואומר – יאללה בוא נקים להקה.

קובי אוז: שאלתי אותו על מה הוא מנגן והוא אמר לי – יהיה בסדר.

קובי אוז: מאז הבנו שהדבר שאנחנו רוצים לעשות זה למחוק בטיפקס את הגבולות בין אנשים, למחוק את כל ההבדלים, זאת אומרת לייצר מוסיקה שמסוגלת לקבץ אנשים מסוגים שונים ביחד למקום אחד.

קובי אוז: לעשות סוף סוף משהו שהוא של כולם, שהכול יתערבב, שההורים שלי יוכלו לשבת ולשמוע את המוסיקה הזאת ביחד עם אנשים צעירים, שאנשים מהפריפריה והמרכז יוכלו לעשות דברים ביחד.

קובי אוז: אני רוצה גם להגיד תודה רבה לאומנים טובי לב ומשובחים, שעזרו לנו כשהגענו לתל אביב, יאיר ניצני, אלון אולארצ'יק, אבי קושניר, אפרים שמיר, אריק רודיך.

קובי אוז: חבורה של אומנים, יש לי עוד המון שמות שאני יכול להגיד.

קובי אוז: אבל בגדול לא היינו לבד כשהגענו לתל אביב, גם כשהיינו להקה שאף אחד לא שם עליה.

קובי אוז: תמיד היה שם מישהו שהקשיב.

קובי אוז: זה מה שאנחנו מנסים לעשות, אנחנו הקמנו לייבל שנקרא לבנטיני, ובתוך הלייבל שלנו אנחנו מקדמים להקות צעירות ואומנים שיש להם אמירה שהיא אמירה לא רגילה, לאו דווקא כאלה שאנחנו חושבים שהם יהיו המצליחנים, אלא אלה שאומרים דברים אחרים.

קובי אוז: עכשיו יש כוכב נולד ויש מין נתיב כזה לאנשים ששרים יפה וכל זה.

קובי אוז: אצלנו בלבנטיני אנחנו רוצים לקדם את האנשים שאומרים משהו אחר, אני מאוד גאה באומנים שלנו, במיוחד בלהקה נפלאה שנקראת הדג נחש, להקה שבאה מירושלים, ואומרת דברים כמו שאף להקה אחרת לא אמרה לפניה.

קובי אוז: אני בטח פספסתי את רוב מה שרציתי להגיד.

קובי אוז: אני חושב שבגדול אנחנו צריכים לדאוג רק שהתעשייה הזאת תהיה בסך הכול בריאה וכל מה שיש לה, התעשייה הזאת לפחות במוסיקה, זה סוג של הסתיידות עורקים כזאת.

קובי אוז: זאת אומרת משהו שהצינורות לא עובדים מספיק טוב, הקהל מקבל את הדיסקים שלו במקום מסוים שבו הוא לא יכול להגיד תודה רבה לאומן ותודה רבה לאומן זה לתת לבן אדם לחיות.

קובי אוז: אנחנו צריכים לייצר את ההזדמנות הזאת לקהל למחוא כפיים, גם בחנויות ולא לתת את הכסף שלו לגנבים, אלא לתת את הכסף לאומן שעשה את המוסיקה שהוא אוהב.

קובי אוז: את ההסתיידות עורקים הזאת צריכים לעשות באמצעות זה שהממשלה תמשול בשוק הזה של המוסיקה ותדאג לזה שהדברים יעברו ממקום אחד, מהלב של האומן, אל הלב של הקהל בצורה הכי, הכי מדויקת והכי טובה שיכולה להיות.

קובי אוז: זה כל מה שמבקשים כאן, מבחינת מוסיקה, המוסיקה תגיע, המוסיקה מגיעה כבר עכשיו, השאלה זה איך עושים מזה עתיד להמון, המון להקות מעניינות וחדשות שיכולות לבוא לתוך התרבות שלנו ולעשות טוב, ולעשות שמח, ולעשות מעניין, ולעשות מרתק, ולעשות פוליטי ולעשות חברתי.

קובי אוז: כל האנשים האלה צריך לטפח אותם טוב, טוב, ולשמור עליהם.

קובי אוז: תודה רבה לכם.

נועם גילאור: תודה רבה לקובי אוז שזכה כאן בפרס הזמר העברי, אנחנו קובי מרגישים שזכינו בך, תודה רבה.

נועם גילאור: קהל נכבד, אני מתכבד להעביר את ניהול הדיון לחבר הכנסת אילן שלגי, יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, בנושא הדור הבא, מקומו של הזמר העברי בעיצוב התרבות של הדור הצעיר.

אילן שלגי: תודה רבה, בשנה שעברה ביום הזמר שרנו כאן עם גבי ברלין, ואולי בשנה הבאה נחזור לשיר, השנה היה לנו חשוב לשמוע גם את הזמרים וטוב שכך.

אילן שלגי: ועדת החינוך והתרבות שמחה לארח כאן בכנסת את באי יום הזמר העברי.

אילן שלגי: אנו מציינים כמדי שנה את חג הזמר העברי ואולי נכון יותר לומר הזמר הישראלי.

אילן שלגי: כאשר שבו לארץ ישראל אנשי חובבי ציון ובית יעקב לכו ונלכה, הם נשאו נס ודגל, דגל מחנה יהודה, יהודה במלעיל, ואנשיי העלייה השנייה והשלישית שרו – אל ראש ההר, ובהרים עוד השמש מלהטת.

אילן שלגי: היה זה הזמר העברי המתחדש שחימם את ליבותיהם וסייע להם בהתמודדות הקשה עם תנאי הימים הראשונים.

אילן שלגי: לימוד העברית, השיח בה וגם הזמר בשפה המתחדשת, היו להם מקור לשמחה, לגאווה ולשינוי הזהות העצמית לחלוצים המפריחים שממות ארצם ובונים ביתם במולדת הישנה חדשה.

אילן שלגי: בסערת הקרב של מלחמת העצמאות, ידע הישוב העברי לשיר – מסביב יהום הסער, להספיד את היקרים שנפלו בשירה נוגה , על הערב יורד אלי אופק בוער, לבטא חרדה ותקווה בשיר – אל נא תאמר לי שלום, אמור רק להתראות, או האמיני יום יבוא ועוד ועוד.

אילן שלגי: מאז ידע הזמר העברי ללוות אותנו ולהיות עימנו בימי התקווה והעצב, הניצחון והשכול.

אילן שלגי: הישראלים שרו במסע ומסביב למדורה, בעת ריקוד וגם בעת משבר.

אילן שלגי: הזמר מלכד ומאחד, מחזק ומעודד, אין כמוהו מקרב לבבות ומאחד את השונים, את הותיקים והעולים, את הזקנים והצעירים, וגם את ברי הפלוגתא הפוליטיים.

אילן שלגי: הזמר הישראלי הוא פסיפס זהות של החברה הישראלית ולכן ראוי כי נשלב בו גם זמר בשפה הערבית, וזמר בשפות הרבות שמביאים אלינו אחינו העולים המצטרפים אל הבית המשותף.

אילן שלגי: מותר ונכון כי השיר הישראלי ישלב גם אמהרית ורוסית וגרוזינית ויידיש ולאדינו וספרדית ואנגלית ומרוקנית ועוד ועוד שפות וניבים השזורים כאן בחיינו, בבית המשותף ובפסיפס הישראלי.

אילן שלגי: נציין היום את צמיחתו ופריחתו של הדור הבא בזמר הישראלי.

אילן שלגי: בעוד ענקי הזמר של ימי ראשית שנות המדינה ושל ראשית הלהקות הצבאיות, שרים עימנו, הנה צומחים זמרים ומשוררים מעיר ומכפר ומבני השכונות ועיירות הפיתוח ומעצבים את הזמר של ראשית האלף השלישי ושל מדינת ישראל המשנה את פניה.

אילן שלגי: הזמר הישראלי הוא הביטוי הנכון ביותר של הפסיפס שאנחנו רוקמים יחדיו.

אילן שלגי: שיש בו כל כך הרבה צבע ואור ועידוד וכוח, ועד בלי די כמיהה לימים טובים ולאהבה ולשלום.

אילן שלגי: בבקשה גברתי שרת החינוך התרבות והספורט.

לימור לבנת: האירוע הזה הוא אירוע חגיגי, ושבוע הזמר העברי הוא בעצם חגיגה לכולנו חגיגה לאוזניים.

לימור לבנת: אני רוצה לחרוג טיפה מהחגיגיות של האירוע, ולומר כמה דברים, אולי אני אתחיל מהדברים שאמר כאן שלמה ארצי ואומר כך – אני בת של זמרת, אז אני כאן לא מדברת רק כשרת התרבות, אלא גם כמי שמכירה את התהילה, אבל התהילה שמסתירה מאחוריה מלחמה מתמדת, יום יומית.

לימור לבנת: וכשהזכרת שלמה את תעשיית המוסיקה, חשבתי שצריך להוסיף שתעשיית המוסיקה של הזמר העברי, היא בעצם בדרך כלל תעשייה של אדם אחד, או בודדים, לא מדובר כאן באיזה תעשייה, כי אפשר לחשוב שמדובר כאן בעצם באיזה בית חרושת, זה לא כך.

לימור לבנת: מדובר באנשים שכל אחד מהם צריך להילחם כל יום, כל אחד מהם הוא תעשייה בפני עצמה.

לימור לבנת: כל אחד מהם צריך להילחם כדי להצליח, לפעמים כדי לשרוד, ולפעמים אפילו פחות מזה.

לימור לבנת: בסופו של דבר יש כאלה שמנצחים ויש כאלה שנשארים עם הרצון ליצור, עם היכולת ליצור, אבל בלי הכלים ליצור.

לימור לבנת: אנחנו צריכים לדאוג גם ליוצרים, גם למבצעים, שיוכלו להמשיך או שיוכלו להתפרנס מהיצירה שלהם ולהמשיך ליצור עוד ועוד.

לימור לבנת: הבעיה היא באמת, והזכירו את זה גם שלמה ארצי, גם קובי אוז, הבעיה היא שבמצב המשפטי הקיים אנחנו לא ממש מעודדים יוצרים ומבצעים, אנחנו גם לא מעודדים את היוצרים והמבצעים הותיקים להמשיך וליצור, ואפשר אפילו לומר שאנחנו בחוסר העידוד הזה בעצם מעודדים אותם לעסוק בעיסוקים אחרים כדי להתפרנס ולא באותה יצירה.

לימור לבנת: התמריץ השלילי הזה הוא תוצאה של העדר הגנה משפטית ראויה לזכויות הקנייניות, מה שנקרא קניין רוחני של יוצרים, של מבצעים, של כל אחד למעשה.

לימור לבנת: כל אדם יכול לעשות כאוות נפשו ביצירה של כל מי שיוצר, ללא שום תשלום.

לימור לבנת: זוהי לא רק פגיעה כלכלית ביוצרים ובמבצעים, זוהי פגיעה בעצם בתרבות הישראלית.

לימור לבנת: בואו נחשוב כמה יצירות אנחנו מפסידים, משום שהיוצרים צריכים לעסוק בנושאים אחרים כדי לפרנס את עצמם.

לימור לבנת: ראוי להדגיש כאן, בכל העולם ישנם מודלים להגנה על זכויות יוצרים.

לימור לבנת: בצרפת לשם הדוגמא יצרני הדיסקים והצורבים חייבים לשלם תמלוגים לארגוני היוצרים, בגין השימוש שנעשה במוצרים שלהם לצורך העתקת יצירות וכל אחד מאיתנו מכיר את הילדים, או כל אחד אחר שצורבים בבית את היצירות שהיוצרים יוצרים בעמל כה רב ולא רק ילדים שעושים את זה בבית.

לימור לבנת: אפשר למצוא דוגמאות רבות גם במדינות אחרות באירופה, לא רק בצרפת.

לימור לבנת: לפני שמונה שנים נחקק חוק מאוד חשוב, חוק הקלטות הריקות.

לימור לבנת: החוק הזה למעשה אמור היה להיות הבשורה הגדולה לתגמול יוצרים ומבצעים בגין הקלטות פרטיות.

לימור לבנת: אבל במקום לכלול בחוק הזה, וזה לא נעשה מתוך רצון רע, אבל בינתיים חלו התפתחויות ובמקום לכלול בחוק הזה את כל המתקנים השונים שיכולים לשמש להקלטת יצירות, החוק מתייחס למעשה רק לקלטות הישנות, או כמו שאנחנו נוהגים לקרוא לזה קסטות.

לימור לבנת: עכשיו אנחנו כבר יודעים, אף אחד לא משתמש היום כמעט בקסטות, היום יש לנו דיסקים ומכשירים מתקדמים בלי סוף.

לימור לבנת: מי משתמש בעצם בקסטות?

לימור לבנת: כמעט אף אחד.

לימור לבנת: לכן החוק לא חל על כל המתקנים האחרים, אלא רק על קסטות, בנוסף לזה החוק לא מטיל חובת תשלום תמלוגים על יצרנים, על יבואנים של מתקני ההקלטות, והחוק קובע שהמדינה תשלם סכום מסוים כפיצוי ליוצרים, חמישה אחוז מסך המכירות של אותן קלטות, אותן קסטות ריקות.

לימור לבנת: עשו חישובים ועשו תחשיבים ובסופו של דבר גילו שהמדינה צריכה לשלם בסך הכול מיליון ורבע שקלים בשנה לכל היוצרים, המבצעים, המפיקים לכולם, וחשבון פשוט יוכיח של מבצע, כל יוצר, יקבל בין עשר אגורות לחמישים אגורות, בגין כל העתקות הפרטיות האלה של היצירות שלו במשך כל השנה וזה ממש לא הגיוני.

לימור לבנת: לפני שלושה חודשים התקיים בנושא הזה דיון אצל שר המשפטים, עמדת המשרד שלנו בדיון הזה הייתה מאוד ברורה.

לימור לבנת: בכלל, אני צריכה לומר כאן שיש פה משהו שקצת נופל בין הכיסאות.

לימור לבנת: אני האימא של היוצרים והמבצעים כשרת תרבות, ושר המשפטים הוא האבא שלהם, כי החוק נמצא בעצם במשרד המשפטים.

לימור לבנת: כאן בין האימא והאבא, דרך אגב, טומי לפיד ואני כבר שיתפנו פעולה בעבר בנושא התרבות באופן מאוד חיובי.

לימור לבנת: יש לו יחס מאוד חיובי לעניין, אבל אנחנו צריכים לשתף כאן פעולה גם בהמשך, דיברתי איתו אגב, והוא בהחלט נכון לשיתוף פעולה, כדי לנסות ולקדם את הנושא הזה.

לימור לבנת: אנחנו קובעים כאן שגובה התמלוגים חייב להיקבע לפי המכירות של התקני ההקלטה, כולם.

לימור לבנת: אסור לקבוע רשימה סגורה של מכשירים שעליהם יחול החוק, כי לך תדע, פעם היו קסטות, עכשיו יש דיסקים, לך תדע מה יהיה מחר בבוקר.

לימור לבנת: לכן צריך לקבוע הגדרות שיהיו גמישות מספיק, על מנת שניתן יהיה להכניס אליהם גם בעתיד עוד מתקנים שיתפתחו במהלך השנים, ואנחנו כבר למדנו כולנו שאף פעם אי אפשר לדעת מה עוד יתפתח ומה יהיה, מי חשב מה יהיה לפני עשרים שנה, כשיהיו מכשירים כל כך משוכללים כמו שיש היום.

לימור לבנת: צריך לחייב את כל היצרנים, את כל היבואנים, לשלם תמלוגים בגין המכירות האלה, של התקני ההקלטה.

לימור לבנת: הם יועברו ליוצרים, למפיקים, למבצעים.

לימור לבנת: וזה אומר אגב לכל מי שחושש, ולמשרד האוצר, שקופת המדינה לא תידרש לשאת בעלויות של החוק הזה.

לימור לבנת: ורק מי שנהנה מהמכירה של התקני ההקלטה, הוא זה שישלם את התמלוגים.

לימור לבנת: שר המשפטים למעשה תמך ותומך בעמדה שלנו של משרד התרבות, למרות שמי שמתנגד לזה זה משרד האוצר וגם גורמים, אני אומרת את זה כאן בצורה ברורה, גם גורמים בתוך המשרד המשפטים, שהם לא שר המשפטים, צריך כאן להבין את הנקודה הזו.

לימור לבנת: לכן גם התיקון לחוק נפל קצת ונתקע בין המשרדים.

לימור לבנת: כפי שאמרתי ביקשתי משר המשפטים בשבוע שעבר לקיים בזמן הקרוב ישיבה עם ארגוני היוצרים ואיתנו, כדי שנוכל תוך שיתוף פעולה למצוא את הכלים ואת הדרכים לקדם את הנושא הזה, השר לפיד נענה לבקשה שלי.

לימור לבנת: אני יודעת שגם הוקמה וועדה על ידי משרד המשפטים, אבל זה כמובן לא מספיק ואנחנו רוצים לדחוף את זה.

לימור לבנת: אני גם אומר כך, כיוון שאנחנו במשרד התרבות לא יכולים ליזום את התיקון הזה, כי הוא נמצא כאמור באחריות משרד המשפטים, אני חושבת שאם אנחנו לא נצליח להרים את הכפפה הזאת, ואני אומרת את זה כאן לחברי, חבר הכנסת שלגי, יושב ראש הועדה, לחברת הכנסת מלי פולישוק שהיא עומדת בראש ועדת משנה שעוסקת בנושאים האלה, אני אומרת לכם אם לא נצליח להרים את זה, הכנסת צריכה לעשות את זה.

לימור לבנת: אם לא נצליח בין המשרדים, אז הכנסת צריכה לקחת את המשימה הזאת לידיה ולבצע את זה.

לימור לבנת: אם נעשה את זה יחד, אז כמובן יהיה טוב יותר.

אילן שלגי: אנחנו גם נפעיל את השפעתנו במשרדים.

לימור לבנת: בדיוק, אנחנו חייבים לתת את ההגנה, באמת שניכם יכולים להשפיע על ההשפעה גם על משרד המשפטים.

לימור לבנת: אנחנו חייבים למצוא את הפתרון להגנה על היוצרים והמבצעים, כדי שיוכלו להמשיך וליצור ואנחנו חייבים לעשות את זה גם בהקדם ומהר, ולא לחכות יותר.

לימור לבנת: אני מבטיחה שאני אפעל ככל יכולתי, כפי שאמרתי, שיתוף הפעולה בין השר לפיד וביני הוליד בעבר בשורות טובות אני חושבת והצלחות גם בנושא התקציב, אני משוכנעת שגם בהמשך, ואני אודה לכל חברי הכנסת שייקחו על עצמם את המשימה הזאת לדחוף ביחד את החקיקה, שהיא אומנם מאוד מורכבת, גם זה צריך לומר.

לימור לבנת: כאן לא מדובר בחקיקה פשוטה, מדובר כאן באחד החוקים המסובכים ביותר, אבל צריך לעשות את המאמץ הזה, לדחוף את זה קדימה ולתת את המענה הנכון.

אילן שלגי: תודה רבה לשרה, בעיקר על הדברים המעודדים.

אילן שלגי: אנחנו נשלב בדיון דברים של אנשי אומנות לעם, אנשי הזמר וחברי כנסת שירצו לדבר.

אילן שלגי: אני מקווה שנספיק עד השעה שתיים לשמוע כמה שיותר, לכן אני מבקש מהאנשים בבקשה שתיים שלוש דקות.

אילן שלגי: מר נתן איתן, מנכ"ל אומנות לעם.

אילן שלגי: מר יוריק בן-דוד מנכ"ל אקו"ם, בבקשה.

יוריק בן-דוד: אני בא הנה בלב חצוי, כי מצד אחד אני בין אלה שיזמו את החג הזה ואני מאושר שהוא קורה, ומן העבר השני אני מרגיש רע מאוד היום, כיוון שקיבלתי הודעה ממדינת ישראל, שממשיכה להכות בי.

יוריק בן-דוד: קיבלתי הודעה לפני מספר שבועות מהממונה על ההגבלים העסקיים, מהרשות להגבלים עסקיים שקובעת שאקו"ם היא ארגון היוצרים הישראלים, הוא הגבל עסקי, הסדר כובל.

יוריק בן-דוד: משמעותה של הודעה זו, למי שלא יודע, היא שאני ממשיך את פעולתי מעבר ל- 29 במאי, בתור אקו"ם אני אכנס לכלא, זאת אומרת אני עבריין, מי שזוכר טוב החוק אומר שאני אצטרך לשבת שלוש שנים.

אילן שלגי: קודם יהיה משפט, אתה לא מיד נכנס לכלא.

יוריק בן-דוד: זה לא רק אני, אלא למעשה כל מי שחבר באקו"ם, הוא עבריין פלילי, כיוון שהוא חבר להגבל עסקי, חבר להסדר כובל.

יוריק בן-דוד: הדבר הזה אין לו תקדים בכל העולם הנאור, אין לו תקדים.

יוריק בן-דוד: אין מדינה אחת למעט מדינה שולית שהדמיון היחיד שאני יכול לראות בינה לבין מדינת ישראל, היא ששתי המדינות סובלות מטרור, מדובר על אירלנד.

יוריק בן-דוד: באירלנד נקבע שהארגון המקביל לאקו"ם שם הוא הגבל עסקי, ומיד למחרת שופט של בית הדין להגבלים פסק בסדר, אתם הגבל עסקי אבל אני מרשה לכם לפעול, אתם לא עושים לי שום בעיה, אין שום תנאים, תמשיכו לפעול כפי שפעלתם עד היום.

יוריק בן-דוד: במדינת ישראל זה לא ככה, יש לנו מולנו רשות מאוד כוחנית, שפועלת מולנו הייתי אומר בצורה לא הגיונית.

יוריק בן-דוד: התנאים שהיא משיתה עלינו להמשך פעילותנו, אינם מאפשרים את המשך פעולתנו.

אילן שלגי: יש בית דין, אתם תגיעו לבית הדין.

יוריק בן-דוד: אני רק מודיע לכם עכשיו חגיגית, אני יודע שאני במעמד רשמי, אני צריך להודיע ולהיות אחראי למה שאני אומר, שב- 29 למאי, היה ולא יחול שינוי בדעת הממונה על ההגבלים העסקיים, אקו"ם תחדל מלפעול כארגון שמאגד את יוצרי ישראל, אחרי שבעים שנה.

יוריק בן-דוד: אנחנו נפנה לבית הדין להגבלים, אבל אני חלילה לא רוצה להיות עבריין.

יוריק בן-דוד: אז ב- 29 אנחנו נחדל לפעול, לא יהיה יותר אקו"ם.

אילן שלגי: תפנה לבית הדין ותבקש צו שדוחה.

יוריק בן-דוד: אנחנו מכינים ערעור לבית הדין, אני רק מודיע שלא תהיינה הפתעות, וזה אחרי מכות רציפות שאנחנו מקבלים במהלך השנים האחרונות, בכל מה שקשור בפיראטיות, ובכל מה שקשור לזילות ולזלזול בזכויות היוצרים במדינת ישראל.

יוריק בן-דוד: אני רק כדי לסבר את אוזניכם, אני לא רוצה לגזול הרבה זמן, אחד התנאים שמציבה לנו הרשות להגבלים עסקיים, מוחקת את חוק זכויות יוצרים.

יוריק בן-דוד: אחד התנאים של הרשות אומר כך – כל מי שרוצה להשתמש בזכויות יוצרים יכול לעשות זאת מבלי לבקש את רשותו של בעל הזכות.

יוריק בן-דוד: היה והוא השתמש, עכשיו אקו"ם צריכה לרוץ אחריו, לחפש אותו ועכשיו יש לה סידרה של תנאים איך היא צריכה לנהוג כלפי אותו עבריין שהפר.

יוריק בן-דוד: זה אחד התנאים הבסיסיים שעליהם הוא עומד ואומר אם לא תקבלו עליכם את התנאי הזה, אל תתקיימו מבחינתי לא צריך אתכם.

יוריק בן-דוד: אז אנחנו אומרים אם לא צריך אותנו, אנחנו לא נתקיים.

אילן שלגי: תודה, כמובן חבל לשמוע את הדברים האלה, בבקשה חברת הכנסת מלי פולישוק- בלוך, יושבת ראש ועדת המשנה של ועדת הכלכלה לענייני תמלוגים וזכויות יוצרים, בבקשה מלי.

מל פולישוק-בלוך: קודם כל אנחנו נדאג שיוריק לא ילך לבית הסוהר, אז אין לכם מה לדאוג.

מל פולישוק-בלוך: אתה יודע טוב מאוד שאנחנו יושבים על המדוכה ומנסים לפתור את הבעיות.

מל פולישוק-בלוך: גם הממונה כשאני דיברתי איתו לא חושב אחרת.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת הוא מבין שצריכים לתת לכם לפעול, אבל על פי הסדרים מסוימים.

מל פולישוק-בלוך: כך שאני לא אומרת שזה לא חמור, אבל יש לזה פתרונות.

מל פולישוק-בלוך: אכן אנחנו הקמנו פה בכנסת, ועדת משנה לועדת הכלכלה, כדי לעשות סדר בכל התחום הרחב הזה של תמלוגים וזכויות יוצרים, מתוך הבנה שאחרי חמישים ושש שנים הגיע הזמן שכאן מישהו ייתן את דעתו על זה, אנחנו מאוד נשמח, שרת החינוך, לעשות את זה עם הממשלה וצריך לעשות את זה עם הממשלה, אבל גילה, לא נחכה עד שהממשלה תסיים את כל הדיונים, כי במשרד המשפטים, הרבה לפני שטומי לפיד הגיע לשם, דנים בזה כבר הרבה מאוד שנים ואנחנו לא רואים התקדמות.

מל פולישוק-בלוך: אז לכן אנחנו רוצים לפתור את הבעיה במבט רחב יותר, גם מבחינת החוקים הרלבנטיים לזכויות יוצרים, יש עכשיו תזכיר חדש, אתם יודעים יצא ממשרד המשפטים, כבר ראינו בו כמה דברים שחסרים ולא עדכניים.

מל פולישוק-בלוך: יש את העניין של הקלטות הריקות שאני מסכימה לכל מילה שאת אמרת.

מל פולישוק-בלוך: אין ספק שכמו שזה עכשיו זה שערורייה, דווקא אחראי על זה מישהו שמאוד אוהב אומנות ומאוד אוהב אתכם, שר האוצר שוחט, שאז כנראה לא היה מוצא אחר, אבל מאז גם אף אחד לא עשה במשרד האוצר משהו לשנות את זה וזה חמור ביותר.

מל פולישוק-בלוך: מאז ששוחט סיים את תפקידו, עברו כמה ימים בישראל.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כבר נפגשנו, רק אתמול ישב הצוות אבשלום וילן, גלעד ארדן ואנוכי, ישבנו עם שנים עשר גורמים שונים מצד המשתמשים ומצד היוצרים, ודיברנו ואצלכם היינו וכבר דיברנו כמה פעמים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מנסים לראות באמת את התמונה בכללותה ולתת פתרון.

מל פולישוק-בלוך: פתרון לא יהיה תעריף מחירים אלא יהיה , כי אנחנו לא רוצים להתערב יותר מדי בעולם שלכם, במסחר החופשי, אבל אנחנו בהחלט רוצים לקבוע כאן קריטריונים כל כך ברורים, שהנושא לא יהיה פרוץ ולא יהיה הפקר.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסיים לפני כן להבהיר לכם שאנחנו פה בכנסת, קודמיי דיברו ובהחלט בחמימות רבה אליכם, אבל אני כבר מילדותי הופעתי על הבמה, לא שרתי טוב, אז הלכתי לכיוון אחר, אבל אנחנו נפגשנו כשאני עבדתי בחברת ההפקות כששלמה שר ואני ניסיתי לארגן.

מל פולישוק-בלוך: באמת אני לא יודעת כמה מכם היו בהופעה של שלמה ארצי כשהוא עומד על הבמה ואתה רואה את האלפים שעומדים ממול ואתה מרגיש את המוסיקה בכל נימי נפשך, זה פשוט חוויה ששווה לחוש אותה, יש שם אחד שמרגיש את זה כל הופעה, אבל זה דבר שבאמת צריך להרגיש את זה, כדי להבין את העוצמה של המוסיקה, ובמיוחד עוצמה של שלמה כשהוא עומד על הבמה, ואני מברכת את שניכם ובמיוחד אותך שאני מכירה אישית, על הפרס או ההכרה, הוקרה שקיבלתם.

מל פולישוק-בלוך: אני רק רוצה לומר עוד משפט אחד.

מל פולישוק-בלוך: זה שאתם צריכים להתפרנס בכבוד ממה שאתם עושים, אין פה מחלוקת, זה כולם מבינים וכולם יודעים, צריך רק לעשות את זה ולא רק לומר את זה.

מל פולישוק-בלוך: הקניין שלכם אומנם הוא רוחני, אבל התפקיד שלנו כאן כחברי כנסת, לדאוג שהוא יהיה ממשי ביותר ושנהפוך אותו מהרוחניות למשהו שאפשר ללכת איתו גם למכולת וקצת יותר ממכולת, זה התפקיד שלנו.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לומר לך שלמה לענייני הזיוף, אתה דיברת על זמר וזיוף, גם פוליטיקאים וזה הקשר שלנו לזמרים, לפוליטיקאים אסור לזייף, כי כשהם מזייפים הקהל שומע את זה.

מל פולישוק-בלוך: לכן אנחנו צריכים להיות מחוברים לאמת שלנו, לאמת הפנימית, למה שאנחנו רוצים לעשות פה ביושר ובהגינות, אז אתם תרוויחו מזה ואנחנו נעשה את תפקידנו כמו שצריך.

אילן שלגי: יענקלה מנדל, יושב ראש אמי, ואחריו חברת הכנסת גילה גמליאל.

יעקב מנדל: היות ואני ידעתי שיש לי רק דקה וחצי אני כתבתי את זה, אני נוהג בדרך כלל לדבר.

יעקב מנדל: לפני זה אני רוצה להגיד לשרה שאני מאוד נרגש מדברייך, זה פעם ראשונה שקורה לנו ציבור האומנים ואני אומר את זה חד וחלק, שמישהו אחד בממסד הזה מבין על מה אנחנו מדברים ועל זה אני אומר לך תודה רבה ואני מוחא לך כפיים.

יעקב מנדל: לפני שאני מתחיל לקרוא, אני רוצה להגיד בשם אמי ברכות לקובי אוז ידידנו, לשלמה ארצי המדריך, אני רוצה להגיד הוא חינך אותי, המדריך שלי, להגיד לך שהאומנים כבר הפסקנו להיות כאלה שקטים, יצאנו לרחוב, נצא לרחוב, הפגנו והלכנו מכות, אז כבר הפסקנות להיות "לפלפים".

יעקב מנדל: אני גם רוצה לברך את גברת ארצי, שנמצאת פה, שבעלה היה סגן יושב ראש הכנסת ואיש תרבות וגם מחנך שלי הרבה זמן, שלום לך וכל טוב.

יעקב מנדל: ההורים של קובי גם פה.

אילן שלגי: אני רק מבקש, אנחנו בועדת החינוך והתרבות, שנוותר על המכות, כל היתר בסדר.

יעקב מנדל: אני רוצה לומר שאני נמצא פה בשם ציבור ענק של אומנים מבצעים, בתוכם גם הנגנים, שהוא נמצא באחד משעותיו הקשות והוא מוחה על כך שממשלת ישראל וכנסת ישראל על חבריה, שריה ומשרדיה, כולם, מתעלמים ממצוקותינו.

יעקב מנדל: במקום לחזק ולטפח את זכויות הקניין הרוחני, במקום לשכלל את מערכת ההגנה על זכויותינו אלה, במקום חקיקה מגינה ומיטיבה הקיימת כבר חמש עשרה שנה בארצות אירופה, במקום כל זה מתעלמים מאיתנו.

יעקב מנדל: ויותר מכך, נותנים יד לאלה המנסים להציע חוק מיושן ומגוחך, ונותנים יד לאלה המנסים להחליש במכוון את אשכולות אלה שדואגים לזכויות שלנו, הגוף המגן עלינו ודואג לזכויותינו.

יעקב מנדל: הרדיו האזורי, אינו מעביר לנו תמלוגים מאז הקמתו, גלי צה"ל, לא מעבירים אלינו תמלוגים כבר שנתיים.

יעקב מנדל: גופים גדולים וחזקים אחרים יודעים להוציא לנו את הנשמה, עד שאנחנו זוכים למעט המגיע לנו.

יעקב מנדל: למרבה הפלא מנסים לראות בנו, בגוף המייצג אותנו משהו שצריך להחליש אותו ובמסדרונות משרד המשפטים כבר נרקחת תוכנית לממש את זה.

יעקב מנדל: אותנו צריך להחליש אני שואל?

יעקב מנדל: את הגוף המופקד על מימוש זכויותינו ובכך להרחיק אותנו מרחק של דור ממעמד האומנים האחים שלנו בארצות אירופה?

יעקב מנדל: אנחנו הגוף החזק?

יעקב מנדל: או אלה המשתמשים ביצירותינו ועושים בהם כבתוך שלהם?

יעקב מנדל: התכנסנו לדיון על הדור הבא, רבותיי, אני אומר לכם בואו נשמור קודם כל את הדור הזה, כי אם יעלם הדור הזה, לא יהיה הדור הבא, על מה אתם מדברים בכלל?

יעקב מנדל: אנחנו תובעים ממשלת ישראל – 1.

יעקב מנדל: תיקון מיידי של חוק זכויות המבצעים שהוגש לכנסת לפני שלוש שנים, אנחנו כבר מדברים פה שלוש שנים ונדחה על ידי משרד המשפטים.

יעקב מנדל: 2.

יעקב מנדל: חקיקה מיידית של חוק התקני הקלטה, אשר יעניק פיצוי לאלפי אומנים בישראל על שימוש הפיראטי ביצירותיהם.

יעקב מנדל: 3.

יעקב מנדל: לגנוז את התוכנית האיוולת והמרושעת של משרד המשפטים לחסל את הקניין הרוחני של האומנים.

יעקב מנדל: עד כה עטפו אותנו במלים, מלים, נגמרו המלים אנחנו יוצאים למעשים, נקודה.

יוריק בן-דוד: לאור האמור לעיל אומני ישראל לא יכולים לחגוג את חג הזמן הישראלי אנחנו מציינים יום אבל לזמר הישראלי ונוטשים במחאה את הישיבה, עם כל הכבוד הראוי.

גילה גמליאל: חבל מאוד שהתחושות הן קשות, ביום שאמור להיות יום ציון ויום שבו צריך לשמוח ולציין בהרבה רגש חיובי את היום הזה, אבל אין ספק שניתן גם להבין את התחושות הקשות של האומנים.

גילה גמליאל: בראשית דבריי אני רוצה לברך את קובי אוז וגם את שלמה ארצי שהיו מככבים אצלנו באגודות הסטודנטים כל הזמן ובכל הארץ ועושים טוב לכולם, כך שהתחושות של ההרגשה של לשמוע אתכם מוכרת טוב מאוד ובאמת מגיע לכם הפרס הזה ויישר כוח על השירה המצוינת.

גילה גמליאל: לגבי פקודות זכות יוצרים, אני באופן אישי הגשתי הצעת חוק נגד גניבה של הקניין הרוחני, בכל מה שקשור לתופעת זיופי הדיסקים, ואני מסכימה, נמצא פה עורך דין חי שמלווה איתי את הנושא הזה כבר כל כך הרבה זמן, ומי שדי תוקעים את העניין הזה לצערנו זה אכן המשרדים השונים שמתווכים בינם לבין עצמם, כדי לנסות ולמצוא פתרון יצירתי לגבי איזה שהיא הודעה מוסכמת.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה טרומית, שההתנייה הייתה שנמצא איתם הסכם, איזה שהוא נוסח הגיוני שיהיה מקובל עליהם.

גילה גמליאל: לצערי עד היום עדיין הם לא מגיעים להבנות על מנת לקבל את הידיעות וזה נע כל היום בין משרד המשפטים למשרד לביטחון פנים, בסוגיה הזאת המחלוקות ביניהם, בינם לבין עצמם בעניין הזה ואני מאוד מקווה שגם לזה נמצא פתרון ונקדם את העניין.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר משהו בהמשך לדברי השרה, אני חושבת שועדת החינוך התרבות והספורט צריכה לא לחכות עד שהשרה תרים ידיים בעניין של החוק, אלא ההפך הוא הנכון, לשלב זרועות ויחד מעכשיו לסייע בידה בהצעה הזאת על מנת לקדם אותה קדימה.

גילה גמליאל: כאן אני קוראת גם לכם להפעיל גם את היכולות ואת הקשרים שלכם בתוך המפלגה שלכם על מנת לקדם את הדברים האלה, תודה רבה.

אילן שלגי: תכף אני אתן את רשות הדיבור לזהבה גלאון, אני רק לפני כן רוצה לומר, אני חושב שזה לא מכובד שאנשים שבאו לכאן ליום שבו הכנסת מציינת את שבוע ויום הזמר העברי ומכבדת אומנים, מצאו לנכון חלק מהם לעשות איזה שהיא הפגנה מאוד לא מכובדת לצאת מהאירוע הזה שבו כולם מדברים בעד הזמר ובעד האומנות ובעד היוצרים, ובשנה הבאה אם נקיים את היום הזה, זה יהיה רק אחרי התנצלות מתאימה.

אילן שלגי: בבקשה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, זה מאוד לכבודנו שאנחנו מעניקים אות כבוד לשני יוצרים כל כך חשובים, לשלמה ארצי וקובי אוז.

זהבה גלאון: זה אות כבוד לנו אבל אני חושבת שזה אות קלון לכך שזמרים ויוצרים צריכים – אני קצת נתפסת במלים של שלמה ארצי – גבר הולך לאיבוד, זמרים , יוצרים, אומנים, הולכים לאיבוד כתוצאה מכך שהמדינה ואני אומרת המדינה, לא לוקחת אחריות על מעמדם של אותם יוצרים, של אותם אומנים, של מה שנקרא אותה תעשייה במירכאות או לא במירכאות של הזמר העברי.

זהבה גלאון: תמיד יש לנו ריטואל חוזר, אנחנו מזמינים אומנים לכנסת, וכולנו כל כך אוהב להסתופף בחיקם, זה אווירה נורא נעימה ונורא נעימה, וכל פעם אנחנו אומרים שאנחנו נעשה ונעשה ונעשה, וזה לא אינטרס פרטי של האומנים, זה אינטרס שלנו כחברה לקדם את מעמד היוצרים והאומנים.

זהבה גלאון: לכן אני חושבת שההחלטה שצריכה להיות מכאן ואפשר לרשום את זה כפסוק, ההחלטה שצריכה להיות מכאן, דיברה קודם השרה לבנת שיש אימא ויש אבא, אימא יש רק אחת, אני מעדיפה שהכול יהיה אצל אותה אימא ושהיא תקדם את זה.

זהבה גלאון: חוק הקלטות הפיראטיות יכול להיות שהוא ייתן מענה, זה רק נדבך אחד בכל העשייה, שהמדינה צריכה לקחת אחריות ולתקצב.

זהבה גלאון: מתקציבים תיאטראות, אני בעד, מתקציבים מחול, אני בעד.

זהבה גלאון: חייבים לתקצב גם את העניין הזה, זאת צריכה להיות החלטה של הוועדה וצריך לתת לשרה לקדם את הנושא הזה, אני מקווה שהיא תעשה את זה כמו שצריך, תודה רבה.

אילן שלגי: מי עוד מבקש לדבר?

אילן שלגי: בבקשה,

יוחאי חי: אני עורך דין יוחאי חי, מנכ"ל הפדרציה למוסיקה ישראלית ים תיכונית.

יוחאי חי: אני מנכ"ל הפדרציה למוסיקה ישראלית עצמאית, על כל גווניה, לרבות ים תיכונית, זה תאגיד שלנו שאנחנו תאגיד למימוש זכויות יוצרים, קיימים למעלה משבעים וחמש חברות תקליטים ומפיקים ישראליים עצמאיים.

יוחאי חי: אנחנו מתפרסים על כל הז'אנרים המוסיקליים הישראליים האפשריים, החל ממוסיקה ישראלית ים תיכונית, עד מוסיקת רוק וקלאסית וגם ג'אז.

יוחאי חי: בשם הנציג לדעתי היחידי פה של מפיקי התקליטים, הייתי רוצה לומר לשרה שגמול קלטות זה אחד מאותם דרכים שהמדינה באמת יכולה לעזור עזרה ישירה לתעשיית המוסיקה.

יוחאי חי: אבל צריך לזכור שתעשיית המוסיקה כשמה כן, תעשיית המוסיקה וזה תעשייה, ומי שעומד מאחורי התעשייה ומפיח רוח חיים בתעשייה, זה המפיקים, חברות התקליטים, שכמו ששלמה ארצי אמר מקודם, מסכנות את הונן ובגלל תקופות נורא קשות שאנחנו נמצאים, הן מאוד מקשות על ההליך של היצירה ועל היוצרים וכתוצאה אנחנו מקבלים סטגנציה ביצירה, כתוצאה מאי יכולת של אותו גלגל שמניע את התעשייה שנקרא בין היתר חברות התקליטים והמפיקים.

יוחאי חי: מה שאני רוצה להגיד באופן מאוד מצומצם מבלי להרחיב יותר מדי דברים, אני חושב שהמדינה יכולה להתערב על מנת לעודד את היצירה וזה מה שהיא צריכה לעשות, לעודד את היצירה לא את היוצרים ולא את המבצעים ולא את המפיקים מהתערבות ישירה.

יוחאי חי: מה שהמדינה כן צריכה לעשות, זה להניח את התשתית שעליה תצמח יצירה חופשית, ומצע רך ליצירה הוא הרבה יותר נכון מהתערבות של המדינה באופן ישיר באמצעות הקצאות ישירות.

יוחאי חי: גמול קלטות זה הקצאה ישירה, וזה נכון, צריך ללמוד את הנושא הוא לא כל כך פשוט, יוצרים ומבצעים זה לא חזות הכול בהצעת החוק.

יוחאי חי: הצעת החוק מדברת על יוצרים , מבצעים ומפיקים.

יוחאי חי: האיזון הפנימי שנמצא בתוך הצעת החוק הזאת, לדעתי הוא לא נכון.

יוחאי חי: בתעשיית המוסיקה לפחות בצד של חברות התקליטים יש צורך לשנות את האיזון שנמצא בתוך הצעת החוק הזה.

יוחאי חי: כהתערבות ישירה של המדינה בעידוד היצירה, גמול קלטות זה התערבות ישירה ונכונה.

יוחאי חי: אבל, על מנת שתהיה התערבות הרבה יותר נכונה ליצירה העברית המתחדשת, מה שהמדינה צריכה לעשות ואני מזמין את הועדה הזאת, ועדת החינוך של הכנסת להקים תת וועדה של אנשי מקצוע, מתחום תעשיית המוסיקה, על מנת לבדוק דרכים אחרות חלופיות, לא כל כך התערבות ישירה של המדינה, אלא יותר כהכנת המצע והתשתית הנכונה.

יוחאי חי: למה אני מתכוון, אני מתכוון לאפשר ליוצרים ומבצעים תהליך של הכנת דוחות, כל הדיווח השנתי VIS A VIS רשויות המס, חייב להשתנות באופן כזה שיקל על היוצרים בדיווחים השוטפים.

יוחאי חי: אני מדבר על הקלות במע"מ, על כרטיסי כניסה להופעות.

יוחאי חי: אני מדבר על כל מיני הטבות כאלה, שאת זה אפשר לקבל אימפקטים מתוך תעשיית המוסיקה.

יוחאי חי: על מנת שאם לא לקחת מהמדינה, לפחות שהמדינה לא תיקח מאיתנו ותאפשר את הסירקולציה זאת של כסף בתוך תעשיית המוסיקה.

יוחאי חי: לסיום מה שאני מבקש, להציע הקמתה של תת וועדה של ועדת החינוך, שתבדוק דרכים לאפשר את הקמת התשתית הזאת ולא התערבות ישירה, כי הדבר האחרון ובזה אני מסיים, הדבר האחרון שאנחנו רוצים, זה שתהיה התערבות של המדינה באופן שבו נוצרת המוסיקה בישראל.

יוחאי חי: זה הדבר האחרון שאנחנו רוצים.

אילן שלגי: בבקשה גברתי השרה.

לימור לבנת: רק באמת הערה אחרונה, קודם כל שמעתי את הדברים בקשב רב, אכן נאמרו כאן דברים חשובים.

לימור לבנת: אני לחברת הכנסת גלאון רוצה לומר, דיברת על האימא והאבא, אבל במקרה הזה הסמכויות נמצאות אצל האבא ולכן אנחנו נעבוד יחד.

לימור לבנת: אבל אנחנו משפחה אחת ואני מאמינה שאנחנו נצליח להשיג, או לקדם את הנושא הזה, וכפי שאמר עורך דין חי, זה אכן נושא מורכב ביותר, חקיקה מורכבת מאוד, אבל זה לא צריך לרפות את ידינו.

לימור לבנת: אני מסכימה גם עם חברת הכנסת גמליאל, ועם יושב ראש הועדה, אנחנו נצטרך לעבוד ביחד ועבודה משותפת עם הועדה, עם ועדת המשנה של חברת הכנסת מלי פולישוק, עם ועדת החינוך כמובן בראשותך, אני חושבת שעבודה משותפת כזאת, יחד עם שר המשפטים, תוכל באמת להוביל.

לימור לבנת: אני רק רוצה להזכיר שאין לנו זמן ואת כל זה צריכים לקדם מהר ככל שניתן, כי זה כבר מתמהמה שנים ארוכות.

אילן שלגי: תודה רבה, אני מבקש להציע לעצמנו סיכום קצר כדלהלן – ועדת החינוך והתרבות מודעת לחשיבות העצומה של הזמר העברי והישראלי לקירוב לבבות ואיחוד כל העם כפסיפס רב גווני.

אילן שלגי: הוועדה קוראת לממשלת ישראל לקדם את החקיקה להגנה על זכויות היוצרים ולתגמולם ההוגן, והכנסת תסייע בכך.

אילן שלגי: מקובל על חבריי?

אילן שלגי: תודה רבה לכולם, תודה רבה גברתי השרה.