ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 224, 2004-05-09 00:00

אילן שלגי: היות ואנחנו רושמים פרוטוקול אני מבקש ברשות

אילן שלגי: כם קודם כול לומר שלום ותודה שאתם מקבלים אותנו בפורום כל-כך מכובד – ראש המועצה האזורית וסגנו, ראש מועצת קצרין, מר יהודה הראל ועוד אנשים.

אילן שלגי: תודה שאתם מקדישים לנו מזמנכם.

אילן שלגי: באנו לכאן חברי ועדת החינוך והתרבות – אתי חבר הכנסת מגלי והבה, חבר הכנסת אורי אריאל ואני חבר הכנסת אילן שלגי יושב-ראש הוועדה.

אילן שלגי: כבר מזה זמן רצינו לבקר בגולן, תוך התמקדות בעיקר במערכת החינוך בגולן.

אילן שלגי: הגולן יקר לכולנו.

אילן שלגי: כפי שאנחנו מקיימים ביקורים באזורים שונים בארץ, היה חשוב לנו להגיע גם לכאן.

אילן שלגי: אך לפני חודש היינו בדרום באילת ובמהלך השנה האחרונה ביקרנו גם בשדרות, מעלות, אריאל וגוש עציון.

אילן שלגי: הוועדה נוסעת ומסיירת הרבה ברשויות מקומיות ובאזורים שונים והיום אנחנו כאן.

אילן שלגי: אנחנו נהיה אתכם כל היום וחלק מאתנו גם בערב.

אילן שלגי: אנחנו רוצים לשמוע ולראות ככל שאפשר להספיק ביום כזה, והיום הוא יום חג, ל"ג בעומר, אז אנחנו בוודאי שמחים להיות אתכם.

אילן שלגי: בבקשה הרב אגוזי.

משה אגוזי: אני אמשיך בנקודה שבה אתה, חבר הכנסת אילן שלגי, התחלת וזה רמת הגולן.

משה אגוזי: אנחנו חיים בהרגשה חזקה מאוד, שמלווה את העשייה היום-יומית שלנו, וזה לא רק משהו שנאמר בשיעורים ובכל מיני סדנאות, שבאמת יש משהו מיוחד במקום הזה.

משה אגוזי: בחבל הארץ המיוחד הזה יש אווירה אחרת.

משה אגוזי: כולנו מכירים אווירות אחרות, נמצאים פה, נמצאים שם, מלמדים במקומות אחרים, עובדים במקומות אחרים, אבל כאן זה הבסיס שלנו ויש לנו הרגשה חזקה של עומק, של שפיות, של כבוד, של רוח, של משהו אחר.

משה אגוזי: אני חושב שהמילים רק מגמדות את העניין הזה.

משה אגוזי: המשהו האחר הזה, המשהו המיוחד הזה הוא למעשה מה שמניע את המערכות כאן, כל מערכת בפני עצמה וכל המערכות בכללן.

משה אגוזי: מדרשת הגולן, שמר גבי חמו הזכיר, היא עמותה שהוקמה על-ידי הרב אריאל ממושב נוב.

משה אגוזי: היא הוקמה באופן רשמי ברשומות בשנת 1982 אבל היא היתה קיימת עוד לפני כן.

משה אגוזי: היא הניפה את דגל החינוך הדתי-לאומי ברמת הגולן ואת המדרשה, את שני הדגלים האלה.

משה אגוזי: עם השנים הוקמה כאן ישיבה תיכונית, שעד שנה שעברה עמדתי בראשה ועכשיו עומד בראשה הרב פלטי גרנות, ישיבה שלדעתי היא הכי טובה בארץ, מיוחדת מאוד ומבוקשת מאוד.

אילן שלגי: כמה תלמידים לומדים בה?

אילן שלגי: מאיפה הם באים?

משה אגוזי: כ-45%-50% מהגולן וכל השאר מחוץ לגולן.

משה אגוזי: באים מכל רחבי הארץ – מירושלים, מאזור השפלה, מהגליל, מאזור חיפה.

משה אגוזי: בכיתות ט'-י"ב לומדים כ-400 תלמידים.

משה אגוזי: זאת ישיבה שהרימה גם את דגל קליטת העלייה בהצלחה גדולה מאוד.

משה אגוזי: יש לנו חטיבת ביניים שבה לומדים רק תלמידי הגולן.

משה אגוזי: מכיתה ט' זה כבר הופך להיות פנימייה ואז מגיעים חבר'ה מבחוץ, כולל שכבת ט' מהגולן שנכנסים לפנימייה.

משה אגוזי: העונש הכי חמור שאנחנו יכולים להשית היום על ילד מהגולן הוא להרחיק אותו מהפנימייה.

משה אגוזי: נוצרים כאן קשרים מצוינים.

משה אגוזי: אני יכול לומר עלינו, על הזקנים, שכמעט חצי מהעבודה שלנו בחינוך היא עם בוגרים בכלל.

משה אגוזי: זאת אומרת, הבוגרים מרגישים שהמקום הזה הוא בית משמעותי מאוד עבורם.

משה אגוזי: ובאמת, ברוך ה', יש כאן הרגשה טובה מאוד.

משה אגוזי: כל זה נעשה מתוך קשר חזק מאוד עם רמת הגולן, לא רק עם מר אלי מלכה ומר סמי ברלב כראשי המועצות אלא עם מוסדות החינוך בגולן.

משה אגוזי: למשל הקשר שלי עם "נופי גולן", בית-הספר החילוני הכללי של רמת הגולן, הוא קשר עבודה וקשר חברות ויש בינינו קשרי מחשבה הדדיים ושיתוף פעולה.

משה אגוזי: ביום רביעי הקרוב למשל תהיה לנו ישיבת צוות משותפת בחספין לשתי ההנהלות של בתי-הספר כדי לעשות פרויקטים משותפים.

משה אגוזי: נעשית עבודה באמת טובה.

משה אגוזי: לפני 6 שנים החלטנו להניף דגל נוסף והוא הדגל החברתי.

משה אגוזי: התחלנו לקלוט תלמידים, ולפני 3 שנים גם תלמידות, משכבות סוציו-אקונומיות חלשות וממשפחות מצוקה שלדעתנו אילולא התמיכה המיוחדת שהם זוכים לה כאן, אם היו נשארים במקומות שמהם באו אני מעריך שמרביתם היו נושרים בכיתות י'-י"א והייתם נפגשים אתם לדעתי במקומות אחרים.

משה אגוזי: ברמת מגשימים הקמנו מוסד שמכיל 50 תלמידים; ביונתן הקמנו מוסד שבשנה הבאה ילמדו בו 85 תלמידות; והפרויקט החדש, פרויקט טכנולוגי, שלמעשה לוקח את בוגרי י"ב ועוקר אותם ממעגל אבטלה ומצוקה ש-70% מהם שייכים אליו ומעלה אותם על מסלול של עבודה, של כבוד, של פרנסה.

משה אגוזי: הרמנו את הפרויקט הזה יחד עם הצבא, עם ראש התה"ל האלוף אדם וקצין חינוך ראשי אלעזר שטרן שיהיה עוד מעט ראש אכ"א.

משה אגוזי: בשנה הבאה יהיו בפרויקט הזה 100 תלמידים.

משה אגוזי: הם משלבים 40% מהיום לימודי יהדות, קודש, ציונות, אזרחות טובה ו-60% מהיום לימודי טכנולוגיה ולמעשה נכנסים לצבא כהנדסאים וממשיכים לעבוד בזה.

משה אגוזי: 85% מהם יעבדו בצבא בתחום המקצוע שלהם.

משה אגוזי: בסך הכול ניתן למנות 6 מוסדות חינוך – יחד עם חטיבת הביניים – תחת הכותרת של "מדרשת הגולן".

משה אגוזי: יש בהם קרוב ל-250 עובדים.

משה אגוזי: היום "מדרשת הגולן" היא המעסיק הגדול ביותר ברמת הגולן.

משה אגוזי: כל המוסדות הללו עובדים תחת הכותרת הערכית שדיברתי עליה קודם ואנחנו רואים ברכה גדולה בעשייה ושמחים מאוד על מה שקורה.

משה אגוזי: יושבים פה מר סמי ברלב, מר אלי מלכה ומר יהודה הראל.

משה אגוזי: ביחד עם מובילים כעת פרויקט של חשיבה חינוכית בכל מערכת החינוך ברמת הגולן, ושותפים בזה כמעט כל נציגי הקשת החינוכית בגולן.

משה אגוזי: הצוות הזה למעשה חושב ביחד בחשיבה פתוחה מאוד, מיוחדת מאוד, עמוקה מאוד ויחד עם זה גם פרקטית מאוד.

משה אגוזי: לא חושבים רק לטווחים ארוכים אלא גם לטווחים קצרים מאוד, איך כבר מחר ניתן לעשות דברים שיקדמו את החשיבה ארוכת הטווח.

משה אגוזי: אני חבר בצוות הזה והחשיבה הזאת היא אחד הדברים הכי יפים שקורים לי בחצי השנה האחרונה.

משה אגוזי: זה מעיד שוב על הדבר הראשון שאמרתי, שהגולן באמת עובד אחרת, וזה בא לידי ביטוי ברמה הכוללת אבל גם ברמה של המוסדות באופן פרטני ומיוחד.

יוסף בר-כוכבא: כל המוסדות שהרב אגוזי ציין, בכלל החינוך העל-יסודי ברמת הגולן עובד תחת המינהל לחינוך התיישבותי.

יוסף בר-כוכבא: בחינוך הדתי יש לנו עוד שני מוסדות שהם אופייניים מאוד לשנים האחרונות.

יוסף בר-כוכבא: במערכת החינוך העל-יסודי אנחנו רואים יותר ויותר תלמידים שנושרים מבתי-הספר הקונבנציונליים הפורמליים.

יוסף בר-כוכבא: לפעמים הם נושרים חלילה לרחוב ולפעמים מצליחים לתפוס אותם בדרך.

יוסף בר-כוכבא: לצורך זה קמו בשנים האחרונות מוסדות שונים בארץ, מוסדות קטנים ויחודיים שמתמחים באיתור ילדים כאלה שנושרים.

יוסף בר-כוכבא: לפעמים רואים אותם כבר כמועמדים לנשירה במעבר מחטיבות הביניים, לפעמים תופסים אותם מאוחר יותר.

יוסף בר-כוכבא: לפעמים מחזירים אותם אחרי שהם כבר נשרו ולא למדו במשך שנה-שנתיים.

יוסף בר-כוכבא: שני מוסדות כאלה קמו ברמת הגולן, אחד לבנים והשני לבנות.

יוסף בר-כוכבא: במוסד לבנים יש כ-40 תלמידים, במוסד לבנות יש כ-80 תלמידות וברוך ה' רואים ברכה רבה.

יוסף בר-כוכבא: זה דורש המון משאבים, חשיבה מאוד לא קונבנציונלית וגם צוותים מיוחדים.

יוסף בר-כוכבא: לא די לקבל תעודת הוראה או הכשרה פורמלית בהוראה כדי לעסוק בבעיות חינוכיות מן הסוג הזה.

יוסף בר-כוכבא: יחד עם המוסדות של מדרשת הגולן, שהרב אגוזי ציין, אנחנו רואים בכל הקומפלקס הזה בפירוש דגל חינוכי.

יוסף בר-כוכבא: דבר מעניין הוא שתלמידים רבים מכל רחבי הארץ מגיעים לרמת הגולן.

אורי אריאל: מה הגידול השנתי?

אלי מלכה: הגרף היה במגמת ירידה אבל השנה הוא נעצר.

אורי אריאל: אני שואל על מספר התלמידים במוסדות, למשל בישיבת חספין.

משה אגוזי: בישיבה התיכונית אנחנו לא קולטים יותר.

משה אגוזי: עצרנו על 3 כיתות במחזור.

אורי אריאל: אז בשביל מה אתם כאן?

אורי אריאל: בשביל לעצור?

אילן שלגי: האם יש תלמידים מהגולן שלומדים מחוץ לגולן?

אלי מלכה: יש רבים כאלה מהמגזר החילוני.

אלי מלכה: כל ילדי הקיבוצים לומדים מחוץ לגולן.

אלי מלכה: בשל סיבות היסטוריות ילדי הקיבוצים והמשקים בצפון רמת הגולן ירדו ללמוד בגליל העליון והמשקים והקיבוצים בדרום הגולן ירדו ללמוד בעמק הירדן וזה נמשך כך עד היום.

משה אגוזי: גם הבנות של המגזר הדתי לומדות מחוץ לגולן.

אילן שלגי: מספר התלמידים מצדיק הקמת בתי-ספר נוספים?

אלי מלכה: היום רק 54% מילדי הגולן לומדים בגולן ושאר ה-46% יוצאים החוצה.

אילן שלגי: גם תלמידי בית-ספר יסודי?

אלי מלכה: בקיבוצים בדרום הגולן – כן.

יהודית גידלי: מה מרחק הנסיעה שהם צריכים לעבור מדי יום אל בתי-הספר?

אלי מלכה: 40 דקות לכל כיוון.

אלי מלכה: אבל אנחנו משנים את זה עכשיו.

יהודית גידלי: יש מאסה קריטית להקמת בית-ספר חדש?

אלי מלכה: כן, בוודאי.

אלי מלכה: בכל צפון הגולן יש בית-ספר יסודי חילוני אחד לכיתות א'-ו' שלומדים בו כ-300 תלמידים.

אלי מלכה: בדרום הגולן יש שני בתי-ספר יסודיים, עם 220 תלמידים ו-200 תלמידים ואת שניהם אנחנו מחברים השנה.

אלי מלכה: כלומר בשנה הבאה ילמדו בו 450 תלמידים.

אלי מלכה: הילדים בגיל בית-הספר היסודי בצפון הגולן לומדים בגולן.

אלי מלכה: בדרום הגולן לומדים מכיתה א' ועד י"ב בעמק הירדן.

אילן שלגי: לחינוך ההתיישבותי יש תשובות לעניין הזה?

אלי מלכה: לא.

אלי מלכה: זה לא החינוך ההתיישבותי.

אלי מלכה: בגיל בית-הספר היסודי זה באחריות מחוז צפון של משרד החינוך.

אלי מלכה: זה בנוי על יסוד הסכמים היסטוריים.

אלי מלכה: מרבית התלמידים בבית-הספר בעמק הירדן הם מרמת הגולן.

אלי מלכה: זאת אומרת, אם אנחנו ניקח משם את הילדים שלנו אנחנו ניצור שם בעיה, יסגרו שם את בית-הספר.

אלי מלכה: זה מהלך מורכב מאוד עם הרבה אמוציות שאנחנו עושים ביחד עם המועצה בעמק הירדן.

אילן שלגי: בהצלחה.

יוסף בר-כוכבא: בהקשר הזה, אמרנו שחן הגולן לא רק על יושביו אלא המון המון ילדים מגיעים לכאן מכל רחבי הארץ ונדבקים באווירה המיוחדת של הגולן.

יוסף בר-כוכבא: אנחנו בהחלט בונים על זה.

יהודית גידלי: יש גידול בהתיישבות?

אלי מלכה: אדבר על זה בהמשך.

אלי מלכה: עד כה דובר כאן בעיקר על החינוך הדתי ועל מוסדות החינוך שמנהלים החברים האלה.

אלי מלכה: יש כאן מערכת חינוך גדולה ומצליחה, גם בקצרין וגם בשאר הישובים בצפון רמת הגולן ובדרומה ועל זה נדבר בהמשך.

מגלי והבה: מבחינת ההישגים הלימודיים – הרי אנחנו סובלים מתופעה כלל ארצית.

מגלי והבה: אני יודע שאחרי הצבא חלק מתלמידי הישיבה ממשיכים בעיסוק התורני וחלק יוצאים לחיים.

מגלי והבה: אבל בהשוואה להישגים הלימודיים בכלל הארץ, איפה אתם עומדים?

מגלי והבה: לדעתי אנחנו כל הזמן נמצאים על מדרון תלול כלפי מטה.

פלטי גרנות: בישיבה התיכונית בשנה האחרונה 92.5% מכלל תלמידי השכבה קיבלו תעודת בגרות.

פלטי גרנות: הגשנו את כולם לבגרות.

פלטי גרנות: בשנה שעברה רק שני תלמידים מתוך 94 תלמידים לא קיבלו תעודת בגרות – לתלמיד אחד חסרה נקודה באזרחות ואילו התלמיד השני שכח לגשת לאחת הבחינות.

פלטי גרנות: אנחנו מקווים שהמגמה הזאת תימשך, שנשמור על הרמה הזאת.

פלטי גרנות: אני חייב לומר שאנחנו מנסים למצוא את האיזון הנכון בין ההישגיות והמצוינות, מצד אחד, ובין האווירה הקהילתית, אווירה של בית, מצד שני.

פלטי גרנות: לעתים קרובות אלה דברים שיכולים לעמוד בסתירה זה לזה.

אילן שלגי: כמה תלמידים ניגשו במתמטיקה למבחן ברמת 5 יחידות וברמת 4 יחידות ו-3 יחידות?

פלטי גרנות: אני לא זוכר במדויק אבל כ-2/3 מהתלמידים ואף יותר ניגשים ל-4-5 יחידות במתמטיקה.

פלטי גרנות: מעט מאוד ניגשים ל-3 יחידות במתמטיקה.

פלטי גרנות: באנגלית רק אחוז מזערי מהתלמידים ניגש לבחינה ברמת 3 יחידות.

פלטי גרנות: רוב התלמידים ניגשים ל-4-5 יחידות במתמטיקה ובאנגלית.

משה אגוזי: לפני 4 שנים קיבלנו החלטה אסטרטגית – את המהלך הזה הוביל מר צהלון, שלא נמצא אתנו כעת – שדרך המלך היא לגשת למקצוע ברמת 4-5 יחידות, לזה צריכים לגשת.

משה אגוזי: ל-3 יחידות ניגש רק מי שבאמת קשה לו והוא לא מסוגל וצריך עזרה.

משה אגוזי: מעניין שבמוסדות החברתיים שיעור הזכאים לבגרות עומד על 60%, שזה גם שיעור גבוה מאוד.

משה אגוזי: אלה חבר'ה שבאים משכבות נמוכות מאוד.

משה אגוזי: השיעור עומד על 55% ועם הבנות נגיע ל-65%-70% להערכתי.

מגלי והבה: תלמידי הישיבה עדיין מהווים כוח צבאי?

מגלי והבה: אני זוכר שכאשר הייתי קצין אג"ם חלק מתלמידי הישיבה, השכבות הגבוהות, שירתו בצבא.

משה אגוזי: אתה מדבר על ישיבת ההסדר.

משה אגוזי: כאן זה ישיבה תיכונית.

משה אגוזי: כשהבוגרים שלנו מסיימים את הלימודים הם הולכים בדרך כלל למכינות קדם-צבאיות ומשם יוצאים לקצונה.

משה אגוזי: ביונתן אין לנו עדיין כיתה י"ב כי זה עדיין צומח.

משה אגוזי: יש שם תלמידות עד כיתה י"א.

משה אגוזי: ביונתן עד היום שיעור הזכאיות לתעודת בגרות עומד על 85%-90% אבל כשיגיעו לבחינות במתמטיקה ובאנגלית אני מניח שזה יירד קצת.

משה אגוזי: כרגע לאחר המבחנים בלשון, היסטוריה ותורה שבעל-פה, כל מה שעשינו בכיתות י'-י"א עומד על שיעורי הצלחה גבוהים מאוד, אבל זה יירד.

קריאה: התוכנית המקורית היתה להביא אתכם ליונתן כדי שתוכלו לפגוש את הבנות אבל מכיוון שעכשיו ל"ג בעומר התלמידות בחופשה.

קריאה: תצטרכו לבוא לכאן פעם נוספת.

גבי חמו: אגב, בתוך המסגרות שלנו יש לנו גם כיתות אולפן לעולים לאתיופיה, גם בישיבה התיכונית וגם במסגרת של הבנות.

אלי מלכה: מתוך 32 ישובים בגולן כרגע אנחנו נמצאים בהרחבה ב-20 ישובים, זאת אומרת בסך הכול יש כאן גל גדול מאוד של בנייה והתרחבות בישובים.

אלי מלכה: זה דבר שהגענו אליו אחרי שבמשך הרבה מאוד שנים זה לא קרה.

אלי מלכה: בשנים 1991-2001, עשר השנים של המשא ומתן עם סוריה, לא נבנו כאן כמעט בכלל יחידות דיור, לא נקלטו כאן כמעט בכלל משפחות צעירות וחדשות.

אלי מלכה: ראינו את זה גם בפעוטונים ובגנים שנסגרו ובבתי-הספר שמספר התלמידים שלהם היה בירידה.

אלי מלכה: רק עכשיו הוא מתחיל להתייצב ואנחנו מקווים לראות עלייה בעניין הזה.

אלי מלכה: על זה נדבר בהמשך.

אלי מלכה: ברמת הגולן נמצאת המועצה המקומית קצרין.

אלי מלכה: המשרדים של המועצה האזורית גולן נמצאים בתוך קצרין ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא בהרבה מאוד תחומים ופרויקטים ויש לנו הרבה מאוד גופים משותפים.

אלי מלכה: יש עוד ארבע מועצות דרוזיות, של הכפרים הדרוזים בצפון רמת הגולן.

אלי מלכה: גם שם בדרך כלל אנחנו בשיתוף פעולה טוב מאוד ומשתדלים לקיים פורומים משותפים.

אלי מלכה: אני חושב שבזמן האחרון החל קושי מסוים, על זה נדבר אולי בהמשך, ואני מקווה שגם אתם תוכלו לסייע להמשיך לשמור כאן על מערכת היחסים הטובה עם הדרוזים.

אלי מלכה: אנחנו נמצאים כרגע במרכז הגולן.

אלי מלכה: אנחנו קוראים לאזור הזה אזור הגוש הדתי.

אלי מלכה: פה ישנו מקבץ הישובים הדתיים.

אלי מלכה: יצאנו מחספין שהוא ישוב קהילתי דתי גדול עם 250 משפחות וסביבו יש עוד מקבץ ישובים: אבני איתן, נוב, רמת מגשימים, קשת ויונתן, כשאלוני הבשן הוא הישוב הצפוני-מזרחי יותר ששייך גם הוא לישובים הדתיים.

אלי מלכה: אנחנו נעים כעת צפונה ואתם רואים לפניכם את החרמון.

אלי מלכה: אנחנו בציר המפלים שעולה מחמת גדר.

אלי מלכה: הפיתוח שאנחנו הולכים לראות באום אל קנטיר הוא חלק מתפיסה גדולה ושונה מאוד שאנחנו מובילים עכשיו בגולן.

אלי מלכה: למעשה האזור הזה היה ברובו חקלאי, כשהתפיסה היתה חקלאית ועיקר ההכנסה היתה מחקלאות.

אלי מלכה: לאור הצמצום במכסות המים ובשימושי הקרקע והירידה ברווחיות של החקלאות – למרות שאנחנו עדיין אזור רווחי מאוד בחקלאות, יש הכנסה של למעלה מ-600 מיליון שקל בשנה רק מחקלאות – ומאחר ואנחנו רוצים להוסיף משפחות חדשות בגולן, ואת זה אנחנו עושים בהרחבות קהילתיות לא חקלאיות בכל ישובי הגולן, לפיכך אנחנו לוקחים את כל האזור הזה לפיתוח תיירותי.

אלי מלכה: המשמעות היא לא רק בכותרת אלא ממש הלכה למעשה, תוכנית עבודה שיטתית מאוד.

אלי מלכה: השכבה הראשונה זה פיתוח אתרים לביקורי קהל, שאנחנו קוראים לה "תוכנית מצפים ומצפורים".

אלי מלכה: איתרנו למעלה מ-20 אתרים, מהחרמון עד חמת גדר, מעבר לאתרים המפותחים, עשינו בהם תכנון ואנחנו בתהליך מואץ של פיתוח האתרים האלה.

אלי מלכה: זה כולל הקמת מצפים, מצפורים, הסדרה של חניה, נגישות, שולחנות לפיקניק, קרבה למקומות עם מים וכן הלאה.

אלי מלכה: בתוך זה גם אתרים הקשורים במורשת קרב – כמו עמק הבכא שפיתחנו והוקמה בה אנדרטה גדולה, ואנחנו נכנסים השנה לתל פאחר ובשנה הבאה מקווים להיכנס לתל סאקי שנמצא מימיננו – וגם אתרים של מורשת ישראל.

אלי מלכה: בגולן נתגלו למעלה מ-32 בתי-כנסת עתיקים, שזה שליש מסך כול בתי-הכנסת שהתגלו בארץ ישראל כולה.

אלי מלכה: המשמעות היא שהיה כאן ישוב יהודי גדול מאוד בתקופת התלמוד ובתקופת המשנה.

אלי מלכה: איתרנו כמה בתי-כנסת כאלה, אחד מהם באום אל קנטיר שאותו אנחנו הולכים לראות.

אלי מלכה: כחלק מאותה תפיסה של פיתוח תיירות אנחנו משקיעים בכל רצועת החוף שלנו בכנרת.

אלי מלכה: יש לנו 6.5 קילומטרים חוף בצפון-מזרח הכנרת שם אנחנו מפתחים את התיירות האינטנסיבית, ועל הגולן אנחנו מקדמים תיירות ירוקה, תיירות אקולוגית, תיירות כפרית, כשחלק מהתפיסה היא בנייה של תיירות תוכן.

אלי מלכה: היום אנחנו מגלים יותר ויותר שהאנשים שרוצים לבוא לחופשה בגולן לא רוצים רק להגיע ולהתמנגל באיזו חורשה או לשבת בג'קוזי באיזה צימר אלא לבנות חופשה שבתוכה כלול גם טיול.

אלי מלכה: כאן בגולן למעשה ניתן לתת הכול.

אלי מלכה: כמו שאמרתי, יש לנו את אתר החרמון בצפון, את חמת גדר בדרום, 6.5 קילומטרים חוף בצפון-מזרח הכנרת, ובאמצע עוד 400,000 דונם שמורות טבע שבהן נעשית עבודה טובה מאוד בשיתוף פעולה טוב מאוד.

אלי מלכה: בסך הכול אנחנו נמצאים בעלייה במספר המטיילים והתיירים בגולן מדי שנה למרות המיתון שהיה בשנים האחרונות.

אלי מלכה: אצלנו היתה עלייה משנת 2002 ל-2003 ב-15%, ומשנת 2001 ל-2002 ב-8%.

אלי מלכה: בסך הכול הגיעו בשנת 2003 2.5 מיליון מטיילים לרמת הגולן.

אלי מלכה: זה מספר גדול מאוד של מטיילים שמצריך התארגנות גדולה מאוד ומיוחדת בהרבה מאוד נושאים, גם של איכות סביבה וגם של חניונים ופיקוח וכן הלאה.

אלי מלכה: בכל זה אנחנו עוסקים עכשיו.

אלי מלכה: על-יד זה מפתחים היום כמובן לא מעט חדרי אירוח.

אלי מלכה: זה תוכנית שהממשלה קיבלה בדצמבר 2003 תחת השם "פיתוח הכפר ברמת הגולן", שנותנת סיוע לבנייה של מיזמי תיירות, של צימרים, מפעלים לעיבוד תוצרת חקלאית, פיתוח של חקלאות תיירותית, תיירות חקלאית וכן הלאה.

אלי מלכה: אנחנו בקצב בנייה של 200 חדרים בשנה.

אלי מלכה: היום יש בגולן 1,400 חדרים.

אלי מלכה: בסך הכול אנחנו רואים מגמה של התרחבות בעניין הזה.

אלי מלכה: זה לגבי התיירות.

אלי מלכה: בנושא הבנייה והאכלוס: אנחנו בקצב של 250-300 עסקאות בשנה.

אלי מלכה: זה אומר שאנשים חותמים על מגרש בשיטת "בנה ביתך" או על בית מוכן.

אלי מלכה: קצב הקליטה הוא 1,000 נפשות בכל שנה, כ-300 משפחות חדשות רק במועצה האזורית גולן, שזה מבחינתנו מהפכה גדולה מאוד, בעיקר אחרי למעלה מעשור שלא היתה קליטה בכלל.

אלי מלכה: יש פה שינוי מגמה במספר התושבים ובמספר הנקלטים.

אלי מלכה: השינוי הוא גם בסוג האוכלוסייה שמגיעה.

אלי מלכה: עד עכשיו הגיעו למועצה האזורית גולן בעיקר מתיישבים חקלאים, בעלי נחלות שהתפרנסו מחקלאות, שהיו מאוגדים באגודות חקלאיות.

אלי מלכה: היום מצטרפים אנשים שבאים הנה למעשה לקבל איכות חיים והם גרים בהרחבות קהילתיות בתוך הישובים החקלאיים, בתוך הכפרים בגולן.

אלי מלכה: גם את המבצע הזה של האכלוס אנחנו עושים בשיתוף פעולה מלא וגדול עם המועצה המקומית קצרין, שם משווקים יחידות דיור בשיטה קצת שונה.

אלי מלכה: בתחום החינוך: במהלך גדול מאוד, מובנה ומרתק הקמנו צוות אסטרטגי לחשיבה ושינוי של כל התפיסה החינוכית בגולן.

אלי מלכה: הצגנו לשרת החינוך כשהיתה אצלנו לפני פסח את הרעיונות שלנו.

אלי מלכה: היא אמרה שזה דומה מאוד למסקנות של ועדת דברת ולכן היא תשמח מאוד לסייע לנו לקדם את התוכניות האלה.

אלי מלכה: אני מקווה שכך יהיה.

אלי מלכה: ערכנו כבר כמה ישיבות עבודה ואנחנו נציג לכם את התוכנית ב"אוהלו".

אלי מלכה: בסך הכול מערכת החינוך ברמת הגולן נבנתה על-פי התפיסות המיושנות.

אלי מלכה: בצפון רמת הגולן כמעט בכל קיבוץ היה בית-ספר יסודי קטן פרטי ולבית-ספר תיכון נסעו ללמוד בבית-ספר "הר וגיא" בגליל העליון.

אלי מלכה: את כל בתי-הספר הקטנים איחדנו לבית-ספר יסודי אחד לקיבוצים ולמושבים בצפון גולן שנמצא במרום גולן.

אלי מלכה: ילדי הקיבוצים בגיל התיכון עדיין נוסעים לגליל העליון.

אלי מלכה: כל שאר הילדים מהמושבים בצפון הגולן נוסעים לבית-הספר התיכון "נופי גולן" שהוא בית-ספר שלנו במשותף עם קצרין.

אלי מלכה: בדרום הגולן יש לנו שני בתי-ספר יסודיים, "דליות" ו"מצפור".

אלי מלכה: את שניהם איחדנו השנה לבית-ספר אחד בשני קמפוסים ובשנת הלימודים הבאה כולם יהיו בקמפוס אחד.

אלי מלכה: זה מהלך קשה מאוד ומורכב שעברנו ביחד עם הישובים.

אלי מלכה: אנחנו מתחילים השנה לבנות בית-ספר יסודי אחד לכולם ואני מעריך שגם הקיבוצים יצטרפו.

אלי מלכה: בינתיים בדרום הגולן ילדי הקיבוצים עדיין נוסעים ללמוד בעמק הירדן, גם בבית-הספר היסודי וגם בתיכון.

אלי מלכה: כל הגוש הדתי לומד כאן בבית-ספר יסודי בחספין ובישיבה התיכונית בחספין.

אלי מלכה: הבנות נוסעות לאולפנית בטבריה.

אלי מלכה: זה מבחינתנו כרגע בסדר.

אלי מלכה: יכול מאוד להיות שבמהלך השנים הבאות גם את האולפנית אנחנו נפתח בגולן.

אלי מלכה: כרגע התפיסה היא לעשות יותר אינטגרציה עם התלמידות מטבריה.

אלי מלכה: בסך הכול גם אקלים בתי-הספר וגם רמת הלימודים והלמידה – אנחנו נראה את זה בהמשך כשנדבר על תוצאות בחינות הבגרות למשל – הם בסדר, הם בממוצע ומעלה.

אלי מלכה: אבל יש עדיין הרבה מה לשפר בצד התוכני ובצד הלימודי.

אלי מלכה: בכל הקשור לצדדים הפיזיים של בתי-הספר – אני ראש מועצה חדש יחסית, אני אומר לכם שזה על גבול השערורייה.

אלי מלכה: למשל בתקציבי בטיחות לבתי-הספר השקעתי השנה 560,000 שקל אך בשנת 2003 קיבלתי ממשרד החינוך תחת הסעיף "בטיחות" 37,000 שקלים לכל מערכת החינוך בכל רמת הגולן, כשאני צריך אולי מיליון שקל.

אלי מלכה: אנחנו החלטנו להוציא את הכסף הזה כי אין לנו ברירה ואנחנו צריכים לשמור על בטיחות בתי-הספר.

אלי מלכה: השקענו למעלה מחצי מיליון שקל בקיץ האחרון לשיפוץ בתי-הספר.

אלי מלכה: סך כול התקציב שלנו היה 45,000 שקלים לכלל בתי-הספר.

אלי מלכה: זאת אומרת, יש כאן משהו מעוות.

אלי מלכה: מגלגלים כאן את האחריות לרשויות המקומיות כשאני לא בטוח אם הן יכולות לעמוד בזה.

אלי מלכה: אנחנו מצליחים לגייס מההורים ולהוריד מסעיפים אחרים בתקציב המועצה אבל זה לא יוכל להחזיק מעמד לאורך זמן.

אלי מלכה: אני מקווה מאוד שחלק גדול מהרפורמה שהולכת להיות במשרד החינוך תקבל גם את הגיבוי והתמיכה שלכם כוועדה ושלא תהיה כניעה לכל ארגוני המורים וכן הלאה, כדי שבאמת נוכל לעשות כאן שינוי משמעותי.

אלי מלכה: אנחנו בגולן הגשנו בקשה, ואני מקווה שהיא תתקבל, להקים מנהלת למערכת החינוך, מנהלת משותפת של קצרין ושלנו.

אלי מלכה: בתאגיד הזה נוכל להעסיק את המורים ואת צוותי החינוך ולעשות הסכמים נפרדים.

אלי מלכה: אנחנו בשלים למערכה הזאת ואני מקווה שנוכל לקדם את העניין הזה.

יהושע דריי: כך נראה שלב א' של בית-הכנסת לפני 9 חודשים.

יהושע דריי: בהתחלה סירבתי להתייחס אליו כאל בית-כנסת והגדרתי אותו רק כמבנה ציבור, על אף שבמאה השנים האחרונות כולם מזהים אותו כבית-כנסת על אף שלא נמצא בו אף מאפיין יהודי, לא מנורה, למעט כמה שריגי גפן.

יהושע דריי: אחרי עבודה של שבועיים מצאנו את המנורה הראשונה ולאחר עוד שבועיים את המנורה השנייה.

יהושע דריי: תחילת הסיפור של המקום הזה ב-1886 עם סר אוליפנט וחברו-שותפו שומכר.

יהושע דריי: אוליפנט היה תמהוני דרום אפריקאי שהגיע לארץ ישראל "עם התנ"ך מתחת לבית השחי" להוכיח שהתנ"ך הוא אמתי ונכון.

יהושע דריי: היום המגמה היא קצת הפוכה, החבר'ה של תל-אביב מנסים להפריך את הסיפורים התנ"כיים.

יהושע דריי: שומכר קיבל את הזכיון לסמן את תוואי הרכבת לדמשק.

יהושע דריי: משום מה נבחר התוואי של הירמוך אבל הם ציינו שיש כאן שרידים של דרך רומית (שעדיין לא מצאנו אותה).

יהושע דריי: אנחנו נמצאים על מדרגה תחתונה בגולן כשממולנו רכס --- ומן הצד השני גשור ובני יהודה.

יהושע דריי: הנחל העולה מכיוון דרום-מזרח הוא אל-על, הנחל מתחתנו הוא סמך.

יהושע דריי: זה בהחלט מעבר טבעי מן הבקעה לכיוון הגולן.

יהושע דריי: סר אוליפנט הגיע לכאן במקרה.

יהושע דריי: המדריך המקומי שלו הביא אותו מהמקום שבו הם עשו את הסקר ואמר לו שיש איזה חורבה מקסימה עם המון פסלים וכתובות.

יהושע דריי: בספר "חיפה" יש תיאור מדהים, בעריכה של רחבעם זאבי ז"ל.

יהושע דריי: הוא הוריד אותו למעיין שהיו בו מים זכים והמון צל ומשם אל החורבה הזאת ואוליפנט זיהה מיד ארכיטקטורה יהודית.

יהושע דריי: משם התחיל הסיפור הגדול.

יהושע דריי: כמה שנים מאוחר יותר, ב-1905 הגיעו לכאן שני חבר'ה מאגודת הספר הגרמני, קוהל ווצינגר.

יהושע דריי: אחד מהם היה חובב ארכיאולוגיה והשני אדריכל.

יהושע דריי: הם חפרו פה במשך 5 ימים חפירה ארכיאולוגית.

יהושע דריי: כולי מלא הערצה איך הם הזיזו את המונוליטים האלה הצדה.

יהושע דריי: הם הגיעו למסקנות שהגיעו, היום מסתבר שרובן בטעות אבל קיבלנו את הקונטור של המבנה ואיזה ניסיון של שחזור המבנה בכללותו.

יהושע דריי: בעל הרשיון לחפירה באום אל קנטיר הוא ד"ר חיים בן דוד.

יהושע דריי: לפני שהתחלנו לעבוד כאן היה נראה למראית-עין כאילו כל המבנה עדיין נמצא בעטרו אבל נפול, כאילו ילד בנה איזה מגדל ונגע בו והוא התמוטט, עם המון המון ממצאים שממלאים את כל התווך מהמפלס שבו אנחנו עומדים ועד הנדבך מתחת לנדבך הראש בקיר השני.

יהושע דריי: ואז החלטנו להציב עגורן בחפירה הארכיאולוגית.

יהושע דריי: החשיבות של התיעוד במקרים כאלה אין לה ערוך.

יהושע דריי: כל מה שנעשה בארכיאולוגיה הוא כדי לתעד.

יהושע דריי: זה מדע הרסני במיוחד.

יהושע דריי: כל שכבה שאתה מקלף, אף אחד אחריך לא יידע מה היה אלא אם כן תיעדת את המצב הקיים.

יהושע דריי: כדי לתעד משתמשים היום במודדים שמציירים את כל מה שיש מדידות תמונות.

יהושע דריי: כדי להיות עוד יותר אדוקים מהאפיפיור התחברנו לחברה שעוסקת במיפוי תלת ממדי על-ידי סורק ששולח קרן לייזר וקורא את ההחזרים.

יהושע דריי: בסופו של דבר יש לנו על כל סנטימטר בפריטים כאן את הממדים, ה-X, Y, Z.

יהושע דריי: כשקיבלתי את האתר קיבלתי את המידע על רעידת האדמה מ-749, אותה רעידת אדמה שהרסה את סוסיתא ובית-שאן.

יהושע דריי: בתמונה פה למראית-אין הכול נוטה לכיוון דרום-מערב.

יהושע דריי: בסוסיתא ובבית-שאן זה היה כיוון ה-push.

יהושע דריי: אף אחד עוד לא יודע אם הפלטה זזה מזרחה ואז הכול נפל מערבה או שזה מכה ראשונית שזרקה את הכול לצד השני.

יהושע דריי: זאת היתה התמונה, כל העמודים נפלו לכיוון ההוא.

יהושע דריי: מסתבר שלא כך הוא, המבט הראשון היה טעות חמורה.

יהושע דריי: לאחר הסריקה הזאת אנחנו ממספרים את האבן, ממספרים את תוכנית העבודה.

יהושע דריי: אנחנו עושים את זה בחומר שמתכלה מהר אבל לפני שהוא מתכלה אנחנו שותלים פנימה שבב אלקטרוני פסיבי שמכיל מספר ייחודי על כל האבנים המשמעותיות בקונסטרוקציה.

יהושע דריי: האבנים של הפן הפנימי הן לא כל-כך משמעותיות כי הן אבנים קטנות.

יהושע דריי: עם כל המידע הזה אנחנו מקלפים את השכבה שכבר תועדה וסורקים את האתר פעם נוספת.

יהושע דריי: כאן רואים כבר קירות פנימיים.

יהושע דריי: יש לנו כבר את הסריקה השלישית, הרביעית והחמישית ואנחנו מחכים לשישית ולשביעית.

יהושע דריי: היום אנחנו יודעים למקם חלונות בחזית, את בימת ארון הקודש בשלמותה.

יהושע דריי: יש לנו מתאר של 18 מטר אורך ו-14 מטר רוחב עם ציר צפון-דרום לכיוון ירושלים, פתח בדרום ופתח במערב, עם אנומליה באמצע.

יהושע דריי: בשלב א' המבנה היה של שתי קומות, עם גמלון, 12.5 מטר עד לקודקוד הגמלון.

יהושע דריי: אנחנו יודעים שהמבנה הזה נהרס ונבנה מחדש לקומה אחת בלבד.

יהושע דריי: הוא נחשב לבית-כנסת גדול מאוד ושימש מעט מאוד אנשים.

יהושע דריי: חזית המבנה היתה בגובה 12.5 מטר, מרשימה מאוד והפתח שלה היה מוסט הצידה, בניגוד לכל ארכיטקטורה רומית-ביזנטית.

יהושע דריי: צביקה מעוז במסגרת הדוקטורט שלו מצא שמרכז בית-הכנסת היה משוריין לבימת ארון הקודש, על הקיר הדרומי הפונה לירושלים.

יהושע דריי: היתה מבואה מדהימה, מאוחרת למבנה הזה, 4 עמודים ועליהם גמלון סורי עם קמרון מתחתיו כשכל אחד מהעמודים ומהכותרות ייחודי ואף אחד לא דומה לשני.

יהושע דריי: יש כותרת אחת בצורת טרפז ושנייה בצורת סל.

יהושע דריי: לפי זה אנחנו מתארכים את המבואה הזאת לפני המחצית השנייה של המאה השישית.

יהושע דריי: אתם רואים כאן בסיס בשימוש משני ועליו פסל של אריה נוגס באיזה חיה ובצד רואים תרנגול.

יהושע דריי: כאשר מתארכים אתר ארכיאולוגי מזהים מה החומר המאוחר ביותר שנמצא באתר – מטבע או חרס – וזה נותן לנו את התאריך הקדום ביותר שבו יכול היה בית-הכנסת להיבנות.

יהושע דריי: בבית-הכנסת שלפנינו זה לא כל-כך פשוט כי מצאנו טיח צבוע מהקירות מתחת לרצפות.

יהושע דריי: לפיכך התאריך שאני יכול לציין היום הוא תאריך השיפוץ של בית-הכנסת ולא יותר מזה, שהוא המאה החמישית-שישית לספירה.

יהושע דריי: הבימה שימשה מקום לספרי תורה בלבד, היה שם מקום לאדם אחד בלבד.

יהושע דריי: המסד חצי עגול, מדרגה שנייה ושלישית ממונוליט אחד, מדרגה רביעית קושרת את המעקות על-ידי זיזים מבחוץ.

יהושע דריי: את החתיכה העליונה מחזיק ה"ריש" הזה.

יהושע דריי: זאת ההיכלית.

יהושע דריי: מתחת לארון הקודש יש גניזה זמנית.

יהושע דריי: כל המבנה הזה עשוי אבן אבל הוא חלול כשהחלק הפנימי עשוי מעץ.

אילן שלגי: איך מסבירים בנייה כזאת גדולה ומושקעת בישוב כל-כך קטן?

אילן שלגי: היה צריך להביא לכאן אנשי מקצוע והרבה פועלים.

אילן שלגי: מי עשה את זה, הישוב הקטן עצמו?

יהושע דריי: בעניין דת ואמונה אין חשבון של עלות-תועלת.

יהושע דריי: חיו כאן כ-250 איש על שטח של 25 דונם.

יהושע דריי: בימים האחרונים אנחנו עוסקים בחשיפת המעיין.

יהושע דריי: מצאנו מעיין מושקע מאוד, קשתות של 6 מטר, עם שקתות מיוחדות.

יהושע דריי: היתה שם תעשייה כבדה, של פשתה או של אשפרכדים(?), בריכות בגרביטציה ולוחות אבן שחוקים.

יהושע דריי: בקיצור, היה להם מפעל מצליח והרבה כסף.

יהושע דריי: מתחת לריצוף מצאנו הרבה מאוד מטבעות, ולא סתם מטבעות אלא מטבעות יקרות יחסית שכנראה פוזרו במכוון כמנחות.

יהושע דריי: המבנה האדיר הזה הותאם ל-60 איש.

יהושע דריי: הכניסה היא ממערב והיציאה עם הפנים לירושלים.

יהודית גידלי: מה התאריך הקדום ביותר בו אתה חושב המקום הזה הוקם?

יהושע דריי: יש לי חומר מהמאה הראשונה לספירה אבל לא בבית-הכנסת אלא בכפר.

יהושע דריי: כלומר, הנוכחות באזור הזה היא מהמאה הראשונה עד המאה השמינית.

יהושע דריי: בחדר הזה נמצא מורג דסקיות שלם, מורג שאף אחד לא חשב שהוא מהמאה השמינית ואנחנו מתארכים אותו במדויק.

יהושע דריי: בחדר הזה נמצאה ערמה של כלי עבודה ממתכת – מגלים, גרזנים, קרדומים.

יהושע דריי: המטבעות נמצאות עדיין כאן, הכלים כבר בעיבוד ועוברים ניקוי.

יהושע דריי: כאן היה המרתף ובו מצאנו את הגניזה האמיתית.

יהושע דריי: מצאנו כמות גדולה של נרות שמן של 7 קנים ו-5 קנים, חלק מהם פגני, חלק מהם יהודי טהור.

יהושע דריי: לא מצאנו שום גווילים כי הלחות באוויר פירקה אותם לגמרי.

יהושע דריי: בגניזה מצאנו גם נר ברונזה עם פרצוף של סטיר, כנראה משום שיהודי לא יכול לבטל קדושה של חפץ פגני ולכן זה הושם בגניזה.

יהושע דריי: אפשר לשחזר כאן קיר שלם בגובה 4 מטר שבתוכו משובצים חלונות.

יהושע דריי: אנחנו יודעים היום את גודל החלון, את המיקום שלו ואת הרווח בין חלון לחלון.

יהושע דריי: זה דבר שאף אחד לא גילה עד היום.

יהושע דריי: בנוסף יש לנו 4 חלונות מהחזית.

יהושע דריי: יחד אתי עובדת עוד ארכיאולוגית אחת ועוד 9 עובדים בליווי של ד"ר חיים בן-דוד.

יהושע דריי: איסוף המידע הוא מהיר מאוד.

אלי מלכה: מעבר לעניין הארכיאולוגי, אנחנו רוצים להזדרז בפיתוח האתר.

אלי מלכה: יצאנו עכשיו במכרז לפיתוח נופי של האזור הזה.

אלי מלכה: יהיה כאן שביל מסודר ונגישות לנכים ופיתוח של כל האתר, מבית הבד לבית-הכנסת ולמעיין.

אלי מלכה: בסך הכול זה היקף הוצאה תקציבית לא קטן.

אלי מלכה: אנחנו רוצים להפוך את זה לאתר קולט קהל.

אילן שלגי: התקציב שלכם הוא מרשות העתיקות?

אלי מלכה: לא, מה פתאום.

אלי מלכה: התקציב הוא בעיקר ממשרד התיירות, החמ"ת(?), מעט מהחטיבה להתיישבות והמועצה האזורית.

אלי מלכה: אנחנו במועצה מקדמים כעת פרויקטים בהיקף של 1.1 מיליון שקל, שזה המון בשבילנו אבל זה חשוב לנו.

אלי מלכה: כשהאיש הזה בא למשרד שלי אי אפשר להוציא אותו בלי 200,000 שקל.

אלי מלכה: מה שנחשף כאן בסך הכול מצדיק את עצמו.

אלי מלכה: זה הופך להיות אתר שקורא להרבה ארכיאולוגים מהעולם אבל בעיקר למטיילים רבים.

אלי מלכה: זה אתר שעדיין לא פורסם, ברגע שנגמור להסדיר אותו הוא גם יתפרסם ויבואו אליו הרבה יותר אנשים.

אלי מלכה: הוא חלק מהתפיסה שדיברנו עליה בדרך, התפיסה התיירותית, של פיתוח אתרי תיירות בגולן כדי לאפשר חלוקה של מטיילים בכל האתרים ולא רק במספר מצומצם של אתרים.

יהושע דריי: 100 בתי-כנסת נחקרו בארץ ישראל, 25 מהם נמצאים בגולן.

אילן שלגי: מה מקור השם "אום אל קנטיר"?

יהושע דריי: "קנטיר" בערבית זה אמות מים, קשתות.

יהושע דריי: עדיין לא נמצא השם של בית-הכנסת.

ולרי הכט: ברוכים הבאים.

ולרי הכט: יקבי רמת הגולן שייכים לארבעה קיבוצים וארבעה מושבים, שבעה מהם ברמת הגולן ואחד בצפון הגליל.

ולרי הכט: הרעיון להקים פה יקב בגולן צץ ב-1972, כאשר את קצרין התחילו לבנות רק ב-1977.

ולרי הכט: הקיבוצים והמושבים באזור רצו לפתח את החקלאות והתעשייה כאן וראו את הפוטנציאל לגידול ענבי יין בגולן.

ולרי הכט: האקלים כאן דומה מאוד לאקלים בצפון קליפורניה, אדמת הבזלת, קיץ חם ויבש וחורף קר מאוד בצפון.

ולרי הכט: זה מצוין לענבי יין.

ולרי הכט: תזכרו שאז לא היתה תרבות יין בארץ.

ולרי הכט: לפני שלושים שנים רוב היין בארץ היה יין אדום מתוק לקידוש אבל בינתיים הכול התהפך.

ולרי הכט: בשנים האחרונות היה מהפך בתרבות היין ותרבות האוכל בארץ, הן כי ישראלים מטיילים יותר בעולם והן בשל העלייה, הכול ביחד עזר להביא מודעות רבה יותר לאוכל וליין.

ולרי הכט: במקום רק יין אדום מתוק אנשים רצו עם האוכל הטוב לשתות יינות יבשים וחצי יבשים ויינות קינוחים.

ולרי הכט: ליקבי רמת הגולן היה מעוף להקים יקב ולהביא את חינוך היין לארץ, להביא לשולחן הישראלי יין שיכול להתחרות עם הטובים בעולם.

ולרי הכט: התחלנו בקטן עם כמה מכלים שעמדו במרום גולן והפכנו לאימפריה שמייצרת היום 6 מיליון בקבוקים בשנה, כש-80% מהם מיועדים לשוק המקומי.

ולרי הכט: אנחנו עדיין שייכים לאותם 4 קיבוצים ו-4 מושבים.

ולרי הכט: לפני 4 שנים הקמנו עוד יקב בקיבוץ עירון בהרי הגליל, 2/3 בבעלות יקבי רמת הגולן ו-1/3 בבעלות קיבוץ עירון.

ולרי הכט: בסדרות המותגים "ירדן" "גמלא" "גולן" יש לנו 32 סוגי יין.

ולרי הכט: משתמשים בהרבה טכנולוגיה מודרנית בכל תהליך ייצור היין, במכלי תסיסה מנירוסטה, הכול ממוחשב.

ולרי הכט: כל מכלי התסיסה מבודדים כך שמזג האוויר לא משפיע על היין.

ולרי הכט: ברבים מהיינות שאנחנו מייצרים התהליך קצר: בציר, מכל נירוסטה, ישר מהמכל לבקבוק ואז למדף – מה שאנחנו מגדירים יין צעיר.

ולרי הכט: כל התהליך נמשך כחודשיים.

ולרי הכט: זה יין צעיר, קל ונחמד.

ולרי הכט: המחיר בישראל בדרך כלל לא עובר את ה-40 שקל.

ולרי הכט: יין צעיר לא משתבח עם הזמן ועדיף לשתות אותו מיד.

ולרי הכט: חלק מהיין שלנו עובר תהליך הרבה יותר ארוך ומורכב בחביות עץ אלון, זה מה שנקרא "התיישנות היין".

ולרי הכט: למשל יין "מרלו ירדן" מתיישן במשך 3 שנים בחביות והוא כבד יותר.

ולרי הכט: את היין הזה אפשר לשמור בשכיבה לתקופה ארוכה.

ולרי הכט: יישון היין דורש לחות גבוהה מאוד, 90% לחות, וטמפרטורה נמוכה, בין 15-17 מעלות.

ולרי הכט: החביות האלה מיובאות מצרפת ומחירן 700 דולר לחבית חדשה.

ולרי הכט: ייצור חבית זה ממש אומנות.

ולרי הכט: חבית כזאת יכולה למלא 300 בקבוקי יין.

ולרי הכט: לא כל יין נכנס לכאן.

ולרי הכט: 5 סוגים של יין אדום ו-2 סוגים של יין לבן מתיישנים כאן, חלקם 3 חודשים וחלקם שנתיים, תלוי איזה אופי אנחנו רוצים לתת ליין, אם אנחנו רוצים יין עם אופי כבד של העץ או קל יותר.

ולרי הכט: יש לנו זנים כמו סן-ג'וזפה, פינו-נוואר, מרלו ו--- – ליין אדום, וגם שני זנים לבנים – שרדונה וסוביניון בלאן.

ולרי הכט: ארוחת צהרים

אלי מלכה: כולנו כאן ביחד בהרכב מלא, גם נציגי המועצה המקומית והמועצה האזורית וכמובן חברי ועדת החינוך והתרבות של הכנסת.

אלי מלכה: הביקור הזה הוא ביקור חשוב בעינינו.

אלי מלכה: אנחנו רואים בביקור הזה כבוד גדול לאזור, לגולן, לנו.

אלי מלכה: אנחנו מודים ליושב-ראש הוועדה ולכם שהגעתם לביקור הזה.

אילן שלגי: אני מבקש לציין שהצטרפה אלינו חברת הכנסת ענבל גבריאלי.

אלי מלכה: הביקור הזה חשוב לנו מאוד כי אנחנו בגולן נמצאים בתקופה מרתקת מאוד ומעניינת.

אלי מלכה: זה קצת שונה אולי ממה שקורה בדרך כלל בארץ או ברשויות האחרות – מיתון ומשברים ופשיטות רגל.

אלי מלכה: אנחנו נמצאים דווקא בתקופה של צמיחה ופריחה ובנייה ופיתוח.

אלי מלכה: כל זה מלווה כמובן בהמון עשייה של הקהילה בגולן.

אלי מלכה: אחת המטרות העיקריות שהצבנו לעצמנו היא שינוי גדול מאוד שאנחנו רוצים לעשות במערכת החינוך בגולן.

אלי מלכה: לא צריך להרחיב את הדיבור על מערכת החינוך בארץ.

אלי מלכה: אני חושב שאתם מכירים את זה בוודאי טוב ממני ומודעים.

אלי מלכה: אני נוהג להגיד שהמדינה הזאת נלחמת על עצמאותה כבר 56 שנים ועדיין לא הגענו לעצמאות, לא רק בעיצוב גבולות הארץ אלא גם בעיצוב דמותה של החברה בישראל.

אלי מלכה: אנחנו תושבי הגולן רוצים להיות שותפים לא רק בעיצוב גבולותיה של הארץ, מה שעשינו לא מעט בזמן האחרון, אלא גם בעיצוב דמותה של החברה בישראל.

אלי מלכה: אנחנו רוצים להשקיע הרבה מאוד במערכת החינוך ולכן הביקור שלכם הוא חשוב מאוד.

אלי מלכה: אני מקווה מאוד שנוכל להעביר את המסר שלנו בצורה ברורה, רהוטה ונכונה, ובעיקר לקבל את הסיוע שלכם במעלה הדרך ולאורך השנים.

אלי מלכה: נמצאת כאן למעשה הנהלת הגולן, האנשים המובילים את מערכת החינוך בגולן ואת המחקר הגולן.

אלי מלכה: נמצא אתנו פרופ' ראובני, מנהל המכון לחקר הגולן.

אלי מלכה: כל הזמן אני מזכיר שהוא פרופסור כי עד לא מזמן היה לנו רק פרופסור אחד בגולן ועכשיו יש לנו שלושה.

אילן שלגי: אני מבקש להרים כוסית לחיי הגולן ומערכת החינוך בגולן.

אילן שלגי: מכללת "אוהלו" בקצרין – מפגש עם מנהלי בתי-ספר בגולן

אלי מלכה: נמצאים כאן אנשים מההנהגה החינוכית של רמת הגולן – אנשים ממשרד החינוך, המפקח מר אריה פלד וגברת עופרה שטיין, מנהלי מוסדות החינוך, מנהלי מחלקות החינוך, וכן מנהל המכון לחקר הגולן.

אלי מלכה: כולנו חיכינו למפגש הזה כדי להציג בפניכם את הרעיונות שלנו איך לקדם את החינוך ולשמוע מכם איך אפשר לסייע, איך אתם רואים את קידום מערכת החינוך בארץ בכלל ובגולן בפרט.

אלי מלכה: בפתיח אבקש ממר קובי גביש, מנהל מחלקת החינוך של המועצה האזורית גולן, להציג את החזון החינוכי.

אלי מלכה: אחר-כך מר עידו חגאי, מנהל מחלקת החינוך של קצרין, יוסיף אם צריך ואחריו יוזמן לדבר ד"ר איתמר רבן מנהל "אוהלו".

אילן שלגי: שלום לכולם.

אילן שלגי: אנחנו שמחים להיות אתכם בגולן.

אילן שלגי: נמצאים כאן חברי הוועדה – חברת הכנסת ענבל גבריאלי, חברי הכנסת מגלי והבה ואורי אריאל ואנוכי אילן שלגי.

אילן שלגי: אנחנו נוסעים הרבה ברחבי הארץ וכבר מזה זמן רצינו להגיע גם לגולן.

אילן שלגי: לפני כחודש היינו באילת כך שאנחנו משלימים את הקצוות.

אילן שלגי: במרכז, בגליל ובבאר-שבע היינו גם כן.

אילן שלגי: על כל פנים, אנו סבורים שתפקידנו להכיר את החינוך לא רק מהלשכות שלנו בירושלים וממפגשים עם אנשי חינוך אצלנו אלא לראות את האנשים גם בביתם ובעבודתם.

אילן שלגי: בדרך כלל אנחנו משתדלים לפגוש תלמידים ולשוחח איתם.

אילן שלגי: היום זה לא הסתייע בגלל ל"ג בעומר אבל היות ויתקיים כאן טקס הסיום של המכללה אז חשבנו שבכל זאת טוב יהיה לקיים את הביקור היום.

אילן שלגי: המפגש אתכם חשוב לנו למרות שהוא לטעמי קצר מדי.

אילן שלגי: נשמח לשמוע את הדעות והמחשבות שלכם על מערכת החינוך בכלל, וכמובן ככל שתמצאו לנכון להתייחס לנושאים ספציפיים לגולן.

אילן שלגי: בהמשך אני מניח שגם חבריי ירצו להתבטא ולשאול שאלות.

אילן שלגי: נמצאת אתנו גם הגברת יהודית גידלי מנהלת הוועדה ועוד כמה מהעוזרים שלנו שבאו אתנו.

אילן שלגי: בבקשה.

קובי גביש: אני אציג תוצרים של חשיבה שנעשתה במערכת החינוך בגולן בשנה וחצי-שנתיים האחרונות, שהם תוצרים ראשוניים.

קובי גביש: נרצה אחרי זה לנהל אתכם יחד דיון עליהם.

קובי גביש: חשוב לי להגיד בתחילת הדברים שמערכות החינוך בגולן, גם של המועצה המקומית וגם של המועצה האזורית, עובדות בשיתוף פעולה מלא.

קובי גביש: כל מה שקשור בחשיבה מה לעשות ואיך לקדם את מערכות החינוך נעשה יחד ולא באופן מפוצל.

קובי גביש: צוותי החשיבה שעוסקים בנושאים האלה הם צוותים משותפים ואנחנו רואים בזה מנוף בלתי רגיל לטפל במערכת החינוך בגולן בכללותה.

קובי גביש: אתן לכם נתונים כלליים על מספר התלמידים במערכת החינוך בגולן.

קובי גביש: במועצה האזורית ובמועצה המקומית יש כ-800 ילדים בגנים; בבתי-הספר היסודיים – 2,100 ילדים; ובבתי-הספר התיכוניים – 1,300 תלמידים.

קובי גביש: בשנתיים האחרונות כשלב ראשון אנחנו מנסים להגיע לאיזה קו אחיד במבנה מערכת החינוך.

קובי גביש: השקענו בזה הרבה מאוד עבודה.

קובי גביש: יחד עם ההשקעה במבנה המערכת כדי שבתי-הספר יהיו אחידים – א'-ח', ט'-י"ב – השקענו גם מאמצים רבים במוסדות שיאפשרו לתלמידים שלנו ללמוד בגולן.

קובי גביש: בהיותנו פריפריה אנחנו מרוחקים מכל מיני מוסדות שמרוחקים שעה-שעה וחצי נסיעה מכאן.

קובי גביש: אנחנו מעוניינים בפירוש שתלמידינו ילמדו כאן ומשקיעים בזה הרבה מאוד מאמצים.

קובי גביש: זה אחד הנושאים שחשוב לי להעלות כרגע, לפני שאני אפרוס את הצד האסטרטגי, לדבר על השוני בין הפריפריה לבין המרכז בכל הקשור למערכות יחודיות, מבחינת מספר התלמידים שבהן לפחות.

קובי גביש: זה נושא שאם יהיה לנו זמן אני אשמח לפתח אותו כי כאן אנחנו נתקלים בקשיים.

קובי גביש: מבחינת החשיבה הגולנית בנושא חינוך, בשנה וחצי האחרונה הוקם צוות שהתחיל חשיבה בנדון, חשיבה שהשליכה אל פורומים של מנהלי בתי-ספר.

מגלי והבה: סליחה, מה זה "חשיבה גולנית בחינוך"?

קובי גביש: תיכף אני אציג אותה.

קובי גביש: מה שאני אציג כאן אלה דברים שלפחות לעניות דעתנו יכולים להישמע טריוויאליים מאוד אבל בחשיבה שאנחנו השקענו בנושא הגענו למסקנה ברורה שהם הדברים המהותיים ביותר אם אנחנו רוצים לקדם את מערכת החינוך לטווחים של יותר מחצי שנה-שנה של פרויקט נקודתי כזה או אחר.

קובי גביש: בהסתכלות על מערכת החינוך ראינו תנועה חד-סטרית כאשר המנהל-מורה נותן משהו והתלמיד נוטל וזהו, בזה הכול נסגר פחות או יותר.

קובי גביש: המנהל-מורה לא מקבל כמעט שום דבר.

קובי גביש: אנחנו רוצים לבנות סיטואציה אחרת בה כל אחת מהפונקציות בתוך בית-הספר, מנהל-מורה או גם תלמיד, לא רק נותנת אלא גם מקבלת.

קובי גביש: ההנחה היתה שנתינה בלבד תוביל לשחיקה, ואילו נתינה וקבלה תוביל בסופו של דבר לפעילות מוטיבציונית של כל האנשים במערכת, לא רק תלמידים, לא רק מורים ולא רק מנהלים.

קובי גביש: ההנחה היא שאם נצליח ליצור סיטואציה כזאת, ניצור מערכת שכל הזמן רוצה להתפתח, שכל הזמן רוצה להתקדם, שכל הזמן יש לה מוטיבציה להמשיך ולנוע קדימה.

קובי גביש: לא מערכת שמקבלת איזה פרויקט, נאנקת תחת עול הפרויקט וכעבור שנה מקבלת פרויקט חדש אלא מערכת שמרגישה כל הזמן שהיא בנתינה מצד אחד ובקבלה מצד שני.

קובי גביש: הנתינה-קבלה הזאת היתה הבסיס בחשיבה כיצד אנחנו רוצים להמשיך הלאה.

קובי גביש: באותה מערכת של נתינה-קבלה אנחנו רוצים להתמקד בשלושה נושאים עיקריים.

קובי גביש: פן אחד הוא הפן הרגשי; הפן השני הוא הפן הרוחני; והפן השלישי הוא הפן השכלי-לימודי.

קובי גביש: בכל מה שנעשה במערכת החינוך אנחנו רוצים את כולם יחד.

קובי גביש: אנחנו לא רוצים רק מתמטיקה, אנחנו לא רוצים רק ערכים, אנחנו לא רוצים רק רגשות.

קובי גביש: אנחנו רוצים מכלול של כל הדברים האלה יחד.

קובי גביש: אני חושב שמכלול של כל הדברים האלה יחד בונה אדם, בונה תלמיד, בונה מורה, בונה מנהל.

קובי גביש: כל השלושה יחד.

קובי גביש: לא אחד בלבד ולא שניים בלבד.

קובי גביש: אם נצליח לארגן מערכת שבה כל הדברים האלה יחד ניתנים כמערך כולל אנחנו נעלה על "סוס מנצח".

קובי גביש: התחלנו לגבש חשיבה כיצד לעשות את זה.

קובי גביש: אמרנו דברים שנשמעים דברי חכמים אבל השאלה היא איך עושים את זה.

קובי גביש: האם אנחנו נלך על כל קהל היעד שלנו, גם על המורים וגם על התלמידים?

קובי גביש: אמרנו, בשלב ראשון בואו נפלח את קהל היעד.

קובי גביש: הקהל שלנו הוא מורים, מתוך הנחה ברורה שמורים ומנהלים שעסוקים בבית-הספר מגיעים לאיזה מיצוי של עצמם.

קובי גביש: ברגע שהם נמצאים בסיטואציה שהם מרגישים טוב בתוכה – כייף להם להגיע, כייף להם לשבת ולדבר זה עם זה, כייף להם ליצור סינרגיה אחד עם השני – כאשר יש סיטואציה כזאת, אחרי זה הכול פשוט, אחרי זה אין בעיה.

קובי גביש: אם יש סיטואציה שמורה נכנס לבית-ספר וכייף לו לעבוד, אם יש סיטואציה של למידה בגולן שבה מורים במתמטיקה נפגשים זה עם זה באופן קבוע ורוצים ללמוד אחד מהשני כי זה כייף להם, כי זה טוב להם, כי זה נותן להם – אז מכאן אנחנו יכולים להמשיך הלאה.

קובי גביש: על הבסיס הזה אמרנו שמתוך שלושת הגורמים האלה – של העצמה ערכית, העצמה לימודית והעצמה אישיותית – אנחנו נתמקד בינתיים במה שקשור במורים בבית-הספר ואנחנו רוצים בסופו של דבר להגיע לכך שיהיה לנו גם משהו פרקטי.

קובי גביש: תמיד יש לנו מילים יפות מאוד, מילים שיכולות לגעת, אבל מה עושים עם זה?

קובי גביש: מה הם העקרונות שעל-פיהם אנחנו נפעל כדי שהדברים האלה יוטמעו במערכת בסופו של דבר.

קובי גביש: אמרנו, בואו נלך על כל הנושאים שרשומים במחומש החיצוני הזה.

קובי גביש: בכל מה שאנחנו נעשה בתוך בתי-הספר או עם צוותי המורים יהיה ביטוי לקשר הקהילתי.

קובי גביש: אנחנו לא נעשה עוד מאותו דבר.

קובי גביש: אם עשינו פעם משהו, אנחנו רוצים עכשיו לעשות משהו חדש.

קובי גביש: אנחנו רוצים שיהיו תוצאות מדידות למה שיתבצע בסופו של דבר בתוך בית-הספר.

קובי גביש: אנחנו רוצים שתהיה המשכיות, זאת אומרת שלא יהיה מצב שאדם מתחיל בעשייה מסוימת והוא נקטע, שתלמיד מתחיל משהו בכיתה ז' ואחר-כך נקטע בכיתות ח'-ט'.

קובי גביש: אנחנו רוצים שתהיה המשכיות בכל עשייה ואנחנו רוצים לשאוף לסיטואציה שבה אני עושה משהו שאני לא יודע לעשות אותו כעת מתוך תחושה שדווקא זה ייתן לי דחיפה קדימה וכוח רצון להמשיך לעשות אותו דבר.

קובי גביש: המבנה המחומש הזה – שקראנו לו "פרקטל" – הוא מבנה בסיסי שמלווה כל עשייה ברמה הבסיסית.

קובי גביש: המבנה הבסיסי מנווט איך; המבנה המרכזי קובע מה אנחנו רוצים שיהיה בסופו של דבר.

קובי גביש: מכאן המשכנו לפן נוסף.

קובי גביש: עד כה אמרנו פחות או יותר מה הוא המרכז שאנחנו מתמקדים בו – שאנחנו מתמקדים במורים; אמרנו מה הם חמשת העקרונות שאנחנו עובדים לפיהם; אמרנו מה הבסיס שצריך להיות אצלנו.

קובי גביש: עכשיו בואו נראה איך ניתן לבצע את זה.

קובי גביש: כרגע אנחנו נמצאים בשלב הזה ואנחנו הולכים לגבש אותו יחד עם מנהלי מוסדות החינוך.

קובי גביש: יכול מאוד להיות שיחולו בו שינויים.

קובי גביש: זה רק הצעה ראשונית.

קובי גביש: השקף הזה מנסה לקבץ את כל המה, מי ואיך שהצענו.

קובי גביש: כשאני מדבר על "מה" אני מדבר על כך שהצוותים האלה אמורים בסופו של דבר לסייע לבתי-הספר ולילדים להגשים את החזון שלהם.

קובי גביש: הצוותים האלה שאמורים לקום בסופו של דבר ברמת הגולן צריכים לפתח תהליכי חשיבה בתחומים שונים.

קובי גביש: כבר ביום שישי הקרוב צוות ראשון ייפגש ויתחיל לחשוב.

קובי גביש: מי שירכיב את הצוותים האלה יהיו כל הגורמים האלה: צוות ליבה, הצוות המרכזי שהתחיל לחשוב על כל מה שדיברתי עליו קודם וממשיך לחשוב ולפתח את זה ביחד עם המנהלים; ראשי משרד החינוך – מפקחים, אנשים שהם בעלי מקצוע; צוותים ממוסדות החינוך – מנהלים או מורים רלוונטיים; ואנשי מקצוע אחרים שאנחנו נחליט להיוועץ בהם.

קובי גביש: למשל אולי נוסיף מומחה בנושא הלמידה לצוות של הלמידה, או נצרף מומחה לנושא רגשי לצוות הרגשי.

קובי גביש: כרגע אנחנו מתחילים להזניק צוות אחד, צוות ההזנקה, מתוך תחושה שלנו שאנחנו יכולים לדבר גבוהה-גבוהה אבל בסופו של דבר משהו צריך להתרחש גם מול העיניים.

קובי גביש: כל מה שאמרו קודם הוא משהו שרק מתחילים לעבוד עליו ויכול להיות שהוא יצמיח משהו תוך שנתיים, נוכל לראות שאכן קורה משהו בכל הקשור לתרבות העבודה של המורים בבתי-הספר.

קובי גביש: אבל כאשר מדברים על איזה פרויקט, איזה צורך שלנו בגולן לנוע קדימה, אין ספק שבתשס"ה צריך לקרות משהו ולא לחכות עוד שנתיים.

קובי גביש: לכן, על בסיס מה שדיברנו קודם, אנחנו נזניק 2-4 תוכניות שיתחילו להיות מיושמות כבר בתשס"ה ואיתן נתקדם, כשמה שמלווה אותן זה אותו "פרקטל" שדיברתי עליו קודם ואותו אני אשאיר כרקע לדיון בנושאים שאנחנו רוצים לעסוק בהם.

אלי מלכה: תודה.

אלי מלכה: מר יהודה הראל הוא יושב-ראש היחידה האסטרטגית שלנו ולמעשה כל התחלת החשיבה, הקמת צוות הליבה התחילה בצוות האסטרטגי.

אלי מלכה: בתוך אותה יחידה מובילים הרבה מאוד מהלכים אסטרטגיים.

2307: אני רוצה להגיד משהו כללי.

2307: החברה שלנו והמדינה שלנו נמצאים בבעיות וקשיים, זאת ההרגשה של כולם.

2307: אלה קשיים כלכליים, זה אי-ידיעה איך נוכל להתחרות בכפר הגלובלי, בכלכלות אחרות, זה בעיה מה נעשה עם 1.5 מיליון נפשות לפחות שלא יכולים להשתתף בכלכלה של ישראל, ושורה של נושאים אחרים – של פערים, של עוני, נושאים חברתיים-כלכליים.

2307: אני חושב שלהרבה אנשים יש הרגשה שהמערכת הפוליטית לא יודעת לפתור את הבעיות האלה, כלומר אין להן פתרון פוליטי.

2307: כל מי שעוסק בחינוך – ואני למזלי לא עוסק בחינוך, זה עול כבד – זה מטיל עליו מטלה כבדה מאוד.

2307: האצבעות יופנו אליכם אנשי החינוך ואנשי ועדת החינוך והתרבות, מי שאחראי על החינוך, ויצפו מכם לתת תשובות בלי פשרות ובלי ויתורים.

2307: אין הצעות אחרות.

2307: זה נכון גם לגבי "אוהלו".

2307: לא יקבלו חצאי פתרונות, לא יקבלו את זה שמוסדות החינוך עסוקים בתחזוקה, לתחזק את הקיים.

2307: מה שנדרש כאן זה לא פחות מאשר מהפכה.

2307: אני מעריך שכל הצעה חייבת להביא שינוי גדול – ואנחנו כבר מכירים קצת את מה שהוועדות השונות מבשלות – שכולל שינוי בתפקיד המורה, שינוי בתנאיי ההעסקה של המורה, שינוי במערכות הבירוקרטיות של משרד החינוך, העברת השליטה לשטח, להורים ולקהילה, דרישות בלי פשרות, חזרה לתקופה שדרשו מהחינוך דרישות בלי פשרות, עד הסוף מכולם.

ענבל גבריאלי: זה לא היה כל-כך מזמן.

2307: אם זה לא יקרה, אין תשובה אחרת לבעיות של החברה והכלכלה במדינת ישראל.

2307: כל התשובות האחרות הן תשובות דֶמֶה שמתאימות לפופוליסטים או לדמגוגים.

אילן שלגי: תודה לחבר הכנסת לשעבר יהודה הראל על דבריו.

אילן שלגי: ברשותכם, אם חברי הכנסת רוצים להתבטא בעניין, בבקשה.

אילן שלגי: חברת הכנסת גבריאלי ואחר-כך חבר הכנסת והבה.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שכל מילה שאמרת עכשיו היא יותר מנכונה.

ענבל גבריאלי: בוועדת החינוך והתרבות ובוועדת המשנה אנחנו אפילו הוכחנו פעם איך הבעיות שקיימות בשטח יכולות להיפתר לאו דווקא בעזרת תוספת של תקציבים אלא אפילו כפתרון אחרון.

ענבל גבריאלי: זה נגע לאגף החינוך המיוחד במשרד החינוך, שם דובר על צורך ברה-אורגניזציה, בעקירת כל הכללים והתכתיבים ושינוי המדיניות הקיימת, עקירתם מהשורש ובעצם החלת כללים אחרים והחלת מדיניות אחרת.

ענבל גבריאלי: לא רק שלא נדרשה תוספת תקציבית כלל אלא ניתן היה ליצור חיסכון כלכלי משמעותי וגם חיסכון בהיבט של נטלים עתידיים שאמורים ליפול על החברה.

ענבל גבריאלי: בסך הכול אם ניקח את תלמידי החינוך המיוחד, אני מכירה אישית ילדים אוטיסטים, כאלה שטופחו וכאלה שלא טופחו.

ענבל גבריאלי: אלה שלא טופחו נמצאים עד היום במוסדות לחינוך מיוחד ולא מתפקדים באופן עצמאי.

ענבל גבריאלי: אלה שטופחו גדלו, יצאו כבר ממערכת החינוך והיום מתפקדים כמוני וכמוכם, עובדים ובעצם לא מהווים נטל על החברה.

ענבל גבריאלי: אני חושבת בהחלט שמערכת החינוך והחינוך בכלל זה הסעיף האחרון שבו אנחנו צריכים לשאוף להתקדם, להתמערב.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שטוב נעשה אם נחזיר עטרה ליושנה בכל הקשור לחינוך.

מגלי והבה: שמעתי בקשב מה שאמר חברנו יהודה הראל ואת מה שהוסיפה הקולגה שלי, חברת הכנסת ענבל גבריאלי על ההידרדרות שלנו.

מגלי והבה: אנחנו נמצאים היום בבעיה חמורה מאוד.

מגלי והבה: אני חושב שאנחנו בפורום מאוד נכון ומתאים להגיד את הדברים.

מגלי והבה: זאת התחושה שלנו כאזרחים וגם כמי שנמצא במקומות בהם מתקבלות ההכרעות, בוועדה או בכנסת.

מגלי והבה: דיברו כאן על האופן שבו יש לעצב את המורים, את אלה שהולכים לחנך את הילדים שלנו.

מגלי והבה: אנחנו רואים את מבחן התוצאה בנושאי החינוך, אנחנו כל הזמן בכיוון של הידרדרות.

מגלי והבה: לפני שבועיים הייתי במקסיקו במשלחת של חברי כנסת ושם לקחו אותנו לסיור במוזיאון.

מגלי והבה: אני לא הקשבתי לדברי המרצה אלא הסתכלתי על קבוצת תלמידים ממקסיקו, שזאת מדינה לא מי יודע מה בין מדינות העולם, אבל ראיתי 40-50 תלמידים צעירים, בלבוש אחיד, מקשיבים למרצה שלהם, מדברים ביניהם בכבוד, מתייחסים אחד לשני.

מגלי והבה: התחלתי להשוות את ההתנהגות של התלמידים ממקסיקו לכיתות שלנו בישראל, בצפון ובדרום, אצל הדרוזים ואצל היהודים.

מגלי והבה: אצלנו אין תרבות של הקשבה ואין תרבות של הופעה אחידה.

ענבל גבריאלי: במקרה הטוב, כשהוא בכלל יושב להכין שיעורי בית.

אורי אריאל: מצבך עוד טוב, הוא יושב לפחות חצי שעה.

אלי מלכה: רק אצל הדרוזים עוד יושבים חצי שעה ומכינים שיעורי בית.

אלי מלכה: אצלנו גם זה לא קיים.

מגלי והבה: אנחנו חיים במזרח התיכון ואנחנו הכי קרובים לשכנים כאן.

מגלי והבה: אני עוקב אחר מה שקורה גם אצל השכנים.

מגלי והבה: פעם האיכות שלנו היתה באדם ובהכשרת האדם וביכולות שלנו.

מגלי והבה: כעת אנחנו מתחילים לאבד את היתרון הזה.

מגלי והבה: אני חוזר לדברים שאמר מר יהודה הראל, ששמעתי אותם בקשב רב, אם לא נשקיע בחינוך ונחזור לחינוך הנכון שמחייב אותנו ויביא אותנו לדורות שיצליחו להוביל את המדינה הזאת, אני חושב שאחרי כל-כך הרבה שנים בצבא ובשירות הציבורי עכשיו מתחילים להרגיש שאין מי שיחליף אותנו.

מגלי והבה: נכון, יש שינוי איכויות ויש הישגים אבל כולנו מוטרדים מבעיה אחת, איך הידרדרנו.

מגלי והבה: יושב-ראש הוועדה וגם חבריי בוועדה דנו בנושא ההישגים שלנו במתמטיקה ובאנגלית בהשוואה למדינות העולם.

מגלי והבה: אנחנו היום בחצי המדרון כלפי מטה.

מגלי והבה: שמחתי שהצגת את התוכנית – ואתם מכשירים כאן

מגלי והבה: מורים – אבל אני רוצה לשמוע איך אנחנו יכולים לחזור לחינוך שנהיה גאים בו וכיצד נוכל להחזיר עטרה ליושנה.

ענבל גבריאלי: דרך אגב, לא ציינת שבישראל ההשקעה בחינוך פר תלמיד היא מהגבוהות בעולם.

אילן שלגי: בשלב זה אני רוצה לדבר בקצרה משום שאני רוצה שיישאר זמן לאנשי האזור להתבטא.

אילן שלגי: חלק מכם ישמע אותי בהמשך, בטקס במכללה, שם אני ארשה לעצמי לדבר 5-6 דקות.

אילן שלגי: אני רוצה לומר שהמשבר הוא גדול יותר מאשר רובנו רואים.

אילן שלגי: ביום שישי ישבתי עם השרה לימור לבנת, המנכ"לית רונית תירוש ומר שלמה דברת שהציג את הדוח שלו במשך שעתיים.

אילן שלגי: הוא אמר בין היתר שהוא התגייס למשימה הזאת בהתנדבות משום שהוא ידע שהחינוך במשבר אבל רק אחרי כשבועיים הוא הסתכל אל כמה מהאנשים שישבו אתו בעיניים ואמר: תשמעו, חבר'ה, המשבר גדול בהרבה מאשר שיערנו.

אילן שלגי: זה אחרי שהם התחילו ללמוד ברצינות את המערכת.

אילן שלגי: מר יהודה הראל אמר כמה דברים נכונים אבל בין היתר הוא אמר שהאחריות היא גם עלינו, על חברי ועדת החינוך והתרבות.

אילן שלגי: הייתי אומר, היום האחריות היא על כל מי שיש לו איזו השפעה בתחום החינוך, וזה נכון כמובן גם לגבי המורים והמנהלים.

אילן שלגי: אם אנחנו לא נדע ביחד, בכוחות משותפים, לצאת מהמשבר הזה אז לכל אחד מאתנו יהיה חלק באשמה.

אילן שלגי: אני חושב שלנו לחברי הכנסת יותר מאשר לאחרים ואנחנו באמת נצטרך לעמול קשות ולהתייחס לזה במלוא הרצינות.

אילן שלגי: תודה.

בצלאל אריאל: אני מנהל בית-הספר הדתי בקצרין.

בצלאל אריאל: אני חושב שאחד הדברים שצריך לשנות בחינוך הוא זכות הבחירה.

בצלאל אריאל: אני חושב שצריך שכל תלמיד יוכל לבחור באיזה בית-ספר הוא רוצה ללמוד, וכל בית-ספר יוכל לבחור מי התלמידים שהוא רוצה ללמד.

בצלאל אריאל: העובדה שיש תלמידים שבויים - - -

אילן שלגי: אתה מדבר על פתיחת אזור הרישום.

בצלאל אריאל: אבל גם על מתן אפשרות לבית-הספר להגיד לתלמיד מסוים שהוא לא רוצה אותו.

ענבל גבריאלי: זה בעייתי כי יש כאן

ענבל גבריאלי: פתח לאפליה על רקע שיקולים זרים.

בצלאל אריאל: צריך למנוע את האפליה.

2307: ההצעה הנכונה היא א' ולא ב'.

בצלאל אריאל: אני חושב שזה חייב להיות דו-צדדי.

ענבל גבריאלי: מה יעשה תלמיד שבמרחק 2-3 קילומטר מביתו יש 3 בתי-ספר אבל שלושתם לא מעוניינים לקלוט אותו?

עדנה אלאור: זה מה שכבר קרה עם האוכלוסייה האתיופית.

בצלאל אריאל: חייבים שיהיו בזה וסתים.

בצלאל אריאל: אבל תשאלי כאן מורים ומנהלים, לפעמים תלמיד אחד יכול להרוס כיתה, להרוס שכבה.

אילן שלגי: אתה מדבר על הרחקה, זה סיפור אחר.

אילן שלגי: בואו נבחין בין אי-קבלה על-פי קריטריונים כלשהם לבין הרחקה של תלמיד מפריע.

אילן שלגי: זה סיפור אחר.

ענבל גבריאלי: הוא מדבר על תלמיד שניתן לזהות את הבעייתיות בהתנהגות שלו קודם קליטתו לבית-הספר ופשוט לא לקבל אותו.

ענבל גבריאלי: אבל זה בעצם הרמת ידיים של המערכת אל מול תלמידים שהם לא מצטיינים.

בצלאל אריאל: זה לא, חס ושלום.

בצלאל אריאל: אני חושב שברגע שתלמיד יידע שמקומו לא מובטח הוא יצטרך לעשות מאמץ כדי להשתלב.

ענבל גבריאלי: זה תלוי במורה שעומד בכיתה.

בצלאל אריאל: פעמים רבות המורה הוא חסר אונים.

קריאה: אז צריך להחליף אותו.

ענבל גבריאלי: זה חלק מהבעיה, ההידרדרות של איכות המורים.

2307: קראתי דוח של ד"ר שמשון שושני והוא אומר שם: זכות בחירה של ההורים בבית-ספר של ילדם, ולא זכות בחירה של בית-הספר בתלמידים.

בצלאל אריאל: אני חולק עליו.

2307: שנית הוא אומר, לא יתקבלו יותר תירוצים, הסברה שמטילה את אשמת הכישלון בחברה, בהורים או בתלמידים.

2307: ההצלחה היא רק של המורים והכישלון הוא רק של המורים.

בצלאל אריאל: לדעתי זה ממש לא נכון.

יוסי דגן: אני מנהל בית-הספר התיכון "נופי גולן" המשותף לקצרין ולמועצה האזורית גולן.

יוסי דגן: אני לא יודע במה להתחיל אבל אני אבחר נושא אחד.

יוסי דגן: עד אשר יימצא, כאשר יימצא, הפתרון, במצב הנוכחי יוצרים מערכת חיכוך מיותרת בין בתי-ספר ובין ההורים.

יוסי דגן: את מערכות החיכוך האלה צריך להפחית, ואני אתן דוגמה.

יוסי דגן: אתה מכיר בוודאי את נושא תשלומי ההורים.

יוסי דגן: מקובל עלי כל סכום שייקבע ובלבד שאחרי שהוא ייקבע יתנו איזה דרגת חופש.

יוסי דגן: לפי החוזרים הקיימים היום אסור לי להלין ילד בירושלים.

יוסי דגן: כדי להוציא ילד לירושלים מרמת הגולן – אני לא גר בתל-אביב ולא יכול לעלות על האוטובוס לנסוע חצי שעה ולהגיע לשם אלא אני צריך לנסוע 3-4 שעות לכל כיוון.

יוסי דגן: על-פי הכתוב בחוזר מנכ"ל אם אני מלין תלמיד בירושלים אז אני פושע.

יוסי דגן: אני נותן את זה רק בתור דוגמה.

יוסי דגן: אני לא רוצה להגיע למצב שההורה או מישהו אחר יוכל להגיד: הנה, יוסי דגן פושע.

יוסי דגן: אני לא פושע, אני הולך לפי הספר, אני ממלא את החוקים כהלכתם.

יוסי דגן: אבל אני כן רוצה להגיע למצב שנקודות החיכוך האלה יימנעו כי זה דבר שלא עולה כסף.

יוסי דגן: אני אומר עוד פעם, מקובל עליי שתיקבע מסגרת, מקובלים עליי הרבה מאוד דברים.

יוסי דגן: אני חושב שזה לא נכון שמאפשרים היום להורה לא להוציא את הילד שלו לטיול שנתי, לא כי אין לו כסף אלא כי הוא לא רוצה.

יוסי דגן: עכשיו הוצאתי את שכבת י"א לירושלים והיו ילדים שראו לראשונה את ירושלים.

יוסי דגן: אני חושב שכמדינה יש כמה דברים שאנחנו צריכים להיות בעלי המשאבים לעשות אותם.

יוסי דגן: אני לא מדבר על משאבים כספיים אלא על משאבים אחרים.

אילן שלגי: אתה מסכים אתי שזה צריך להיות חלק מתוכנית הלימודים חובה וחינם?

יוסי דגן: אתה צודק אבל זה לא קורה.

יוסי דגן: בואו נגיד שבקיצוצים הנוכחיים, כשאני צריך לפתוח את השנה הבאה עם 150 שעות פחות, אף אחד לא ייתן לי את מה שאתה אומר.

יוסי דגן: בואו נהיה ריאליים.

יוסי דגן: אני עכשיו צריך לקצץ 150 שעות ולפטר 6 מורים.

יוסי דגן: מי ייתן לי את מה שאתה אומר במצב הנוכחי?

יוסי דגן: לכן אני אומר, במצב הנוכחי, אני קורא לזה אקמול, זה לא אנטיביוטיקה, צריך להוריד קצת את רמת החיכוך בין ההורים והתלמידים לבין בית-הספר.

יוסי דגן: אנחנו לא עושים לאף אחד רע.

אלי מלכה: אולי תרצה לספר כמה דברים טובים על בית-הספר שאתה מנהל, קצת יותר על הטיולים.

אלי מלכה: שזה לא יהיה רק שיחת קוּטֶרִים.

אלי מלכה: זה אחד מבתי-הספר הטובים בארץ.

יוסי דגן: התלמידים שלי למשל לא יודעים מה זה בית-מלון.

יוסי דגן: הם הולכים ברגל מאוהל סיירים לאוהל סיירים.

יוסי דגן: בי"א הם נכנסים לצד אחד של המכתשים, אפילו הפלאפונים לא עובדים ארבעה ימים כי אין קליטה, מתקלחים עם קנקלים.

יוסי דגן: אני נותן את זה רק בתור דוגמה.

יוסי דגן: כשאנחנו עולים במעלה הר שלמה אז אלה שיורדים אומרים: זה היה במלון הזה וזה היה במלון הזה.

יוסי דגן: התלמידים שלנו אומרים להם: אנחנו היינו במלון אלף הכוכבים.

יוסי דגן: זה רק בתור אנקדוטה.

אילן שלגי: הלוואי כולם.

מנחם גורן: חבר הכנסת אורי אריאל ואני למדנו באותו בית-ספר ב"שדה אליהו".

מנחם גורן: כשמדברים על החזרת עטרה ליושנה אז אני שואל את עצמי: מה זה להחזיר עטרה ליושנה?

מנחם גורן: אני חושב שזה משפט שמשתמשים בו יותר מדי ואני לא יודע בדיוק למה מתכוונים.

מנחם גורן: למשל האם רוצים להחזיר את המורים שהיכו תלמידים לפני שלושים שנה או יותר?

מנחם גורן: מה בדיוק רוצים להחזיר?

מנחם גורן: אני לא כל-כך מבין.

מנחם גורן: כשאנחנו למדנו בבית-ספר לא היתה טלוויזיה ולא היה אינטרנט ולא היה פלאפון.

מנחם גורן: העולם השתנה מאז, מה לעשות, גם את זה צריך לקחת בחשבון.

מנחם גורן: אני מנהל בית-הספר הדמוקרטי "כנף" ברמת הגולן, שהוא בית-ספר ראשון ועד לא מזמן היחיד במודל שנקרא " Sutberry valley model"(?), שהוא בית-ספר מצליח מאוד בבוסטון שקיים 35 שנים.

מנחם גורן: לומדים אצלנו ילדים מגן ועד י"ב.

אילן שלגי: כמה תלמידים לומדים בבית-הספר שלך?

מנחם גורן: היום יש לנו 65 תלמידים.

מנחם גורן: משרד החינוך כתב מכתב שהוא החליט לסגור את בית-הספר.

אילן שלגי: הוא החליט לסגור אותו בגלל הגודל או בגלל המגמה?

מנחם גורן: אין לי מושג למה החליטו לסגור אותו כי הנימוקים לא צוינו.

אילן שלגי: אתם חינוך ממלכתי או חינוך מוכר?

מנחם גורן: מוכר שאינו רשמי.

אורי אריאל: מכמה ישובים מגיעים אליכם?

מנחם גורן: מהרבה מאוד, כולל מעלה גלבוע וראש פינה.

יהודית גידלי: כמה משלמים ההורים?

מנחם גורן: 5,000 שקל בשנה.

מנחם גורן: זה הסכום הנמוך ביותר שגובים יחסית לכל בתי-הספר הדמוקרטים.

אלי מלכה: דמוקרטיה עולה כסף.

מנחם גורן: המימון הלא אחיד במשרד החינוך פר ילד עולה כסף.

מנחם גורן: לא הדמוקרטיה עולה כסף.

מנחם גורן: העלות פר תלמיד ב"נופי גולן" היא כפולה מהעלות פר תלמיד אצלנו.

יהודית גידלי: כמה תלמידים לומדים בכיתה?

מנחם גורן: אין אצלנו כיתות.

אילן שלגי: יש בגולן עוד בתי-ספר שנכללים בחינוך המוכר שאינו רשמי?

אילן שלגי: אין חינוך עצמאי כאן, למשל "מעיין החינוך התורני"?

אלי מלכה: לא.

מנחם גורן: אני לא בטוח שהדרך שלנו היא הדרך הנכונה ביותר לחנך ילדים אבל יש לי הרגשה שאין פה אחד שיודע מה היא הדרך הנכונה ביותר לחנך ילדים.

מנחם גורן: הבעיה בחינוך, עד כמה שאני יודע – אגב, בית-הספר שלנו קיים 10 שנים, וזה הזמן שאני עוסק בחינוך – כולם חושבים את עצמם לחכמים, כולם יודעים בדיוק מה נכון, איך לחנך ילדים.

מנחם גורן: כן להחזיר לבסיס, כן להגיד מה לעשות, לא להגיד מה לעשות, כן שינון, לא שינון.

מנחם גורן: אני חושב שאם רוצים לפתור את מה שמר יהודה הראל אמר, את המשבר האקוטי שיש בחינוך במדינה הזאת, לדעתי הדרך היחידה לעשות את זה היא לא רק לאפשר זכות בחירה לתלמידים ולמורים לבחור את המפגש ביניהם אלא גם לאפשר קיום של דרכים שונות בחינוך ולתת לאנשים אפשרות לנסות לעשות דברים אחרים.

מנחם גורן: לבית-הספר שלנו יש איזה חזון חינוכי שהוא הולך אתו.

מנחם גורן: באים אנשים חשובים, כמו שרת החינוך – וזה חוצה מפלגות – ואומרים: אנחנו בעד סגירת בתי-הספר הדמוקרטים, או: אנחנו חושבים שהחרדים לא יודעים לחנך, או: אנחנו חושבים שההוא לא מבין כלום.

מנחם גורן: מאיפה אתם יודעים?

מנחם גורן: מי נתן לכם, בתור בעלי המאה, את הזכות להיות בעלי הדעה?

מנחם גורן: זה לדעתי שורש כל רע של מערכת החינוך.

מנחם גורן: אני חושב, ואני גם יודע, שיש ארצות בהן זה לא עובד כך, וארצות מתוקנות מאוד, שבהן נותנים לאנשים לחנך על-פי דרכם.

מנחם גורן: לא רק לנער על-פי דרכו אלא גם למורה על-פי דרכו.

מנחם גורן: אני חושב שזה מה שצריך לעשות במדינת ישראל.

אילן שלגי: אני מכיר את המסגרות הדמוקרטיות מהכרות אישית.

אילן שלגי: אני יודע שיש ילדים מסוימים שהן ממש מצילות אותם.

אילן שלגי: אתם ממש מצילים ילדים, למרות שאתם לוקחים על עצמכם אחריות, או ההורים יחד אתכם, כשמחליטים שלא נורא אם לא נחייב את הילד לדעת קרוא וכתוב דווקא בכיתה ב' או שאם הוא לא רוצה שלא יעשה בגרות.

אילן שלגי: אני חושב שזכותם של הורים לחשוב כך.

אילן שלגי: יחד עם זה, מערכת החינוך שלנו היא לצערי שמרנית מאוד ובנויה על בסיס חוקים שעיקרם משנות החמישים.

אילן שלגי: היא לא למדה להתאים את עצמה למציאות המשתנה, בעולם בכלל וגם אצלנו במדינה.

אילן שלגי: יש גם הרבה דברים אנכרוניסטיים במבנה שהם תוצאה של לחצים פוליטיים מתחילת שנות המדינה וגם לאחר מכן.

אילן שלגי: לדעתי אנחנו עדיין מדינה בהתהוות, בהרבה תחומים.

אילן שלגי: ראו את הדבר העיקרי, אנחנו עוד לא יודעים אפילו איך אנחנו רוצים שיהיו גבולותינו; ובנושא מדינה יהודית ודמוקרטית; ובחינוך – איך אנחנו רוצים לחנך את האזרח של העתיד, בתור ישראלי, יהודי, ציוני, אדם שמשתלב בכפר הגלובלי?

אילן שלגי: הכול ביטויים שנשמעו כאן מהדוברים השונים.

אילן שלגי: יחד עם זה, אסור לתת לדמוקרטיה להשתולל.

אילן שלגי: אין ספק שהמערכת היא פוליטית, שר החינוך הוא איש פוליטי, לא משנה מאיזה צד של המפה הפוליטית.

אילן שלגי: עם כל השיקולים המקצועיים אני חושב שזכותו של שר חינוך או מי שעומד בראש מערכת החינוך לומר: אני רוצה לטפח חינוך מסוג מסוים ולא רוצה לעודד חינוך מסוג אחר, ואני לא רוצה מסגרות קטנות מדי.

אילן שלגי: השאלה היא איפה הגבולות.

אילן שלגי: מה שבטוח הוא שאסור שתהיה אפליה ושיהיו העדפות.

אילן שלגי: ולכן כל עוד יש אצלנו במסגרות של המוכר שאינו רשמי הרבה בתי-ספר קטנים מאוד שהמדינה מוכנה להכיר בכך שהתלמידים בהן לא לומדים אנגלית, מדעים ומחשבים, כל עוד זה המצב אני חושב שזאת תהיה מדיניות מפלה אם יאמרו למישהו: בית-ספר דמוקרטי אתה לא תקים כי זה לא נראה לנו, כי זה אליטיסטי, כי זה אולי לא לטובת הילדים.

אילן שלגי: אם יום אחד המדינה תחליט שצריך שיהיה רק זרם חינוך ממלכתי, ואולי בצדו גם ממלכתי-דתי, ואולי יהיה יום אחד איזה צירוף של השניים, אז צריך יהיה לאפשר איזה חינוך פרטי כמו שקיים במדינות אחרות.

אילן שלגי: לא לחסום דרכי חינוך.

אילן שלגי: והחשוב ביותר בעיניי הוא שלא יהיה מצב של אפליה ושל העדפה לטובה של מגזרים מסוימים כתוצאה מכוח פוליטי ולא מתוך שיקול ענייני.

מנחם גורן: אתה עכשיו ברחת ממה שמר יהודה הראל אמר.

מנחם גורן: הסברת לי על הפוליטיקה.

מנחם גורן: הפוליטיקה הזאת קיימת כבר 56 שנים במדינת ישראל וכפי שאמרתם היא הביאה אותנו עד פי התהום.

אורי אריאל: ובעזרת ה' השנה נצעד עוד צעד אחד קדימה.

מנחם גורן: את הפוליטיקה אני מכיר.

מנחם גורן: אנחנו הקיבוצניקים המצאנו את החינוך העצמאי או האחר או הלא מוכר או הכן רשמי, לא משנה איך קוראים לזה.

מנחם גורן: זה לא הבעיה.

מנחם גורן: הבעיה היא שעכשיו ענית לי תשובה פוליטית.

מנחם גורן: דיברו כאן על משבר אקוטי, דיברו על כך שהמערכת חייבת בשינוי דרסטי, ומדברים על פוליטיקה.

מנחם גורן: נו, אז מה עשינו?

מנחם גורן: יש מדינות בעולם שעשו שינוי מהותי במערכת החינוך שלהן.

מנחם גורן: אני לא יודע אם אתם מכירים את זה.

מנחם גורן: אני מציע לכם ללכת למדינת אורגון בארצות-הברית, ללכת לדנמרק, ללכת לניו-זילנד ולראות איך עושים מערכת שבה נותנים לאנשים שמאמינים כל אחד בדרך שלו של החינוך, אחד מאמין ככה והשני מאמין אחרת, ונותנים להם אפשרות לעשות את החינוך כמו שהם מאמינים, בלי קשר לכך שמשרד החינוך מחלק את הכסף.

מנחם גורן: משרד החינוך מחלק את הכסף והוא צריך לדאוג שאף אחד לא יתעלל בילדים, הוא צריך לדאוג שרמת הבטיחות תהיה טובה.

מנחם גורן: אבל שר החינוך ופקידיו לא יודעים לחנך טוב יותר ממני, וגם לא פחות טוב.

אילן שלגי: אתה בטח לא תסכים לקבל את הגישה האומרת: תנו לי לחנך את ילדיי בביתי.

מנחם גורן: אני בוודאי אסכים.

מנחם גורן: אם מישהו רוצה, שיחנך בביתו.

אילן שלגי: אני לא.

אילן שלגי: אני חושב שהמדינה צריכה לקחת אחריות.

מנחם גורן: תנועת ה-Home school בארצות-הברית היא התנועה האלטרנטיבית הגדולה ביותר שם.

מנחם גורן: למה זה לא לגיטימי כמו כל דבר אחר?

מנחם גורן: מי שמאמין בזה, שינהג כך.

יהודית קוזניצקי: אבל בדיעבד המגמה של חינוך ביתי באישורה של שרת החינוך הולכת ומתגברת גם במדינת ישראל.

יהודית גידלי: כמה ילדים יש כאלה, בין 10 ל-30 בערך.

יהודית קוזניצקי: הרבה יותר.

יהודית גידלי: נגיד 100 משפחות בכל רחבי הארץ, 300 ילדים.

יהודית קוזניצקי: 100 משפחות בשלבים הראשונים שזה נמצא – אני חושבת שזה בהחלט מגמה.

אריה פלד: גם בארצות-הברית, שם 2.2 מיליון ילדים מתחנכים ב-Home schooling, ההורים צריכים להוכיח למדינה, לשלטונות הפדרליים, שאכן הם מעניקים חינוך ולא כל אחד בא לחנך את הילדים אלא אנשים עם תעודות רשמיות.

אריה פלד: נכון, זה נעשה בבית אבל חובת ההוכחה היא על ההורים כלפי המדינה.

אריה פלד: זה לא הפקר.

אלי מלכה: את החלק הזה אנחנו נסיים.

אלי מלכה: אחר-כך יתקיים כאן דיון עם הנהלת "אוהלו" וחברי הוועדה.

אלי מלכה: כאן בגולן אנחנו נחכה מעט למערכת הפוליטית אבל בעיקר נתקדם בקצב שלנו.

אלי מלכה: התחלנו כבר לפעול להקמת מנהלת חינוך אזורית של הגולן, משותפת לקצרין ולמועצה האזורית גולן.

אלי מלכה: במסגרת המנהלת הזאת ננסה ליישם חלק מהתהליכים שאותם הציג מר קובי גביש, חלק מהמסקנות של מר שלמה דברת על איך מעצימים את המורה, איך מתגמלים את המורה, איך מעסיקים את המורה וכן הלאה.

אלי מלכה: אני מקווה שנקבל, כפי שהתרשמתי במהלך היום, תמיכה וסיוע שלכם כחברי ועדה במקומות שצריך.

אלי מלכה: המשבר הוא קשה, כפי שנאמר כאן על-ידי מרבית הדוברים, ואנחנו כאזור החלטנו לקחת את העסק לידיים.

אלי מלכה: זה מתוך בדיוק הדברים שאמרת, האחריות.

אלי מלכה: אנחנו לא רוצים להשאיר אותה היום אצל השרה לימור לבנת ולפני זה אצל מישהו אחר ועוד יומיים אצל מישהו אחר אלא את האחריות על החינוך של ילדינו בגולן אנחנו רוצים לקחת על עצמנו ומקווים לקבל את הסיוע שלכם.

אלי מלכה: אם אין עוד תוספות, אני רוצה להודות למנהלים ולכל מי שהצטרף למפגש הזה.

אילן שלגי: מר אלי מלכה, תבורכו על היוזמה.

אילן שלגי: אתם בין הראשונים שמקדמים את זה, עוד לפני שהמסקנות של הדוח אומצו ואושרו רשמית על-ידי הממשלה.

אילן שלגי: תודה רבה לכולם.

אילן שלגי: מפגש עם סגל מכללת "אוהלו" בקצרין

איתמר רבן: אני רוצה להתחיל במשהו שהוא חצי היסטורי.

איתמר רבן: לפני 7 שנים החליטה ממשלת ישראל להעביר את מכללת "אוהלו", שהיתה בעמק הירדן, לקצרין שברמת הגולן.

איתמר רבן: האלטרנטיבה של ממשלת ישראל, ככל שאני יודע, היתה לסגור את המכללה או להעביר אותה.

איתמר רבן: המכללה הועברה לגולן ומאז קרו לה הרבה דברים טובים.

איתמר רבן: אם בעמק הירדן במכללה היו פחות מ-300 תלמידים, סמינר ללא תואר אקדמי, במעבר לגולן היא עברה תהליך אקדמיזציה וגם שילשה את גודלה וזוכה לתמיכה גדולה מאוד מהאזור.

איתמר רבן: בעמק הירדן זה היה נראה קצת אחרת.

איתמר רבן: קרו דברים טובים מאוד מאז שהמכללה עברה לגולן אבל יש לה מגבלה אחת גדולה, ובזה היא לא יכולה לתת תשובה גם לגולן – אנחנו מכללה להכשרת מורים שעובדת בדגם המצומצם ביותר הקיים לעומת מכללות אחרות להכשרת מורים.

איתמר רבן: אין לנו אפשרות לתת תואר BA בשום נושא.

איתמר רבן: מכללות כמו "אחווה" באזור באר-טוביה או "אורנים" באזור חיפה או "בית ברל" שילבו כל מיני תוכניות לתואר BA וכך נפתחו גם לסוג אחר של אוכלוסייה.

איתמר רבן: מכללת "אוהלו" עומדת במודל המצומצם מאוד של מכללה אקדמית להכשרת מורים.

איתמר רבן: אם קראת את דוח ועדת דברת אז אתה מבין שזה גם בטח לא דבר שקיבל שבחים גדולים בדוח.

איתמר רבן: כדי להתגבר על זה צירפנו למכללה בשנתיים האחרונות פעילויות שונות שאמורות לתת תואר BA של האוניברסיטה הפתוחה.

איתמר רבן: יש לנו גוף שנקרא "מרכז אקדמי" שבו מתקיימים שיעורים של האוניברסיטה הפתוחה ומאפשרים לתושבים אחרים בגולן, במקום להתרחק לכל מיני מקומות לבוא וללמוד כאן.

איתמר רבן: כמו כן יש לנו גם מכינה קדם-אקדמית, וגם זה היה מאבק די קשה, שמאפשרת לילדים מהגולן במקום לנסוע ל"תל-חי" או לחיפה או למקומות אחרים להשלים את הבגרות במקום.

איתמר רבן: לומדים במכינה הזאת כ-100 תלמידים ורובם לא מגיעים אחר-כך למכללה אלא הולכים ללמוד במקומות אחרים.

איתמר רבן: זה יותר שירות לאזור ופחות שירות לנו.

איתמר רבן: אנחנו מודעים לקושי הנובע מכך שהמוסד מכשיר רק לתעודת בוגר בהוראה ולא לתעודה אקדמית מלאה והמגבלות שזה מטיל על יכולת הגידול של המוסד.

איתמר רבן: כמה אנשים רוצים להיות מורים?

איתמר רבן: לכמה אנשים יש עבודה בהוראה?

איתמר רבן: יש כאן בעיה קשה.

איתמר רבן: הדבר שמייחד אותנו יותר מכל מכללה אחרת – ואתה תראה את זה היום בטקס הענקת התעודות – אני חושב שזה המוסד שבו יש השיתוף הגדול ביותר של אנשים השייכים לחמ"ד (חינוך ממלכתי דתי) ולחינוך הכללי.

איתמר רבן: במסלול מורים או גננות כ-60% מהתלמידות מייעדות עצמן לעבודה בחמ"ד.

איתמר רבן: אנחנו קשורים לישיבה בחספין ותלמידי ישיבת חספין עושים אצלנו את התואר האקדמי שלהם.

איתמר רבן: דיקן התלמידים שלנו הוא מוסמך לרבנות.

איתמר רבן: זאת אומרת, אנחנו מכללה שבמוצהר, בהסכמה, בידיעת משרד החינוך שברה את הגבול הקיים בין חינוך ממלכתי-דתי לבין חינוך ממלכתי כללי.

איתמר רבן: אנחנו מחויבים לתלמידים שרוצים להיות בחמ"ד להתנסות בבתי-הספר של החמ"ד, לקבל את ההדרכה הפדגוגית, ללמוד את כל מה שהחמ"ד מחייב.

איתמר רבן: אנחנו עושים את זה ביודעין וזה מטיל עלינו עול נוסף.

איתמר רבן: זה יוצר אילוצים כלשהם במערכת ההוראה אבל אני חושב שאנחנו עומדים בזה יפה מאוד.

איתמר רבן: חברי הצוות היושבים כאן יוכלו להגיד שזה גם תורם לנו בצורה בלתי רגילה.

איתמר רבן: הדבר השני שאנחנו צריכים להדגיש, ואני לא יודע אם הוא לטובה או לרעה, אנחנו נותנים כאן תשובה לאוכלוסייה הדרוזית.

איתמר רבן: בגליל ובוודאי בגולן יש אוכלוסייה דרוזית גדולה מאוד.

איתמר רבן: האלטרנטיבה של הדרוזים שרוצים ללמוד הוראה היא מכללה שהוקמה בסח'נין.

איתמר רבן: סח'נין היא אחת הערים "היותר ציוניות" במדינת ישראל.

איתמר רבן: נכון שבכדורגל היא מעורבת מאוד.

אילן שלגי: אנחנו היינו בביקור במכללה בסח'נין.

איתמר רבן: יש להם שתי רמות: רמת ההצגה לאורחים שבאים מישראל, כשמביאים את הסגל היהודי ששותף להנהלת המכללה ואת הראש האקדמי שהוא מי שהיה פעם מנהל האגף במשרד החינוך ואנשים מכובדים מאוד; אבל תראו את הפרסומות בערבית, זה "בואו לחזק את התודעה הלאומית הערבית בגליל ואת האוטונומיה הערבית בגליל" ו"אנחנו מזמינים את הערבים ללמוד אצלנו, כל תלמיד נוסף מחזק את הזהות הערבית של הגליל".

איתמר רבן: הם עובדים בשתי רמות.

איתמר רבן: הדרוזים, שהם רגישים מאוד, וגם כך יש להם בעיה קשה מאוד עם הצעירים ועם זהותם הלאומית ועם הכינוי "בוגדים" לאלה שמשרתים בצבא, כשהם צריכים להגיע לסח'נין הם נתקלים בבעיה קשה מאוד.

איתמר רבן: עד עכשיו נתנו תשובות לחלק מהדרוזים שרצו ללמוד כאן.

איתמר רבן: אני לא בטוח, לאור מערכת הקיצוצים שתהיה בשנה הבאה, אם נוכל להמשיך לעמוד במשימה הזאת.

אילן שלגי: בין התלמידים הדרוזים שלכם, מה הוא שיעור הדרוזים מהגולן והדרוזים מהגליל?

עפרה ולטר: בערך חצי-חצי.

אורי אריאל: כמה זה מתוך סך כל התלמידים?

איתמר רבן: בשנתון היתה לנו כיתה של 30 בנות דרוזיות.

איתמר רבן: סך כל התלמידים שלנו הוא 150 לשנתון.

איתמר רבן: הרי משרד החינוך עובד במכסות, אתה לא יכול לגדול ולפרוץ.

איתמר רבן: היתה לנו קבוצה של 30 תלמידות דרוזיות – בשנה אחת היו 40 – וזה היה בערך חצי-חצי תלמידות מהגולן ומהגליל.

איתמר רבן: לפני שנה היתה החלטה לתת העדפה לתלמידות מהגולן ורק אם לא יגיעו מספיק תלמידים מהגולן יוכלו לקבל גם תלמידות דרוזיות נוספות למלא את המכסה.

איתמר רבן: בפועל זה יצא חצי-חצי.

אילן שלגי: לא לומדים כאן בחורים דרוזים?

איתמר רבן: יש סטודנטים דרוזים אבל הם לומדים בעיקר חינוך גופני ושם הסיפור אחר.

נירית רייכל: בכלל בהוראה יש מעט בחורים, וצר שכך.

איתמר רבן: בגולן הקשרים בין דרוזים ליהודים הם מוצלחים מאוד ואני חושב שזה אחד הדברים שמייחדים את הגולן.

איתמר רבן: גם היום, אולי בגלל המרחק הגיאוגרפי, היחסים בין יהודים ודרוזים בגולן מצוינים.

איתמר רבן: הפנייה אלינו היא פנייה של ראשי הישובים הדרוזים.

איתמר רבן: לא אנחנו באנו אליהם אלא הם באו אלינו.

איתמר רבן: אני חושב שנתנו להם תשובה, ואפילו תשובה ציונית, אבל צריך להבין שהמעמד של התלמיד הדרוזי בתוך כלל הסיפור הוא מסובך מאוד.

איתמר רבן: יש לנו גם קבוצה של בדואים שכולם חייבים לשרת בצבא.

איתמר רבן: אחרי שהם מתחיילים הם באים ולומדים כאן חינוך גופני.

איתמר רבן: גם הם נתקלים בקשיים אבל שונים מאלה של הדרוזים.

איתמר רבן: אחד התלמידים הבדואים לחינוך גופני כתב השנה עבודה על משחק כדורגל בין הכפר שלו לבין עראבה, שהוא כפר מוסלמי.

איתמר רבן: הוא כתב שאוהדי עראבה צעקו לבדואים: "בילאדי! בילאדי!" ואז האוהדים הבדואים של קבוצת הכדורגל צעקו בחזרה: "מוות לערבים".

איתמר רבן: זאת אומרת, גם זאת אוכלוסייה בעייתית מאוד שצריך לתת לה תשובה, ואנחנו נותנים לה תשובה יפה מאוד, שמקשה מאוד על המכללה.

איתמר רבן: שפת הדיבור במסדרונות כאן היא גם ערבית והמכללה סובלת מזה כי תלמידים יהודים לא מבדילים בין דרוזי לבדואי לערבי, כל מי שמדבר ערבית הוא בעיה בשבילם.

איתמר רבן: אנחנו בעצם מקום מפגש לאוכלוסייה יהודית דתית, לאוכלוסייה יהודית חילונית מכל הזרמים ולאוכלוסייה ערבית שהגליל מאופיין בה.

איתמר רבן: אנחנו מנסים לעשות את זה בצורה הטובה ביותר.

איתמר רבן: יש כמובן מתיחות מתחת לפני השטח.

איתמר רבן: עוד לא התפרצה כאן אלימות ולא נוצרו כאן שום עימותים קשים מדי.

איתמר רבן: אני חושב שזה מה שמאפיין אותנו יותר מכול.

איתמר רבן: אנחנו מודעים לקולות שנשמעו בעיתונות בהכנה לדוח דברת.

איתמר רבן: אנחנו התחלנו תהליך מהפכני מאוד מבחינתנו ונראה איך הוא יתקדם בשטח, תהליך אטי מאוד של שיתוף פעולה אקדמי בינינו לבין מכללת "תל-חי".

איתמר רבן: מטרתו הסופית להגיע למוסד אחיד שיהיו בו גם הכשרת מורים וגם הכשרה ל-BA.

איתמר רבן: אנחנו מנסים לבנות ידע של BA והכשרה להוראה של מכללה, לראות מה זה אומר, אם בכלל ניתן לעמוד בזה.

איתמר רבן: האוניברסיטאות נותנות ידע של BA אבל הן לא מכשירות להוראה ואנחנו מכשירים טוב מאוד להוראה.

איתמר רבן: אני חושב שאנחנו מוציאים מכאן אנשי חינוך טובים.

איתמר רבן: יש ויכוח על רמת הידע שלהם, לפעמים אני מסכים לביקורת ולפעמים אני לא מסכים אבל זה תלוי באיכות התלמיד.

איתמר רבן: אני לא מכיר עדיין את מסקנות ועדת דברת אבל אנחנו מוציאים תלמידים לא פחות טובים מאשר באוניברסיטאות.

איתמר רבן: אם הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת חיפה מקבלת תלמידים עם ציון 400 ופחות בפסיכומטרי – אני לא בטוח שהם ייצאו מורים אינטליגנטים יותר מהתלמידים שבאים לכאן עם ציון 500 בפסיכומטרי.

איתמר רבן: ה-BA שהם יקבלו באוניברסיטה לא בהכרח הופך אותם למורים טובים יותר.

איתמר רבן: צריך למדוד את הדברים יותר לעומק.

איתמר רבן: אנחנו מודעים לכך שהעתיד שלנו יובטח אם נצליח להוכיח כאן רמת הוראה גבוהה מאוד.

איתמר רבן: אנחנו לא מקטרים יותר מדי אבל צריך להבין שסביב ועדת דברת הדבר הכי גרוע שקרה – יש שיתוק כללי של המערכת.

איתמר רבן: למשל המועצה להשכלה גבוהה לא פעילה, אי אפשר לקבל אישור לתוכניות לימודים חדשות או לתוכניות קיימות, אי אפשר לזרז שום דבר כי כולם באיזה מין מצב אמורפי של המתנה.

איתמר רבן: אבל המערכת צריכה להתפתח, כשהיא מתחילה לעמוד היא שוקעת.

איתמר רבן: כדאי לדעת שהחליטו לדחות את פרסום המלצות ועדת דברת בשבוע-שבועיים בגלל המשאל בליכוד כדי שהוא יקבל את התהודה הראויה לו אבל זה עוד שבועיים שהמערכת לא מתפקדת.

איתמר רבן: אנחנו כבר בחודש מאי וחייבים להתחיל לבנות תוכנית לשנה הבאה, זה מתחיל להיות מאוחר מאוד.

איתמר רבן: בסך הכול אני חושב שיש לנו כאן מוסד שעושה דברים נהדרים.

איתמר רבן: אני מבקש מגברת נירית רייכל לתאר בקצרה את השיטה הייחודית שיש לנו כאן ב-PDS.

איתמר רבן: "אוהלו" ממוקמת רחוק אבל אנחנו פיתחנו שיטה של הכשרה בתחום בית-הספר, עם בתי-הספר.

איתמר רבן: לשמחתי היום מכללות רבות מעתיקות את זה מאיתנו אבל אני לא בטוח שהם הגיעו לאותה רמה שאנחנו עושים כבר בצורה כמעט אוטומטית.

נירית רייכל: אנחנו מקום לא רק של רמת הגולן אלא של הפריפריה.

נירית רייכל: לצערי שכחו במדינת ישראל שהיא קיימת, כמו שיש גם את בית-שאן ואת עמק הירדן.

נירית רייכל: אז רכבת לא מגיעה ואת ערוצי הטלוויזיה התחילו לקלוט רק לאחרונה, אבל חינוך – אני חושבת שזה הקשר החשוב מאוד של הפריפריה למדינת ישראל.

נירית רייכל: צריך לזכור את זה כשדנים בכלל במכללות, בבתי-ספר משובחים, כי בפריפריה אין הרבה אופציות.

נירית רייכל: האופציות שישנן צריכות להיות האופציות הכי טובות שילד בישראל זכאי להן.

נירית רייכל: זה משהו שחשוב לי, כשמנתבים השקעות, וזה בוודאי קצת בידיים שלכם.

נירית רייכל: הפריפריה במדינת ישראל צריכה שתהיה לה נוכחות.

נירית רייכל: זה הקול שהיה חשוב לי להשמיע כאן.

נירית רייכל: הדבר השני, אנחנו גאים במכללת "אוהלו" בפיתוח של שיתוף מקצועי בין המכללה לבתי-הספר.

נירית רייכל: הוא בא לידי ביטוי בכך שיש שותפות הן בתוכניות הלימודים של הסטודנטים שלנו, הן במעורבות הסטודנטים בבית-הספר, הן במעורבות מורי בית-הספר בתוכניות הלימודים ובשיח עם המכללה על מנת להגדיל את הידע ואת היכולות המקצועיות.

נירית רייכל: בעצם המכללה לחינוך משמשת גם כאיזה trigger להעלאה תיאורטית ועיונית של רמת המורים בבית-הספר, ומצד שני המכללה לומדת מבית-הספר את השדה, היא לא מתרחקת.

נירית רייכל: כלומר, יש איזה שילוב של שדה-תיאוריה ושל חיים ובית-הספר.

נירית רייכל: זה פועל בשני מסלולים, במסלול מורים, שם זה התחיל, וזה התפתח בצורה מיוחדת מאוד בהכשרת מורים לגיל הרך.

נירית רייכל: שתי העומדות בראש המסלולים תרחבנה על כך בהמשך.

נירית רייכל: זה ייחודי בארץ וגם ייחודי בארצות המערב.

נירית רייכל: הנושא של הגיל הרך, שבעיניי הוא משמעותי מאוד, מפותח כאן יפה מאוד.

נירית רייכל: הוא מפותח בכלל בישראל לעומת מה שקורה במערב אירופה ובארצות-הברית וזה משהו שצריך לזכור ולשמור אותו.

נירית רייכל: המורים והנהלת המכללה והמדריכה והפדגוגית, שהפכה להיות דמות משמעותית מאוד בתהליך ההכשרה, יושבים יחד ומגבשים את תוכנית הלימודים של הסטודנטים, את המעורבות של המורים בהכשרת הסטודנטים להוראה ואת התרומה שהם רוצים מן המכללה, כלומר את האינטרסים ההדדיים.

נירית רייכל: הם יושבים ושוקלים ובונים תוכנית משותפת כיצד לממש את האינטרסים ההדדיים.

נירית רייכל: המדריכה הפדגוגית שבעבר, בשיטות המסורתיות, היתה באה 2-3 פעמים בסמסטר לראות סטודנט בעצם שוהה עם הסטודנטים לאורך כל יום העבודה, כל ימי העבודה.

נירית רייכל: זאת אומרת, היא נמצאת אצלם.

נירית רייכל: אין יותר אפשרות שסטודנט יגיע מאוחר, ילעס מסטיק בשיעור או לא יתנהג כמו שצריך.

נירית רייכל: היא שם, שומרת עליהם, דואגת לטפל במקרים שקורים בשדה, יוצרת איזה דגם לחיקוי, גם לסטודנטים וגם למורי בית-הספר.

נירית רייכל: הסטודנטים מעורבים לא רק בלימודים הרגילים אלא גם בתרבות בית-הספר, בחיים החברתיים.

נירית רייכל: הם עוזרים במפעלים, מעורבים בהשתלמויות עם המורים וחיים את עולם בית-הספר.

נירית רייכל: משנה לשנה יש התפתחות של המודל.

נירית רייכל: פרופ' משה זילברשטיין הכיר את המודל והעביר אותו הלאה.

נירית רייכל: אנחנו מכללה ענייה, אנחנו לא יכולים להחזיק פרופסור צמוד אבל היום הוא עובד עם מכללה שיש לה אפשרות כזאת ומפתח את המודלים שהמקור שלהם כאן, והוא נותן לנו את הכבוד הראוי, לזכותו ייאמר.

נירית רייכל: גברת עפרה ולטר תספר אחר-כך על ניסוי שעשינו בגיל הרך, כיצד ללמד בצורה מיוחדת מאוד משהו שפיתחנו כאן.

נירית רייכל: יצרנו שיתוף פעולה עם בית-ספר בכרמיאל ואני מקווה מאוד שבהמשך נגיע להפעיל את זה גם ברמת הגולן.

נירית רייכל: זאת אומרת, יש לנו בהחלט איזה say ייחודי וכדאי לתת לנו לפתח אותו.

יהודית קוזניצקי: מודל ההכשרה הזה הוא בעצם פיתוח של מודל שנקרא "בית-ספר מאמן".

יהודית קוזניצקי: בבית-ספר מאמן, כמו שכבר נאמר, הסטודנטים יחד עם המדריכים הפדגוגיים שלהם שוהים בבית-הספר לאורך ימי ההתנסות – בשנה א' זה יום אחד, בשנה ב' זה יומיים.

יהודית קוזניצקי: אפשר בהחלט להגדיר בלי ססמאות שאנחנו עובדים עם הפנים לקהילה.

יהודית קוזניצקי: אנחנו יושבים עם הצוותים של בית-הספר, עם הנהלת בית-הספר, עם המורים המאמנים שאיתם אנחנו בהחלט חוזרים ויושבים בתכיפות על-פי העניין לצורך תכנון, לצורך בדיקת התוכניות, ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה.

יהודית קוזניצקי: אנחנו שומעים מה מתאים לבית הספר מבחינת תוכניות הלימודים, מבחינת הביקוש שלהם להשלים תכנים, ואנחנו בוחנים כמובן באיזו מידה זה מתאים לנו מבחינת ההכשרה של הסטודנטים שלנו.

יהודית קוזניצקי: אז יש לנו את המודל של ה-PDS שהוא הפיתוח המקצועי הפרופסיונלי של המתקשר להוראה בצמידות לשטח.

יהודית קוזניצקי: יש לנו פרויקטים נוספים.

יהודית קוזניצקי: למשל, אם אני אמשיך את רוח הדברים מהמפגש הקודם כאן, דיברו על השוואה בין עבר להווה, אז פיתחנו במסלול שלנו פרויקט שנקרא "פיתוח ערכים ישראליים בשילוב האמנויות".

יהודית קוזניצקי: פיתוח ערכים ישראליים-רב-תרבותיים-יהודיים עומד לנגד עינינו במסלול.

יהודית קוזניצקי: בהתאם לכך אנחנו מקיימים גם ימי עיון: בנושא השואה, בנושא רב-תרבותיות.

יהודית קוזניצקי: זאת אומרת, אנחנו בהחלט הולכים כל הזמן בד בבד עם הצרכים של המתקשרים שלנו ועם הצרכים של הקהילה, של האוכלוסייה שסובבת אותנו.

עפרה ולטר: אני אדבר קצת על הגיל הרך.

עפרה ולטר: גברת נירית רייכל נתנה הקדמה באמת יפה מאוד ואני לא אפרט בנושא התיאורטי אבל אני אספר קצת מה קורה בגיל הרך.

עפרה ולטר: אציין שההכשרה בגיל הרך היא רב-גילית.

עפרה ולטר: אנחנו עוסקים בילדים בגן ובכיתות א'-ב'.

עפרה ולטר: להכשיר סטודנט להיות גם גננת וגם מורה לכיתות א'-ב' דורש קצת יותר מאשר להכשיר סטודנט במסלול הוראה לכיתות ג'-ו' למשל.

עפרה ולטר: במודל שבנינו, של ה-PDS, הסטודנטיות מתנסות יומיים בשבוע והן מכירות את בית-הספר, כי בכרמיאל גם הגן נמצא בבית-הספר.

עפרה ולטר: הסטודנטית מתנסה בכל רצף הגילים.

עפרה ולטר: היא לומדת את תחום פיתוח כישורי השפה, מה קורה לילד בגן, מה קורה לו בכיתה א' ומה קורה לו בכיתה ב', יודעת לעשות את ההתאמות.

עפרה ולטר: היא לוקחת תחום ידע – כמובן בתיאום עם המורה והגננת – ומלמדת אותו ברצף הגילי ואז היא יכולה לראות את ההתאמות שנדרש לעשות בגילאים הללו.

אילן שלגי: כשאת מדברת על הגיל הרך, על ילדי גן, הכוונה מגיל 5 או גם קודם?

עפרה ולטר: מגיל 3 ומעלה.

עפרה ולטר: יש לנו עוד כמה פרויקטים שכדאי לספר עליהם.

עפרה ולטר: יש לנו פרויקט של חשבון ושפה.

עפרה ולטר: כולם יודעים מה המצב שלנו במדינת ישראל בתחומים האלה.

עפרה ולטר: לקחנו את הסטודנטיות שמתנסות בשנה ב' אצלנו והן מתמקדות בנושא פיתוח כישורי שפה וחשבון עם מדריכים פדגוגיים שזה תחום התמחותם.

עפרה ולטר: במסגרת אותו יום כל צוות המורים יושב יחד עם הסטודנטיות והמדריכה הפדגוגית ודנים בנושא רמת הילד, איך צריך לקדם אותו, כאשר הסטודנטית חשופה ויודעת מה קורה, מתוך ההתנסות שלה ביום-יום, והיא יודעת איך לטפל ולקדם את הילד.

עפרה ולטר: פרויקט חדש נוסף הוא PDS עם גני ילדים, שלא קיים בשום מקום אחר בעולם.

עפרה ולטר: אנחנו לא רואים את זה בתיאוריה, זה לא קיים במדינות המערב וגם לא בישראל כרגע.

עפרה ולטר: התחלנו את זה ברמת הגולן, כאשר אנחנו יודעים שיש היום בשטח גננות שהן עייפות ופחות מתחדשות.

עפרה ולטר: יש לנו דרישות של פיתוח כישורי שפה כבר בגן הילדים.

עפרה ולטר: ילדים בגיל 5-6 לקראת כיתה א' צריכים להיות לפחות מוכנים לקראת כיתה א'.

עפרה ולטר: יצרנו קשר עם גני ילדים שנמצאים כאן

עפרה ולטר: באזור והגננות שותפות פעילות בסדנה שמתקיימת מדי 2-3 שבועות עם המדריכה הפדגוגית.

עפרה ולטר: לוקחים כל פעם נושא רלוונטי שחשוב גם למדריכה הפדגוגית, גם לסטודנטיות וגם לגננות כדי לשפר גם את הכישורים של הגננות מצד אחד ואת הכישורים של הסטודנטיות המתקשרות להיות גננות מצד שני.

עפרה ולטר: בעתיד זה יפעל גם עם מורות בכיתות א'-ב'.

יהודית קוזניצקי: שלא לדבר על כך שחלק ניכר מהסטודנטיות שלנו הן העתודה של כל בתי-הספר באזור כאן, מבחינת האנגלית, מבחינת מתמטיקה ומבחינת גני הילדים.

יהודית קוזניצקי: הן מגיעות למוסדות האלה ונחשפות והן בהחלט עתודה.

עפרה ולטר: בשלוש השנים האחרונות סטודנטיות שסיימו אצלנו את הפרויקטים שסיפרתי עליהם הן הראשונות שמתקבלות לעבודה.

עפרה ולטר: המפקחות בשטח יודעות כבר לזהות את הסטודנטיות האלה.

עפרה ולטר: אנחנו עושים מעקב מחקרי אחר הפרויקטים הללו ואנחנו רואים את התוצאות בשטח.

אילן שלגי: באמת יפה.

איתמר רבן: גברת נירית רייכל דיברה על הפריפריה.

איתמר רבן: בניגוד לאזור המרכז, חלק גדול מהאוכלוסייה שמצטרפת ל"אוהלו" רואה בהוראה עלייה בדרגה החברתית.

איתמר רבן: אנחנו עדיין משרתים סוג של פריפריה שאצל רובה המורה נחשב, הוא משהו.

איתמר רבן: או לפחות בציבור ממנו הם באים ההורים שלהם נמצאים במקום נמוך יותר ממורה.

איתמר רבן: זאת אומרת, מבחינתם הלימודים במכללה אמורים לשפר את הסטטוס החברתי שלהם.

איתמר רבן: זה מנוגד למה שקיים היום במרכז הארץ.

איתמר רבן: במרכז הארץ הבחירה בהוראה היא ברירת מחדל.

אילן שלגי: זה נכון גם לגבי האוכלוסייה היהודית בגולן?

איתמר רבן: תלוי מי.

איתמר רבן: לחלקה בטוח.

איתמר רבן: אנחנו מכירים את ההורים.

איתמר רבן: לפני 7 שנים כשהתחלתי בתפקיד אמרתי את זה והיום אני משוכנע שזה נכון, רוב התלמידים שלנו הם אפילו דור ראשון להשכלה תיכונית במשפחה.

איתמר רבן: מצד אחד אולי זה יפה, זה אולי מחזק את השירות החברתי, אבל זה אומר שאנחנו מתעסקים באוכלוסייה שתהליך הכשרתה להיות מורים הוא ארוך מאוד וקשה מאוד והוא חייב להיות אינטנסיבי מאוד.

איתמר רבן: אנחנו הלכנו דווקא לשיטות אינטנסיביות של הכשרה משום שידענו שהאוכלוסייה שלנו לא תהפוך להיות מורים אם היא תעבוד ברמה אינטנסיבית פחות.

אילן שלגי: האם נכון לומר שרוב הבוגרים שלכם שעוסקים בהוראה אכן עוסקים בהוראה בגולן?

יוכי מאור: לא, הגולן קטן.

יוכי מאור: הם עובדים בבית-שאן, בטבריה, בקריית-שמונה.

גדי איש-עם: הם עובדים בצפון הארץ.

אילן שלגי: האם רוב המורים הצעירים בגולן הם בוגרים שלכם?

איתמר רבן: זה בולט בייחוד בחינוך הגופני, שהם 50% מהתלמידים שלנו.

איתמר רבן: שיעור התלמידים שלנו שבאמת רוצים להיות מורים ומחפשים עבודה בהוראה ומשתלבים בהוראה – ובחינוך גופני זה יכול להיות גם באזור ירושלים כי בירושלים יש המחסור הגדול ביותר של מורים לחינוך גופני – הוא גבוה יותר משיעור בוגרי כל יתר המכללות.

איתמר רבן: יש לנו יותר משתלבים בהוראה מאשר למכון וינגייט.

איתמר רבן: חלק מזה נובע מכך שבמכון וינגייט לא בהכרח מטפטפים את חשיבות ההוראה ושם מאפשרים להם גם אילו כיוונים אחרים של תעסוקה ואילו אנחנו כן מכשירים מורים.

איתמר רבן: במשך כל השנים יש לנו יתרון בשיעור הקליטה בעבודה וגם כמובן בשיעור הנקלטים לאורך זמן, מורים שלא נשחקים ונשארים במערכת ולא בורחים אחרי 5 השנים הראשונות.

איתמר רבן: אבל אני אחזור שוב, בגלל נקודת המוצא שלהם שהיא ייחודית – אני לא רוצה להגיד נמוכה – אנחנו צריכים להשקיע יותר ממוסד אחר.

איתמר רבן: כל חברי היושבים כאן, שנפגשים עם תלמידים בכיתה, יודעים כמה אנחנו צריכים ליישר קו כדי שנוכל ללכת קדימה.

איתמר רבן: אני חושב שאחת ההחלטות שקיבל משרד החינוך, על העלאה אוטומטית של סף הקבלה במכללות להכשרת מורים, פשוט תחסום בפני אותו סוג אוכלוסייה את היכולת להשתלב במערכת, ואלו אנשים שמבחינה חברתית מחויבים הרבה יותר לאזור שלהם מאשר אנשים אחרים.

איתמר רבן: הם פשוט לא יעמדו בסף הקבלה וחבל אבל אנחנו נעמוד בדיוק בדרישות שיחייבו אותנו.

איתמר רבן: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שתנאי הקבלה שלנו יהיו נמוכים יותר מאשר במוסד אקדמי אחר כי לפי זה ישפטו אותנו, לפי כללים חיצוניים בירוקרטיים.

איתמר רבן: מר יהודה הראל, אולי אתה רוצה לומר דבר מה.

איתמר רבן: מעבר לזה שהוא היה פעם חבר כנסת הוא גם יושב-ראש חבר הנאמנים שלנו.

2307: אמרו לכם שאני אמור לעסוק בגולן באסטרטגיה.

2307: מי שלימד אותי אסטרטגיה אמר לי שבשביל אסטרטגיה צריך מנה טובה של פרנויה.

2307: כלומר, מה ששמענו עכשיו – הכול יוצא מן הכלל טוב, כל הדברים שנאמרו כאן נכונים.

2307: אני רוצה להצביע על בעיות ולהציע מה לעשות.

2307: אסור לנו להיות מרוצים מהמצב של המכללות להוראה, ו"אוהלו" היא אחת המכללות להוראה הטובות שיש לנו אבל לא יותר מזה.

2307: קיבלנו הבטחה משרת החינוך שגם אם יסגרו חלק מהמכללות לא יסגרו את המכללה הזאת וזה נותן לנו איזה ביטחון כאילו.

2307: כפי שאמרתי קודם, מדינת ישראל לא תסתפק ברמת ההכשרה של המורים שקיימת היום במדינה, ובצדק.

2307: כל המערכת לא עונה לדרישות המינימליות שיש לנו ממנה, בכל הכנות.

2307: ולהכשרת המורים יש חלק במערכות החינוך.

2307: לאורך זמן המדינה לא תסתפק, וגם אנחנו לא צריכים להסתפק ברמה הנוכחית.

2307: אפילו אם המדינה לא תצליח לעשות כלום, כפי שאני משער – גם אם דוח דברת ייצא ויעורר הדים הרבה יותר מכל דוח אחר שהיה לפניו אפשר לסמוך על ארגוני המורים שינטרלו את הדוח הזה.

2307: זה ידוע וזה קרה כבר כל-כך הרבה פעמים, ולא רק בארץ דרך אגב, גם בארצות-הברית.

קריאה: ארגוני המורים כאן לא גרועים יותר ממקומות אחרים.

2307: הם לא גרועים יותר מאיגודים מקצועיים אחרים.

אילן שלגי: אני רוצה לומר לך שהחשש קיים אבל הפעם יש סימנים שאולי בכל זאת זה לא יהיה כך.

אילן שלגי: שים לב שזה דוח של ועדה שמונתה על-ידי ראש הממשלה והממשלה כולה, ועדה יוקרתית, ועדה שמונתה ופעלה בעת משבר.

אילן שלגי: אני חושב שמי שעומד בראש המערכת ברשות המבצעת מבין שאנחנו באמת על פי התהום וצריך לעשות שינוי כיוון.

2307: נראה איך מפריטים את הנמלים, נראה כמה דברים.

2307: בינתיים האיגודים חזקים יותר.

2307: אני מדבר בכיוון החיובי, שאנחנו צריכים לקום ולעשות מעשה בלי לחכות.

2307: אנחנו רוצים מורים עם הכשרה אקדמית טובה, כלומר BA ו-MA, ויחד עם זה עם הכשרה לחינוך בהוראה ברמה שניתנת כאן ב"אוהלו".

2307: אנחנו צריכים את שני הדברים – לא רק מה שעושים באוניברסיטה ולא רק מה שעושים כאן אלא צירוף של שני הדברים.

2307: אני רוצה להגיד – ד"ר איתמר רבן אמר את זה ברמז שקט אבל זה פעולה אינטנסיבית – אנחנו חותרים לאיחוד של "אוהלו" עם המכללה האקדמית העצמאית "תל-חי" כדי שזה יהיה מכללה אקדמית בשלב ראשון ואולי אוניברסיטה בשלב נוסף שיודעת כדבר מרכזי גם להכשיר מורים ברמה גבוהה כמו שמכשירים ב"אוהלו", לחבר את שני הדברים הללו.

2307: זה לא יהיה קל.

2307: הייתי רוצה לראות מטפלות בגיל הרך עם הכשרה של BA, ואני גם לא נבהל מתנאי קבלה קשים כי מורה לא מתאים זה נזק הרבה יותר גדול מאשר מהנדס לא מתאים.

קריאה: אם תיפול עלינו התקרה זה קצת בעייתי.

2307: זאת דעתי, אני חושב שאני יודע להוכיח את זה אבל לא עכשיו.

2307: הרי אנחנו לא יכולים לעשות שום דבר לגבי זה שיש גם הרבה הורים לא מתאימים, בזה אנחנו לא יכולים לעזור.

2307: נכנסנו לתהליך המורכב הזה של איחוד בשיתוף מלא עם משרד החינוך.

2307: הכוונה היא שזאת תהיה מכללה אקדמית שאחד התפקידים המרכזיים שלה להכשיר מורים בכלל ומורים לתרבות הגוף בפרט ברמה אקדמית, כשהיא תעבוד בשני קמפוסים, ב"תל-חי" וב"אוהלו".

2307: יהיה צורך להגדיל את "אוהלו" לצורך זה, יהיה צורך לשדרג מקצועות מסוימים שנלמדים כאן ברמה של B.Ed לרמה של BA.

2307: זה עבודה קשה ואני מקווה שאנחנו נהיה ראשונים בארץ, עוד לפני הוועדה, שנדע להוציא מכאן מורים עם תואר אקדמי והכשרה אקדמית מלאה והכשרה חינוכית מלאה בהוראה.

2307: לפי דעתי זה האתגר שלנו.

2307: משרד החינוך שותף אתנו בשלב הזה.

2307: כמובן שלשיתוף צריך להיות גם כיסוי, ואני מאמין שיהיה.

אילן שלגי: אני חושב שאנחנו יכולים להביע הערכה למה שאתם עושים כאן ולייחוד שלכם, גם במעורבות בשטח כבר בשלבי הלימודים הראשונים של הסטודנט וגם בייחוד שלכם כפריפריה מיוחדת מאוד.

אילן שלגי: הרושם הוא שהגולן הוא פריפריה אבל פריפריה חזקה, אבל אני שומע כאן שזה לא תמיד כך.

נירית רייכל: צריך לעזור לה שתהיה חזקה, צריך לשמור עליה.

2307: אנחנו צריכים לעזור.

אילן שלגי: מי שעוזר לעצמו עוזרים לו גם אחרים.

אילן שלגי: אתם כאן כוחות שיודעים לעזור לעצמם.

אילן שלגי: בתחילת הדברים תמהתי מדוע אני לא שומע מכם חשש שמא עומדים לסגור את המכללה אבל אחר-כך הבנתי את התשובה מהדברים של מר יהודה הראל.

אילן שלגי: אני יודע שלאחרונה ביקרה כאן שרת החינוך ואני מניח שקיבלתם איזה תגובה שמרגיעה אתכם, וזה טוב כמובן, אני שמח.

2307: זה לא טוב.

2307: האִיוּם הזה יש לו הרבה אפקטים חיוביים.

2307: אני מאמין שהמכללה הזאת לא תיסגר בגלל שאנחנו נבצע את האיחוד הזה, את השדרוג של המכללה.

2307: אם לא היינו מבצעים את זה ומסתמכים רק על כך שיש לנו התחייבות שישאירו אותנו, ואחרים היו משודרגים או נסגרים או מאוחדים ואנחנו היינו נשארים ככה "כי שרת החינוך הרשתה" אז המכללה היתה נשארת, רק בלי תלמידים.

יהודית קוזניצקי: התלמידים הם שקובעים אם היא תתקיים או לא.

יהודית קוזניצקי: ההישגים הם שיביאו או לא יביאו את התלמידים לכאן.

2307: אם במכללות אחרות יינתן בסוף תואר BA וכאן לא אז לא יבואו לכאן תלמידים.

נירית רייכל: אבל אין שום סיבה שלא יינתן כאן תואר BA.

נירית רייכל: אני חושבת שיש כאן משהו מיוחד שצריך לזכור.

נירית רייכל: אין מכללות לחינוך שנעשה בהן גשר כל-כך יפה, בצעדים אטיים, למרות הרבה מאוד קשיים בין ציבור חילוני וציבור דתי, לא מתחת לשולחן אלא מעל השולחן, בדיבור בין אנשים שיש להם מגבלות ומסגרות וסייגים לבין אנשים אחרים שלא אוהבים את המגבלות והסייגים.

נירית רייכל: אנחנו נפתח פה, אני מקווה, קורס למנהלים מהחינוך הממלכתי-דתי בשותפות עם מפקחים מהחינוך הממלכתי-דתי.

נירית רייכל: אני גאה בזה מאוד.

נירית רייכל: כיהודייה חילונית במדינת ישראל חשוב לי מאוד שלא יווצר קרע.

נירית רייכל: בכל מקום קוראים לזה דגם ניסיוני או ניסוי או כל מיני כותרות וזה נקרא פרויקט.

נירית רייכל: כאן זה נעשה באופן טבעי עם אנשי רמת הגולן שחשוב להם האזור והם מוכנים ליצור את הגשר הזה.

נירית רייכל: זה קשה מאוד, כל מי שקצת מכיר כמה סבוכה הבעיה יודע כמה קשה ליצור משהו משותף דווקא בתחום החינוך.

נירית רייכל: ב-1919 מישהו החליט שצריך לעשות שני זרמי חינוך, אחד ליהודים הדתיים ואחד ליהודים החילוניים, ובזה בעצם למנוע מיהודים חילוניים להכיר את הדת דרך החינוך הממלכתי.

נירית רייכל: אני חושבת שזה היה עוול נוראי כי בעצם אנחנו מגדלים כאן בורים, וזה חבל.

נירית רייכל: אנחנו כאן מנסים ליצור את החצר האחת הזאת, זה מצד אחד.

נירית רייכל: מצד שני, יוצרים איזה שותפות אזרחית עם אזרחי המדינה שאינם יהודים.

נירית רייכל: זאת אומרת, יש כל מיני גוונים.

נירית רייכל: אנחנו כן מדברים איתם, אנחנו כן מכירים את האחר, כל האוכלוסיות.

נירית רייכל: יש כאן פסיפס מורכב מאוד של מה שקורה במדינת ישראל בלי לשים לו כותרות.

נירית רייכל: אני חושבת שזה חלק מהחוסן שלנו, וזה לא קיים במקומות אחרים.

נירית רייכל: אנחנו הולכים על איחוד אבל אני חושבת של"אוהלו" יש את הייחוד שלה.

נירית רייכל: אני חושבת שאת זה צריך גם לפתח.

נירית רייכל: גם איחוד אבל מתוך ייחוד וחוסן, לא מתוך איזה ביטול.

אילן שלגי: אין ספק שיש מקום לדאגה איך במסגרת החינוך הממלכתי נגדל את הילדים להיות יהודים, בלי להיות אנשים דתיים.

אילן שלגי: מה עם התרבות היהודית?

אילן שלגי: מה עם המורשת?

אילן שלגי: אני חושש שהילדים או הנכדים או הנינים שלנו לא יידעו בדיוק מה זה.

אילן שלגי: יש את דוח שנהר ואת מטה קרמניצר-שנהר, שלא מקבל את המשאבים הראויים והיישום בשטח הוא תיאורטי למדי.

אילן שלגי: אלה דברים שאנחנו כבר התרענו עליהם ואנחנו נמשיך לפעול כדי שהם יחוזקו.

אילן שלגי: יש היום גם הצעות לזרם חינוך שלישי משותף.

נירית רייכל: כמו ב"מיתרים".

אילן שלגי: "מיתרים" זה מי שמתחיל כבר ליישם את זה בפועל.

נירית רייכל: כאן זה נעשה בלי לקרוא לזה זרם.

אמנון שוגרמן: כדי לחבר את זה אני חושב שגם "אוהלו" וגם אנחנו בישיבת "הגולן" היינו צריכים לשבור הרבה מחיצות.

אמנון שוגרמן: גם מינהל החינוך הדתי נתן לנו את ברכתו לחיבור הזה, שהוא ייחודי ואין כדוגמתו באף אזור אחר בארץ.

אמנון שוגרמן: בגלל הייחודיות של הגולן, החיבור המיוחד של תושבים דתיים ולא דתיים שאין לו אח ורע בארץ, לכן גם התוצר הוא אחר לחלוטין.

אמנון שוגרמן: אני מוכרח להגיד שד"ר איתמר רבן מוביל במכללה את המהלך הזה בשיתוף הצוות שלו ונעשה כאן דבר נפלא.

אמנון שוגרמן: הכשרת ה-B.Ed שאנחנו עושים במשותף כבר שנה שלישית מוכיחה את עצמה בצורה בלתי רגילה ואין לדבר הזה אח ורע בארץ.

אמנון שוגרמן: התוכניות שלנו מרחיקות לכת גם למגזרים אחרים בתוך אוכלוסיית רמת הגולן אבל נכון לעכשיו גם זה כבר הישג בפני עצמו.

איתמר רבן: יושב כאן פרופ' גדי איש-עם שאחראי אצלנו על הכשרה למדעים.

איתמר רבן: אני מצביע עליו בכוונה כדי שתבין את הסיפור.

איתמר רבן: לפני שנה וחצי התחילו דיבורים על האיכות הנמוכה של הוראת המתמטיקה, כל המכללות נתבקשו על-ידי משרד החינוך להכין הכשרת מורים למתמטיקה בבית-ספר יסודי ובחטיבת ביניים.

איתמר רבן: הלכנו, גייסנו בהרבה אלפי שקלים מומחים, צוות, הכנו תוכנית, הגשנו אותה ל-B.Ed, עברנו את המסננת של משרד החינוך – מכללה להכשרת מורים לא יכולה לפנות מול המל"ג אלא היא מחויבת לפנות קודם לפיקוח שבודק שהתוכנית תואמת את תוכנית הלימודים ורק אז פונה למל"ג.

אילן שלגי: זה המצב נכון להיום.

אילן שלגי: אנחנו מקווים שגם זה ישתנה.

איתמר רבן: עברנו את כל התהליך אך כבר חצי שנה אנחנו מחכים עם תוכניות, אחרי שאנשים קיבלו כבר כסף, כי המל"ג קיבל החלטה עקרונית לא לדון בבקשות של מכללות להכשרת מורים.

איתמר רבן: בינתיים לא נעשית כאן הכשרה למתמטיקה, כבר שנה אנחנו מחכים סתם ולא יכולים להתחיל לעבוד.

איתמר רבן: זה דווקא בדברים שעליהם היתה הביקורת הכי קשה והיה חשוב לנו לעשות את זה.

איתמר רבן: תיכף התגייסנו ומי שיודע כמה כסף לוקח היום מומחה בדרגת פרופסור להכין תוכנית יודע כמה זה עלה לנו.

אילן שלגי: אם לא קשה לך, תן לי מכתב בעניין הזה ואני אנסה לסייע.

אילן שלגי: אני אדבר עם מר שלמה גרוסמן, אשלח לו מכתב.

אילן שלגי: אני לא מבטיח פתרון אבל זה לא יזיק.

אילן שלגי: אולי זה יחיש את הפעילות.

אילן שלגי: אנחנו נתחיל לנוע לכיוון אולם טקס הענקת התארים במכללה.

אילן שלגי: גבירותי ורבותי, תודה רבה לכם.