ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 200, 2004-03-16 09:00

אילן שלגי: בוקר טוב.

אילן שלגי: הנושא שלנו היום הוא נושא חשוב ביותר - מעמד המורה.

אילן שלגי: נושא מעמד המורה הוא נושא שאנחנו מגיעים אליו אחרי שנה שהוועדה הזו פועלת בכנסת ה-16, אבל אני רוצה לספר לכם שזו הישיבה ה-200 של הוועדה הזו, אולי זה סמלי שזה מספר עגול ומכובד.

אילן שלגי: אין לנו ספק שמעמד המורה הוא נושא שראוי שנתייחס אליו.

אילן שלגי: אני לא צריך להיות פה למורים, יחד עם זה אני בהחלט מודע לתחושה של המורים שהם במובן מסוים שק החבטות של הציבור ושל כל מי שקשור לחינוך, זה ודאי לא באשמת המורים, או בטח לא רק אשמת המורים, שאנשים באים בשאלות ותהיות באשר לתפקודם של המורים, אופן עבודתם, אחריותם ומצבה של מערכת החינוך.

אילן שלגי: אני סבור שהאחריות למצבה של מערכת החינוך היא של ממשלת ישראל לדורותיה ואולי שלנו הפוליטיקאים, שלא עושים מספיק על מנת שמערכת החינוך שלנו תהיה כפי שהיינו רוצים שהיא תהיה.

אילן שלגי: הרבה פעמים אני שומע מהמורים את הטענה שההורים רואים בבית הספר ובהם שמרטפים.

אילן שלגי: אני חושב שהתיאור הזה הוא אולי מוגזם אבל הוא לא חסר בסיס.

אילן שלגי: אנחנו יודעים שהמורים הם רובים אקדמאים והשכר הוא שכר עלוב לפי כל הגדרה, בוודאי לאקדמאים.

אילן שלגי: דיברנו ועוד נדבר על הנושא של סף הקבלה במכללות למורים, על הנושא של שדרוג המורה גם בשכר, גם בהשכלה וגם בחיזוק המקצועי שלו, אנחנו יודעים שהמורה עומד בדרך כלל מול כיתות עמוסות בתלמידים.

אילן שלגי: שאלתי הורים יותר מפעם מדוע תמיד שומעים אותם נאבקים על ענייני השכר והזכויות ולא שמענו מאבק בנושא גודל הכיתות, למשל.

אילן שלגי: ההתייחסות לשכרו של המורה בזווית הראיה של אלה שצריכים להקצות את הכספים היא בדרך כלל בהסתכלות של כמה שעות המורה עובד ואנחנו יודעים שהמורים עובדים מעבר לשעות הפורמליות שבהן הם נמצאים מול הכיתה או בבית הספר.

אילן שלגי: יחד עם זה אין ספק שבמסגרת רפורמה שצריכה להיות, ואנחנו מאמינים שתהיה, שכרם ותנאי עבודתם של המורים ישודרגו אבל גם שעות העבודה שלהם יגדלו.

אילן שלגי: מטבע הדברים, אלה שמייצגים מורים מבטים על הדברים הרבה פעמים במבט רחב, מלמעלה, לטובתו של כלל ציבור המורים, ומתייחסים למורים גם כאל כאלה שאמורים לבחור בהם בפעם הבאה.

אילן שלגי: לכן, לפעמים, כמו בכל תחום שבו יש שיקולים פוליטיים, ההתייחסות היא לפעמים יותר יוניוניסטית ופחות עניינית.

אילן שלגי: אני אומר את זה לא כביקורת אלא כהערכה, כהתייחסות שצריך להבין אותה ולא לשכוח אותה.

אילן שלגי: אנחנו עומדים בשלב שבו כולם מבינים שצריך רפורמה גדולה במערכת החינוך הישראלית, שכמובן קשורה גם לשינוי במעמדו של המורה ובתנאי עבודתו.

אילן שלגי: אנחנו ממתינים להמלצות של ועדה שמינה ראש הממשלה יחד עם שרת החינוך והתרבות, ועדה שאנחנו יודעים שעושה עבודה מאוד יסודית.

יוסי שריד: איך אנחנו יודעים?

אילן שלגי: כי אנחנו מדברים איתה.

יוסי שריד: אני לא אומר שלא, רק אתה אומר "אנחנו יודעים".

אילן שלגי: אני אדבר בגוף ראשון - אני יודע.

אילן שלגי: זו ההתרשמות שלי.

יוסי שריד: רצינות או אי רצינות בודקים לפי המסקנות, לא לפי סוגן.

אילן שלגי: תהיינה לוועדה הזאת המלצות ביניים כבר בתחילת חודש מאי.

אילן שלגי: אני מקווה, וכך גם ביקשתי ממר דוברת, שההמלצות תהיינה כאלה שלפחות משהו מהן ניתן יהיה ליישם בשנת הלימודים הקרובה, אבל כמובן שהעיקר יבוא בשלב הבא, שיהיה בחודש אוקטובר.

אילן שלגי: אנחנו נצטרך כולנו, כל מי שהחינוך קרוב לו, לעשות מאמץ כדי לשכנע את ממשלת ישראל, ולעשות מאמץ גם כאן בכנסת, כדי שהרפורמה הגדולה אמנם תצא לפועל ותצא לדרך והיא כמובן תשליך על מעמדו של החינוך בכלל ועל מעמדו של המורה יחד עם זה.

אילן שלגי: אני חושב שהיום כדאי שנשמע קודם כל את נציגי המורים.

אילן שלגי: אבקש להתחיל עם מר יוסי וסרמן, נציג הארגון הגדול של המורים, יו"ר הסתדרות המורים.

יוסי וסרמן: ראשית, אני מודה לך ולחברי הכנסת על כך שהוחלט לקיים דיון בעניין מעמד המורים.

יוסי וסרמן: אני רוצה לומר שלמורים אין מעמד בכלל.

יוסי וסרמן: הוראה אמורה להיות פרופסיה, החינוך אמור להיות בעצם תשתית הקיום במדינת ישראל של הדורות הבאים.

יוסי וסרמן: כולנו אשמים.

יוסי וסרמן: אני קודם כל רוצה להאשים את עצמי, את עצמנו, על כך שהרשינו במשך שנים רבות להגיע למצב של אין מעמד, ואני מאשים בהחלט את הממשלה ואת חברי הכנסת שמרשים למצב הזה לקרות.

יוסי וסרמן: אני מקווה שבאמצעות דוברת, באמצעות ועדות אחרות ובאמצעים אחרים נגיע למסקנה שהגיע הזמן לעשות אחרת, לחיות אחרת ולראות אחרת את המורים ואת החינוך.

יוסי וסרמן: ראשית, יש לתת למקצוע מעמד מוביל של עדיפות לאומית.

יוסי וסרמן: יש צורך להגיע למצב שטובי האנשים הצעירים של ישראל ירצו להיות מורים ולא יבחרו מקצוע אחר, יבחרו את ההוראה כמקצוע.

יוסי וסרמן: זה לא יעשו כשמורה הוא שק חבטות של החברה, כפי שאתה אמרת בתחילת דבריך, כל הורה יודע יותר טוב מהמורים ושכרו של המורה הוא מחצית משכרה של פקידה במשרד הביטחון - כך הראו הנתונים של האוצר.

יוסי שריד: ורבע משכרה של פקידה בבנק ישראל.

יוסי וסרמן: הכיתות עמוסות, מורים שחוששים לבוא לבתי הספר, אין למורים סמכויות, לוקחים את ההוראות בכל מיני כיוונים, לא נותנים למועצה הפדגוגית בראשות המנהל לקבל החלטות על הקהילה שלהם ואחריות על הקהילה שלהם, מכתיבים להם.

יוסי וסרמן: זה מצב בלתי נסבל.

יוסי וסרמן: אנחנו מאוד לא רווים נחת מהאווירה ומהכתבות בתקשורת, אבל אם אנחנו רוצים לראות את המתוק שייצא מהעז אולי זה יביא לאיזשהו זעזוע ושינוי במערכת החינוך.

יוסי וסרמן: אני חושב שאנחנו לא נוכל בשום פנים ואופן להמשיך במצב הזה, אני אומר את זה כמייצגי המורים.

יוסי וסרמן: אני שומע שכל אחד יודע בדיוק מה ועדת דוברת עומדת להמליץ, מרמה של שרת החינוך ועד אחרים, שכולם יודעים מה דוברת יאמר.

יוסי וסרמן: כלומר, מה שדוברת יאמר או שמישהו כבר יודע ואמרו לו מה לומר, או שמישהו יודע יותר טוב מדובר עצמו, כי דוברת עצמו אמר לי שהוא לא יודע עדיין מה הוא יאמר.

אילן שלגי: ממני לא שמעת מה הוא יאמר.

יוסי וסרמן: לא ממך.

יוסי וסרמן: קראנו בעיתון, שרת החינוך דיברה על פיטורי אלפי מורים, על הארכת יום העבודה, 5 ימים בשבוע בטוח, כבר אין מה לדבר, על ביזור, על הפרטה.

יוסי וסרמן: הכל כבר נאמר בעיתון "הארץ" ובעיתונים אחרים, אני לא צריך ללכת רחוק.

יוסי וסרמן: אני טלפנתי לדוברת ואמרתי לו שאני במקומו כבר הייתי מתפטר מזמן היות וכבר קבעו מה שהוא יאמר.

אילן שלגי: סליחה שאני מפסיק אותך לרגע, אך ישנם דברים במערכת שמדובר בהם כבר מזה זמן ויודעים שצריך את הגיבוי הציבורי, אולי את האומץ הציבורי, וכמובן את התקציבים כדי לעשות אותם.

אילן שלגי: אז מותר להניח שמונתה כזאת ועדה שבין היתר מצפים ממנה לקבל גושפנקא ולגיטימציה לצעדים נחוצים.

יוסי וסרמן: אני מצטער שאני חולק עליך.

אילן שלגי: אתה סבור שהשרה מדליפה מתוך הוועדה?

יוסי וסרמן: לא, לא אמרתי השרה.

יוסי וסרמן: העיתון, לא השרה.

יוסי וסרמן: אני סבור רק מה שאני יודע ומה שאני קורא.

יוסי וסרמן: אני חושב שאם ממנים ועדה כל כך רצינית יש להמתין למסקנות שלה ולא להתחיל בספקולציות למיניהן ובהצהרות למיניהן.

יוסי וסרמן: גם כך המערכת לא רגועה, אנשים מרגישים כמו עלה נידף ברוח ואנחנו רוצים לחזק את מעמדם של המורים ולתת להם סיבה להיות גאים במקצוע בו הם עוסקים.

יוסי וסרמן: אם הם יהיו גאים מערכת החינוך ומדינת ישראל כולה תרוויח מכך, כי היום המצב הוא ממש בלתי נסבל.

אילן שלגי: תודה רבה.

אילן שלגי: נשמע את ח"כ גילה פינקלשטיין, מורה ותיקה ופעילה עד לאחרונה כמנהלת בית ספר.

יוסי וסרמן: היא גם הייתה חברה בהנהלת הסתדרות המורים.

גילה פינקלשטיין: עסקנו כבר רבות בנושא הזה, ולהזכירכם מסקר שערכו בשנה שעברה התברר כי 40% מהמורים בבתי הספר היסודיים מעונינים לעזוב את מערכת החינוך.

גילה פינקלשטיין: סקר שנערך לא מזמן בקרוב 158 מורים ומורות בבתי הספר העל-יסודיים מהמרכז מדאיג לא פחות, לפיו 31% הצהירו כי הם מעונינים לפרוש.

גילה פינקלשטיין: מה שנותר לנו זה מורים ממורמרים, מורים עצובים, מורים שחוששים לבוא לבית הספר, וללא ספק כולנו שותפים לדעה שזה אחד המקצועות השוחקים ביותר, וכבר דיברנו על כך שצריכים לבנות איזשהו מערך כדי למנוע את השחיקה, אבל בשביל זה צריך לתת משאבים ולסייע למורים לתפקד יותר טוב ולמנוע את השחיקה.

גילה פינקלשטיין: ברשותם של יוסי וסרמן, מזכ"ל הסתדרות המורים, וממלא מקומו גד דיעי, ישבתי עם עורכת הדין של הסתדרות המורים וניסינו לבנות את מגילת זכויות המורה.

גילה פינקלשטיין: ראינו שזה לא פשוט ובעצתה של עורכת הדין פנינו לחוק זכויות התלמיד ואמרנו שאולי נוסיף כמה תיקונים בחוק זכויות התלמיד.

גילה פינקלשטיין: שמחנו מאוד שיש מגילת זכויות התלמיד, זו הייתה שמחה גדולה, אני זוכרת שאז הייתי מנהלת בית ספר ומאוד שמחנו והרמנו כוסית, היינו זקוקים למגילת זכויות התלמיד והיא קיימת.

גילה פינקלשטיין: לבנות מגילת זכויות המורה זה עניין ממושך שצריך להשקיע בו הרבה, ואני אשמח לעשות את זה בצירוף עם ארגון המורים העל יסודיים, שבינתיים קיבלנו מהם עבודה נהדרת, הצעות ליותר שעות ויותר שכר, רעיונות נהדרים שקראתי שוב ושוב.

גילה פינקלשטיין: בשיתוף פעולה של הסתדרות המורים וארגון המורים העל יסודיים לבנות מגילת זכויות המורה זה יהיה פתרון להרים את קרנו של המורה.

גילה פינקלשטיין: אחלק לכם הצעה לתיקון חוק זכויות התלמיד.

גילה פינקלשטיין: התלמיד צריך לדעת שלצד זכויות יש גם חובות והחובות זה הכבוד למורה ולעובדי ההוראה.

גילה פינקלשטיין: הייתי רוצה לעבור אתכם יחד ולשמוע את דעתכם, אני עבדתי על זה קשה מאוד בשיתוף עם הסתדרות המורים וזו הזדמנות להודות למזכ"ל יוסי וסרמן ולממלא מקומו גד דיעי, שאפשרו לעורכת הדין של הסתדרות המורים לשבת איתי שעות רבות, וזה יהיה הבסיס לעבודה משותפת של שני הארגונים, שאני אשמח ליזום ולהשקיע.

גילה פינקלשטיין: אנחנו פשוט עשינו שלושה תיקונים בחוק זכויות התלמיד.

גילה פינקלשטיין: אנחנו צריכים כמובן לעבוד על חקיקה חדשה של זכויות עובד ההוראה, אבל בתור בסיס עבדנו על הנושא הזה - הצעת חוק זכויות התלמיד ועובד ההוראה.

גילה פינקלשטיין: שהתלמיד ידע שלצד הזכויות יש גם חובות, ובהן החובה העיקרית היא כבוד המורה.

גילה פינקלשטיין: אקריא מדברי ההסבר: "בשנים האחרונות אנו עדים להתגברות תופעת האלימות הפיזית".

יוסי שריד: אנחנו קוראים.

גילה פינקלשטיין: הייתי רוצה שתקראו את זה, בואו נעלה למעלה לשלושת הנקודות שציינתי, אבל אני רוצה שבד בבד תסתכלו בשני הדפים.

גילה פינקלשטיין: בדף השני יש לכם את חוק זכויות התלמיד.

אילן שלגי: הרי החוק הזה, שאני אתמוך בו, שהוא חוק מאוד קרוב אליי, בהנחה שאנחנו נתמוך בחוק הזה הוא יגיע לדיון בוועדה הזאת ואז נדון בסעיפי החוק.

אילן שלגי: אם אפשר, דברי עכשיו על העיקרון ולא על הפרטים.

גילה פינקלשטיין: העיקרון הוא שאנחנו מציעים ללכת לתיקון חוק זכויות התלמיד, להוסיף שלושה תיקונים שמדגישים את כבודו של המורה.

גילה פינקלשטיין: בחוק זכויות התלמיד, בסעיף 1, אחרי המילים "תוך שמירה" הוספנו את המילים "על כבוד עובד ההוראה".

גילה פינקלשטיין: במקום "תוך שמירה על ייחודם של מוסדות" יהיה כתוב: "תוך שמירה על כבוד עובד ההוראה ועל ייחודם של מוסדות החינוך".

גילה פינקלשטיין: בסעיף 2 לחוק, לאחר המילים "מנהל המחוז" צריך להוסיף "עובד ההוראה, מנהל, מורה, גננת, מדריך במוסד חינוכי".

גילה פינקלשטיין: תיקון נוסף הוא בסעיף 4: "הוראות המנהל הכללי, מנהל המוסדות", בשורה השניה באמצע כתוב "לרבות כללי המשמעת", אחרי מילים אלה אני רוצה שיוסיפו את המילים: "ובהם גם כללי המשמעת, לרבות כללים בדבר כיבוד עובדי ההוראה במוסדות החינוך ומניעת אלימות גופנית ומילולית והטיפול בה".

גילה פינקלשטיין: אני מאוד אשמח שחברי הכנסת יעלו זאת כאן לדיון ואחר כך לדיון במליאת הכנסת.

גילה פינקלשטיין: אני אשמח מאוד אם יש לכם הערות לפני שאעלה זאת לדיון, אם תוכלו לעזור, להעביר ביקורת או להוסיף דברים.

לאה רוזנברג: אני רוצה להתייחס לתיקון השלישי שאת מציעה, אני רואה בזה עוד פגיעה במעמד המורה אם אנחנו אומרים "אסור לפגוע במורה" ו"אסור להכות מורה".

לאה רוזנברג: אני רואה בזה עוד פגיעה מאוד קשה.

לאה רוזנברג: זכותו של כל אדם במדינה שלא יכו אותו, לא יפגעו בו ושלא תהיה כלפיו אלימות מילולית.

אילן שלגי: ההתייחסות פה לאלימות לא מתייחסת למורה.

גילה פינקלשטיין: לא מזכירים עובד הוראה.

יוסי וסרמן: הנושא חשוב כשלעצמו, אבל לגבי הנושא של מעמד המורה היום הייתי מציע שעל זה נדון, אם אתם מסכימים לכך.

אילן שלגי: נכון, היום אנחנו צריכים לדבר על עקרונות ולא לרדת לפרטים.

אילן שלגי: ההערה שלך, שגם לי יש מה להגיד עליה, זה כבר דיון על המילים של החוק.

יוסי שריד: יש לנו תמיד כשרון, לכולנו, בכל דיון להיכנס לאיזה סמטה צדדית ולהיתקע בה.

יוסי שריד: הזכירו לי שלפני זמן רב עבדתי ברדיו, היינו מתכנסים פעם בשבוע לדיון רציני ובסופו הדיון סבב בעיקר בעניין המנורה בבית השימוש.

יוסי שריד: אני טורח ואומר בפעם המי יודע כמה - לא כל דבר מובן מאליו צריך ואפשר לסדר בחוק או בתקנה.

יוסי שריד: לו את המובן מאליו היה אפשר לפתור בחוק כל החיים היו נראים אחרת והיינו חיים בגן עדן.

יוסי שריד: אפשר לחוקק מחדש גם את עשרת הדברות.

יוסי שריד: יש דברים שהם מובנים מאליהם.

יוסי שריד: מה זאת אומרת "לרבות מורה"?

יוסי שריד: מישהו חשב שעל פי החוק מותר להכות מורה?

גילה פינקלשטיין: לא מזכירים את עובדי ההוראה כאן.

יוסי שריד: הבנתי שיש בינינו חילוקי דעות.

יוסי שריד: אני לא מאמין בסידור העולם על פי חוקים ועל פי תקנות, בוודאי לא במוסדות חינוך.

יוסי שריד: הרי תמיד אומרים שהעיקר הוא בחינוך ולא בחוק כזה או אחרת.

יוסי שריד: זה מסוג החוקים שאתה גם לא יכול להצביע נגדם.

יוסי שריד: נניח מחר אני אגיש הצעת חוק בעניין עוגת תפוחים, מישהו יכול להצביע נגד הצעת חוק שבאה לחבב על הבריות עוגת תפוחים?

יוסי שריד: מי לא אוהב עוגת תפוחים?

יוסי שריד: הנושא, כנראה, יותר מקיף.

יוסי שריד: לי יש השקפה משלי לגבי ועדת דוברת, וכמו בהרבה מקרים אחרים, הלוואי שאתבדה.

יוסי שריד: אמרתי את דברים גם לחברי הוועדה, אנחנו לא צריכים להרגיש שאנחנו מדברים פה מאחורי גבם.

יוסי שריד: הייתי שם, דיברתי, הערכתי מאוד את מה שהם עושים, קודם כל בגלל העובדה שהאנשים האלה, שהם ברובם אנשים עסוקים, נותנים מזמנם ואי אפשר לבוא אליהם בטענות, רצונם הוא בוודאי רצון טוב.

יוסי שריד: ועדת דוברת לא באה לעולם אלא להרוויח שנה קשה.

יוסי שריד: השנה הזו הייתה שנה מאוד קשה, שנה של מצוקה, הכי טוב לתלות את העתיד ואת האופק באיזושהי ועדה ולהגיד שכל הדיונים וכל ההחלטות, חוץ מההחלטות המקצצות כמובן, הן לא כל כך רלוונטיות עכשיו כי ממילא כולנו נושאים את עינינו לוועדת דוברת, יש זמן, יש שנה, ולכן זה מקל על המערכת, מפחית לחצים ומסיר במידה מסוימת אחריות.

יוסי שריד: לכן זו התכלית העיקרית של ועדת דוברת.

יוסי שריד: אמרתי שם ואני אומר גם כאן - אין שום צורך בוועדה כדי לדעת מה צריך לעשות בחינוך.

יוסי שריד: כולם יודעים מה צריך לעשות בחינוך, לרבות עניין המורים.

יוסי שריד: אין שום צורך בשום ועדה, כבר ישבו ועדות על המדוכה, כל מי שעסק אי פעם בחינוך יודע בדיוק מה צריך לעשות בחינוך, אפשר לנחש מראש - לכן אני לא בטוח אם זו הדלפה - שמסע הצלב הזה נגד המורים כנראה לא מצוץ מהאצבע, זה מכוון מאיזשהו מקום, אבל אני לא בטוח שזו בכלל הדלפה.

יוסי שריד: אני יכול לכתוב לך עכשיו, כתרגיל אינטלקטואלי, מה יהיו פחות או יותר ההמלצות של ועדת דוברת, אי אפשר לטעות בהרבה.

יוסי שריד: אלא מה, כולם יודעים מה צריך לעשות ולא רק שלא עושים, אלא כאשר עושים בדיוק ההפך.

יוסי שריד: אפשר לעקוב פעולה אחר פעולה ולראות שכל מה שעושים זה בדיוק להפך מכפי שחושבים שראוי לשעות.

יוסי שריד: זו מתכונת ההתנהלות ואולי גם המדיניות.

יוסי שריד: מה החשש?

יוסי שריד: אני לא אומר את זה כי אני חשדן ללא תקנה, אני גם אבל לא רק, אלא כי ראיתי כבר את ה-5 ימים ואת פיטורי המורים.

יוסי שריד: החשש שתהיה שם מניפולציה.

יוסי שריד: כלומר, לכאורה יבואו לתקן בעיה, אבל תוך כדי תיקון הבעיה יהיו כל כך הרבה עיוותים וכל כך הרבה שיבושים שלכם יהיה מאוד קשה להתמודד עם זה.

יוסי שריד: בסך הכל המניפולציה תהיה מניפולציה פנימית, משום שירצו לחולל את כל הרפורמה הזאת ללא כסף, ירצו לחולל אותה מתוך מה שנקרא מקורות פנימיים.

יוסי שריד: ומה לעשות, מהבור הזה, שאין הוא מתמלא מחולייתו אלא מכספים נוספים, רפורמה לא תצא.

יוסי שריד: לכן ירצו לפטר וירצו לאגם משאבים.

יוסי שריד: פרופ' כץ איננו כאן היום אז אני לא יכול להשתמש במילה הזו, לאגם.

יוסי שריד: אתה מכיר את המושג "לאגם משאבים"?

יוסי שריד: שמעתי עכשיו שיש חמץ באגמים בכלל.

יוסי שריד: אני עשרות שנים חי בארץ הזאת ולא ידעתי שיש חמץ באגמים, כל שבוע אני לומד משהו חדש.

יוסי שריד: ירצו לאגם את המשאבים, אבל המשאבים יילקחו מתוך המערכת.

יוסי שריד: מכיוון שנסים אינם קורים, וגם כאשר הם קורים הם קורים לעיתים רחוקות מאוד ואנחנו מצווים שלא לסמוך על הנס, ברור לגמרי ששום דבר חשוב לא יכול לקרות במערכת החינוך כתוצאה מהרפורמה הזאת שלא תהיה.

קריאה: קצת פרגון אבל.

יוסי שריד: באחת הישיבות הקודמות סיפרתי כאן שגם רופאים הם בעלי מקצוע מאוד מאוד חשוב.

יוסי שריד: אלה שני המקצועות הכי חשובים בעיניי - רופאים ומורים.

יוסי שריד: זה מטפל בגוף, זה מטפל בנפש.

יוסי שריד: יש גם רופאים שמטפלים בנפש.

יוסי שריד: הם במצוקה גדולה מאוד, הרופאים, שדומה במידה רבה למצוקת המורים.

יוסי שריד: מקבלים שכר חרפה, עובדים בתנאים בלתי אפשריים בכל המובנים, עובדים מסביב לשעון, תוך כדי סיכון של חיי אדם לדעתי, ולא תאמין מר קרני - התמנתה ועדה מאוד חשוב, לא פחות חשובה מוועדת דוברת.

יוסי שריד: היא התמנתה על ידי הממשלה, קרי - ראש הממשלה בכבודו ובעצמו.

יוסי שריד: השתתפו בה אנשים מאוד מכובדים, גם הם תרמו מרצונם הטוב והקדישו שנה מחייהם, בדיוק כמו במקרה הזה, הגישו כבר לפני שנה הצעות מאוד מאוד חשובות, רק לא קרה שום דבר.

יוסי שריד: עד כדי כך לא קרה שלפני כמה שבועות פנה עיתונאי למשרד האוצר ושאל מה קורה עם ההמלצות האלה, אמרו לו: "תפנה בעוד כמה ימים כי אנחנו עוד לא מכירים את ההמלצות האלה".

יוסי שריד: אתה מבין למה אני מתכוון?

יוסי שריד: מה אתה אומר לי לפרגן?

יוסי שריד: אנחנו חיים בארץ הזו, אנחנו יודעים מה המציאות.

יוסי שריד: שמע, אתה רוצה משענת לב חסודה, לקוות תקווה ערטילאית?

יוסי שריד: בסדר.

יוסי שריד: יש פה בית כנסת, אתה התפללת כבר?

יוסי שריד: רן ארז ודאי התפלל כבר.

יוסי שריד: הכל יודעים מה צריך לעשות בחינוך ומה צריך לעשות בעניינו של מעמד המורה.

יוסי שריד: יש פה אבסורד גמור.

יוסי שריד: יש המון בעיות בחברה הישראלית ובכל פעם קורה משהו, לפעמים קורים אפילו אסונות, וכאשר קורים אסונות אנשים מתראיינים, בין השאר גם פוליטיקאים, ובסוף, בצר להם, כשאין להם תשובות יותר טובות הם אומרים שזה עניין של חינוך.

יוסי שריד: אתה מכיר את זה, מר קרני?

יוסי שריד: "זה עניין של חינוך".

יוסי שריד: יש תאונות דרכים - זה עניין של חינוך, יש בעיות אלימות בחברה הישראלית - זה עניין של חינוך, נכון?

יוסי שריד: יש בעיות של סמים בחברה הישראלית - זה עניין של חינוך.

יוסי שריד: יש בעיות של העדר חינוך במובן הרחב - בין הבריות, בין אדם לחברו - זה עניין של חינוך.

יוסי שריד: נכון?

יוסי שריד: הכל עניין של חינוך.

יוסי שריד: זאת אומרת, שעל הכתפיים הצנומות של המורה המסכן או המורה המסכנה, שמקבלים 4,000 שקל בחודש, אנחנו בעצמנו מעמיסים את כל הבעיות של החברה הישראלית.

יוסי שריד: זה מתקבל על הדעת?

יוסי שריד: הכתפיים האלה יכולות לשאת?

יוסי שריד: הרי זה עוול נורא.

יוסי שריד: עכשיו אתם, כנציגי מורים, אתם בדילמה של ערי פיתוח, אני מכיר את זה כי עסקתי הרבה בערי פיתוח וגרתי בעיר פיתוח, לא יודעים איך להציג את עצמם.

יוסי שריד: אוי לי מהצגה כזאת ואבוי לי מהצגה אחרת.

יוסי שריד: אם אני מציג את עצמנו על מעמדנו, כל כל תחלואינו, על כל פגמנו, על המסכנות שלנו אנחנו גורמים נזק כי אנחנו מוסיפים נזק על נזק.

יוסי שריד: מי ירצה לבוא?

יוסי שריד: אין לי טענה, כאשר יו"ר הסתדרות המורים אומר: "תשמע, אין בכלל מעמד, זה עפר ואפר, זו אסקופה נדרסת", אז מי רוצה לבוא לאסקופה הנדרסת?

יוסי שריד: מצד שני, אם לא תאמר אז לא תאמר דברים נכונים ומציאותיים ואז גם לא נדע את הבעיה לאשורה במלוא היקפה.

יוסי שריד: זו בדיוק הדילמה הנצחית של עיר הפיתוח - איך להציג את עצמה.

יוסי שריד: כמסכנה, כדי שאוכלי מישהו ייתן לה חסד ויזרוק לה משהו, או כעיר שיושבת על מקומה וחדורה בהכרת ערך עצמה ואז מי בכלל ישקיף אליה וייתן לה משהו.

יוסי שריד: גם כשאתה מסכן עכשיו לא נותנים כלום, לא כל שכן כשאתה אומר שאתה בסדר וקומתך איתנה, אז בכלל אף אחד לא ייתן כלום.

יוסי שריד: אני מבין את הדילמה.

יוסי שריד: כולנו יודעים שכדי לחזק את מעמדו של המורה אנחנו נגיש את כל הצעות החוק, נתקן את כל התקנות וננאם את כל הנאומים היפים.

יוסי שריד: לא יעזור שום דבר.

יוסי שריד: אם משכורתו של המורה בשלב ראשון לא תוכפל ובשלב יותר מאוחר לא תשולש לא תהיה תקנה.

יוסי שריד: מדוע?

יוסי שריד: משום שאי אפשר להתחרות בחוקי השוק שהם מאוד חזקים ומאוד אכזריים.

יוסי שריד: הדברים האלה כל כך פשוטים וכל כך מובנים שקצת לזרה לי לחזור עליהם.

יוסי שריד: כל זמן שהליכה להוראה לא תהיה מתוך בחירה ומתוך העדפה לא נעשה שום דבר ולא תהיה תקנה למערכת החינוך.

יוסי שריד: יתקבלו כל ההמלצות של ועדת דוברת והדבר הזה לא ייעשה כאילו לא עשינו שום דבר.

יוסי שריד: זאת הנקודה הארכימדית - אם עשית שינוי בנקודה הארכימדית הרמת את מערכת החינוך, לא עשית אז תעשה את כל התכסיסים והתרגילים ואתה חוזר לנקודת המוצא, אין מה לעשות.

יוסי שריד: מזה זה מתחיל ובזה זה נגמר.

יוסי שריד: אני לא רואה ברגע זה, על פי סדר העדיפויות הלאומי שאני מזהה במצב הנוכחי, נכונות לעשות את זה עכשיו.

יוסי שריד: בגלל זה אני מנסה להיות מציאותי בסך הכל, מר קרני.

יוסי שריד: אתה יודע, גם בענייני קרן קיימת אנחנו מנסים להיות מציאותיים.

יוסי שריד: עשינו הרבה דברים מציאותיים בשטח, אבל זה קרן קיימת לעולם הזה וזה קרן קיימת לעולם הבא מה שאנחנו מדברים, זה לא רק קרן קיימת לטעת יער באיזשהו מקום.

יוסי שריד: מרוב עצים הרי מוכרחים לראות את העיקר, והעיקר הוא שכרו של המורה.

יוסי שריד: זה מעליב אותי קצת לומר את זה, כי כאילו זה לא מתוחכם, זו לא אמירה של איש חינוך.

יוסי שריד: "הכל עומד על שכרו של המורה?

יוסי שריד: על שקלים?

יוסי שריד: בואו נדבר פדגוגיה, בואו נדבר פואמה פדגוגית" - אלה הכל דברים בטלים.

יוסי שריד: אם לא יהיה מורה לא יהיה שום דבר.

יוסי שריד: אומרים "מערכת החינוך", מה זו מערכת החינוך בכלל?

יוסי שריד: יש מערכת חינוך?

יוסי שריד: כשאומרים מערכת חינוך צריך לראות כיתה עם מורה ועם תלמיד, זו מערכת החינוך.

יוסי שריד: לפעמים רואים את משרד החינוך, אבל זו טעות, בסוף זה מתמצה במורה.

יוסי שריד: תלמיד הוא תלמיד, כפי שהוא.

יוסי שריד: הוא נהדר, הוא עצום, הרי אנחנו רק מהללים ומשבחים את התלמידים, כי אין טובים מהם, הדורות האלה יותר טובים מהדורות הקודמים והרי מתחלפים כהנה וכהנה.

יוסי שריד: אז בסדר, אמרתי גם את זה - הם נפלאים ואין כמותם בכל העולם.

יוסי שריד: הם הילדים שלנו, אז איך לא נאמר?

יוסי שריד: לכל אחד מאתנו יש חלק ונחלה, הנכד שלי, בן ה-8, צלצל אליי ואמר לי: "סבא יוסי, שמעתי אותך ברדיו", אז שאלתי אותו אם זה מצא חן בעיניו מה שאמרתי והוא אמר: "כן".

יוסי שריד: אז אני סומך על שיקול דעתו.

יוסי שריד: ודאי שהם נפלאים, בסדר, אז צד אחד של המשוואה נפלא, אבל מה עם הצד השני של המשוואה?

יוסי שריד: מה עם המורה?

יוסי שריד: מר וסרמן, אתה רוצה שיבואו הטובים ביותר.

יוסי שריד: אתה יודע מה?

יוסי שריד: אני גם רוצה שיהיו הטובים ביותר, אבל בשלב ביניים, כי אני לא יודע אם נגיע לטובים ביותר בזמן הקרוב, טובים דיים.

יוסי שריד: גם עם האמירה הזו אני מרגיש מאוד לא בנוח, כי זה אומר שאלה שנמצאים עכשיו במערכת לא טובים דיים וזה פשוט לא נכון.

יוסי שריד: מדוע?

יוסי שריד: משום שאני מכיר, אפילו באופן בלתי אמצעי, הרבה מאוד מורים שהם טובים דיים, וכל פעם שאני אומר אמירה מהסוג הזה אני מרגיש לא טוב.

קריאה: רובם.

יוסי שריד: לא יודע אם רובם.

יוסי שריד: אגב, כל הממצאים האלה שמבינים לנו כאן, אפשר לראות אותם כך ואפשר לראות אותם אחרת.

יוסי שריד: אומרים 31% רוצים לעזוב.

יוסי שריד: קודם כל, אני מודיע לכם שבכל מקצוע שיעשו סקר נקבל ש-30% רוצים לעזוב, חוץ מבכנסת, שם אף אחד לא רוצה לעזוב.

יוסי שריד: חוץ מזה, אתה יודע מה?

יוסי שריד: זה סקר נפלא!

יוסי שריד: זאת אומרת ש-70% או 65% דבקים בעבודתם ורוצים להמשיך להיות מורים בתנאים האלה.

קריאה: 40% רוצים לעזוב.

יוסי שריד: בסקר השני.

יוסי שריד: לפי דעתי זה סקר נפלא אם בתנאים האלה 60% מהמורים דבקים בעבודתם.

גילה פינקלשטיין: אמרנו שהשאר ממורמרים.

יוסי שריד: ממורמרים זה 100% של כל הציבור.

יוסי שריד: אם לא נהיה ממורמרים אז מאיפה נשאב הנהר?

גילה פינקלשטיין: עייפים, משועממים וממורמרים.

יוסי שריד: אבל לדבר על זה כהנה וכהנה אבל אני לא אגמור.

אילן שלגי: תודה רבה.

אילן שלגי: נשמע את רן ארז, יו"ר ארגון המורים.

רן ארז: אין ספק שמעמד המורה חשוב לכולם.

רן ארז: אין ספק שמעמד חיובי וטוב חשוב לכולם.

רן ארז: זאת אקסיומה בעיניי.

רן ארז: הנה, אפילו ועדת החינוך של הכנסת בכבודה ובעצמה מתפנה לדון בכך.

רן ארז: רק חבל שלא השרה, לא המנכ"לית ולא יו"ר ארגון ההורים הארצי יושבים פה.

יוסי שריד: ולא חברי הכנסת.

רן ארז: אני לא יכול לבקר חברי כנסת.

יוסי שריד: זה נכון.

יוסי שריד: אתה רואה?

יוסי שריד: קיבלת חינוך טוב.

אילן שלגי: זכותך לבקר את כל מי שנראה לך.

רן ארז: הייתי רוצה לומר איך אנחנו רואים את מעמד המורה, מהו מבחינתנו מעמד המורה כשאנחנו מדברים על מעמד המורה ועל כך שצריך לשפר אותו.

רן ארז: אנחנו רואים את מעמד המורה מורכב משני גורמים עיקריים: את מעמדו החברתי, איך הוא מתקבל בחברה, איך מתייחסים אליו בחברה, מה המשקל הסגולי שלו בחברה, ומעמדו הכלכלי.

רן ארז: ברור שלומר מעמד חברתי-ציבורי ומעמד כלכלי אלה מילים מאוד יפות ומאוד כוללות, אבל אפשר גם את זה לפרק לגורמים.

רן ארז: למשל, אנחנו חושבים שחשוב מאוד להשקיע הרבה באיכות המורה.

רן ארז: איכות המורה, ככל שהיא יותר טובה הרי זה משובח, ואין גבול לטוב.

רן ארז: ראשית, קבלת המועמדים ללימודי הוראה, אבחונם הנכון, הסטנדרטים הנדרשים מאלה שצריכים להיות מורים זה הדבר הראשון.

רן ארז: דבר שני, מה קורה עם המורה הזה בזמן עבודתו, באיזה מידה הוא מתקדם ומשתפר ומה המוטיבציה שלו להתקדם.

רן ארז: היום כל המוטיבציה שלו היא לשרוד ולהגיע לסוף השנה כדי להתקדם בוותק.

רן ארז: זה בוודאי אחד הגורמים שיוצרים שחיקה, יוצרים חוסר עניין ושיגרה שאתה לא יכול לשבור כי הפירמידה ההיררכית של בית הספר מאוד שטוחה, אין לו לאן להתקיים כי לא קיימים פה שום מסלולי קידום שיאתגרו אותו להשקיע ולהתקדם.

רן ארז: הנושא הזה של איכות המורה בנויה על קבלתו למסלול ההכשרה, הכשרתו, הכשרתו תוך כדי עבודה ומה שהוא מוכן להשקיע מבחינת המוטיבציה שלו על מנת להתקדם בפרופסיה שלו.

רן ארז: הצד השני הוא איך המורה רואה את עצמו.

רן ארז: כאשר אנחנו רואים כמעט כל יום בעיתונות הכפשות - כשתפסו מורה בכיתה ד' מדברת בפלאפון אז "המורים מדברים בשיעורים בפלאפון" וכאשר בכירה של משרד החינוך מדברת בוועדת החינוך של הכנסת על מאמצעיה שלא לסגור סמינרים אז היא אומרת שלחצי מהמורים העל יסודיים אין תעודת הוראה וחלק אחר, גדול מאוד, אפילו לא הוכשרו ללמד, הדברים האלה מקבלים תאוצה מאוד גדולה.

רן ארז: גם כאשר תפסו מספר אנשים שקנו תעודה בתחנת דלק בצפון והופכים את זה ל"המורים קונים תעודות".

רן ארז: מה שקורה זה המורים מתחילים להפנים את כל הביקורת השלילית הזו ואת כל ההכללה הזו שעושים ממקרה אחד או שניים מתחילים להפנים, מורידים את הראש, לא רוצים להתווכח, מעדיפים שלא יראו אותם, מעדיפים לא לעמוד על דעתם המקצועית ועל שיקול הדעת המקצועי כי מצד שני ישנה התחרות האדירה בין בתי הספר בהצלחה בבחינות הבגרות.

רן ארז: הרי מה שמודדים היום במערכת החינוך זה את אחוז הזכאות לבגרות, ויש פה תחרות אדירה על הרייטינג.

רן ארז: איך עושים את התחרות הזאת?

רן ארז: חלק גדול זה לחץ של הורים, פוליטיקאים ומנהלים על המורים לשנות ציונים ולהעלות טיפה את ציוני המגן של בתי הספר.

אילן שלגי: אתמול דיברנו על זה.

רן ארז: אני לא אדבר על זה.

רן ארז: אני זוכר שבזמנו, כאשר ח"כ יוסי שריד היה שר החינוך, הוא נאבק מאוד כדי להכניס את תעודת הבגרות כמדד לכניסה לאוניברסיטה במקום הפסיכומטרי.

אילן שלגי: הוא גם ממשיך לפעול בכנסת.

רן ארז: הוא הצליח לפעול יפה מאוד בקטע הזה, עד אשר במל"ל הגיעו למסקנה שפה משהו מוזר קורה - כל הזמן מקצצים בשעות לימוד וכל הזמן יש הישגים יותר טובים בבגרות.

רן ארז: אז כנראה התחילו לחשוב ולהחזיר את הפסיכומטרי, כי אולי תעודת הבגרות כבר לא כל כך שווה.

רן ארז: פה קורה משהו במערכת החינוך, אולי ישראבלוף, אולי קומבינות, לא יודע איך להגדיר את זה.

רן ארז: כל הדברים האלה גם כן פוגעים במעמד המורה, כיצד הוא נראה בציבור הרחב.

רן ארז: הנושא של אלימות, הנושא של סמים, הנושא של נשירה, הנושא של שוטטות, הנושא של התנדבות בחברה, כל הדברים האלה קורים בחברה הישראלית אבל כולם ממקדים אותם במערכת החינוך.

רן ארז: הרי מה, מישהו יעלה על דעתו שמורים מחנכים לאלימות, מחנכים לנשירה ועושים את כל הפעולות השליליות, במירכאות, על מנת לפגוע בנוער?

רן ארז: ההפך הוא הנכון.

רן ארז: במעט הכלים שיש לנו, וכמעט ואין לנו כלים, אנחנו עושים מעל ומעבר על מנת לחנך אותם לרמה אחרת, כי איכות החיים במדינה שלנו תלויה מאוד בזה.

רן ארז: צר לי שלא ראיתי את ארגוני ההורים, שלמעשה כפי שאומר ארז פרנקל הם הצרכנים, הם הלקוחות, שיצאו לרחובות על מנת להיאבק נגד הקיצוץ במערכת החינוך.

רן ארז: הרי הקיצוץ זה לא רק פיטורי מורים, פיטורי מורים זה פועל יוצא של קיצוצים.

רן ארז: הקיצוץ קודם כל פוגע בתלמידים, הם ילמדו פחות.

רן ארז: ילד שיתחיל ללמוד בחינוך העל יסודי בכיתה י'-י"א ב-1 בספטמבר הקרוב ילמד 6 שעות פחות לעומת ילד שהתחיל לפני 3 שנים באותה כיתה ובאותה תוכנית לימודים.

יוסי שריד: צריך לקבוע כלל שכל מי שנבחר לוועד הורים, לא כל שכן ועד הורים ארצי, לא יהיה בעל זיקות פוליטיות.

רן ארז: זה אולי חוק אחר שתחוקקו.

אילן שלגי: יש הצעה כזאת.

קריאה: זה גם מופיע בתקנון של ארגון ההורים, המציאות היא אחרת.

אילן שלגי: יו"ר ועד, כולל יו"ר ועד הורים בית ספרי, שהמגבלות לגביו יהיו כמו המגבלות למנהל בית ספר.

רן ארז: אנחנו לא באים ואומרים שהמקצוע שלנו הוא מקצוע פשוט, אנחנו לא באים ואומרים שאצלנו ישנם האנשים הכי טובים שיש במדינה, אבל צריך לעשות צעדים על מנת לשפר את המצב.

רן ארז: הצעדים שצריך לנקוט בהם הם כפי שאמרתי קביעת סטנדרטים מסוימים בהכשרת עובדי הוראה בעת כניסתם למערכת החינוך.

רן ארז: גם עורכי דין, למשל, לא הופכים להיות עורכי דין לאחר שסיימו את לימודיהם וגם כניסתם ללימודים היא לא כניסה כזו שכל מי שבא נכנס - יש מבחני כניסה קשים, יש סטאג' ויש את מבחני הלישכה.

רן ארז: אנחנו לא פרופסיה פחות מכובדת מעורכי הדין, מהרופאים או מאחרים.

רן ארז: יש אצלנו הכשרה ויש גם סטאג'.

רן ארז: אין שום סיבה שיתייחסו אלינו בציבור הרחב כאל שמרטפים.

רן ארז: לכן, הכשרת עובדי ההוראה, ההתייחסות החברתית, כולל הממסד והתקשורת, לא צריך לראות במורים גוף נשי כי אנחנו חברה מאוד מצ'ואיסטית ומתייחסים אליהם די בזלזול, והדבר האחרון, שהוא חלק בלתי נפרד מהדבר הזה, זה התגמול.

רן ארז: איזה מוטיבציה יש לאדם, כולם קשורים יחד אחד בשני כמו משולש שווה שוקיים.

רן ארז: לא יכול להיות שתצפו שיגיעו האנשים הטובים ביורת ושישקיעו כאשר מצד אחד השכר ההתחלתי ל-B.A עם תעודת הוראה הוא 3,200 שקל ברוטו לחודש, לאחר חמש שנות לימודים באוניברסיטה.

רן ארז: לא יכול להיות שאתם תצפו מאנשים להשקיע במשאב האנושי, שהוא למעשה המשאב היחיד שקיים במדינה הזאת, כאשר כל מה שהם צריכים זה לצפות להזדקן, לשרוד, להגיע לסוף השנה ולהתקדם בוותק, ואי אפשר לצפות שאנשים ירצו להיות מורים בתנאים כל כך קשים מצד אחד, כולל תנאי עבודה, התייחסות החברה והשפלתם, ומצד שני עם תגמול כל כך נמוך.

רן ארז: לכן באנו והצענו את הרפורמה שאתה מכיר.

רן ארז: אנחנו לא סתם צועקים: "תנו לנו עוד כסף!" אנחנו מוכנים לעבוד אחרת ולקבל אחרת.

רן ארז: הצענו דבר שאיגוד מקצועי לא עשה עד עכשיו - אנחנו מדברים על שכר דיפרנציאלי במערכת החינוך, אנחנו מדברים על שבוע עבודה של 40 שעות, אנחנו מדברים על מסלולי קידום על פי תפוקות ותשומות.

רן ארז: הרי אתה מכיר את הרפורמה - ביקרת באחד מבתי הספר והתוצאות הן מעל ומעבר.

רן ארז: אי אפשר לבוא ולהאשים אותנו שהמורים רק רוצים, אנחנו גם מוכנים לתת.

רן ארז: אנחנו הצענו לתת ורק אחר כך לקבל, כדי שלא יחשוב מן דהוא שאנחנו רק רוצים להכניס איזשהו סוס טרויאני למערכת השכר, אבל לצערי הרב לא קיבלנו את התמיכה שהיינו מצפים לקבל מהממסד על מנת שהניסוי הזה יימשך ויצליח, כי הניסוי הזה הופסק וכולם עכשיו מצפים בכיליון עיניים למה שתגיד ועדת דוברת.

רן ארז: אמר ח"כ שריד שאין כסף וצריך להוציא את הכסף מתוך מערכת החינוך כי משתמשים תמיד במילה היפה הזאת "איגום משאבים".

יוסי שריד: אני לא אמרתי שאין, אני אמרתי שיאמרו שאין.

רן ארז: סליחה, ציטטתי לא נכון, אני מתנצל.

רן ארז: יש כסף, ואני רוצה לתת לכם רק שתיים-שלוש דוגמאות.

רן ארז: אין לי ספק שחברי הכנסת יודעים, אבל כדאי להדגיש את זה קצת.

רן ארז: אומר שר האוצר שתקציב מדינת ישראל סגור - אין כסף, אין כמעט רזרבות, עכשיו אם רוצים לתת למישהו צריך לקצץ לאחרים.

רן ארז: כולנו יודעים עכשיו על הקיצוץ הנוסף שנפל על מערכת החינוך העל יסודית - 13% בתחילת מרץ, רטרואקטיבית לינואר, ועוד שעות שצריכים להוריד.

רן ארז: יש כסף.

רן ארז: איפה הכסף הזה?

רן ארז: מחוץ לתפקיד.

רן ארז: הרי מפריטים את בנק דיסקונט, הפריטו את אל-על, מפריטים את בתי הזיקוק.

רן ארז: כל הכסף הזה של ההפרטה, מאות מיליוני דולרים, הוא לא מתקציב המדינה, הוא זורם ליד תקציב המדינה ויכולים לעשות בדברים האלה כל מיני דברים שלא בתקציב המדינה.

רן ארז: אז אני בא ואומר - אם בתקציב המדינה אין כסף קחו את הכסף של ההפרטות בהצעת חוק.

אילן שלגי: אתה הרי יודע שיש עוד כמה גורמים שמתכננים על הכסף הזה, אבל אני רוצה לסייע לך - אנחנו יכולים לומר שאלה כספים שצריכים להגיע אל התשתיות.

אילן שלגי: התשתית האמיתית שלנו היא האנושית.

רן ארז: כבר עשית לי את היומית היום בזה ששמעתי את מה שאתה אומר.

רן ארז: אני מאוד מצפה שוועדת החינוך של הכנסת תיזום הצעת חוק שהכסף של ההפרטה ילך אך ורק לחינוך, לתשתית האמיתית כפי שהגדרת אותה.

רן ארז: למען ילדי ישראל, למען עתיד המדינה הזאת.

רן ארז: אנחנו רוצים לתת לילדים האלה את המפתח לחיי העתיד.

רן ארז: איזה מפתח אנחנו נותנים להם?

רן ארז: 6 שעות פחות בשבוע.

רן ארז: מפורים 2001 עד פורים 2004 הורידו מהחינוך העל יסודי 6 שעות שבועיות בשבוע, זו לא השבתה חלקית.

רן ארז: אני קראתי בעיתון על העיצומים שלנו שאומר משרד האוצר: "המאבק הוא על גבו של התלמיד".

רן ארז: יופי, והקיצוץ הוא על גבו של מי?

רן ארז: על גבו של התלמיד.

רן ארז: זו לא השבתה חלקית ויזומה על ידי משרד האוצר, משרד החינוך וממשלת ישראל?

רן ארז: לא שמעתי את ההורים מתלוננים ולא שמעתי את חברי הכנסת מתקוממים.

רן ארז: זאת השבתה חלקית של התלמידים שקורה כל שבוע - 6 שעות פחות! והלבישו על זה עכשיו גם פילוסופיה - נעבור לשבוע עבודה של 5 ימים ואז אנחנו יכולים לכסות את הקיצוץ הזה, את העדר 6 השעות, ואיך מסבירים את זה?

רן ארז: לתת את הקשר בין ההורים לילדים.

רן ארז: כאילו אנחנו רואים בעיני רוחנו את הורי שדרות נוסעים כל יום שישי-שבת עם הילדים שלהם לחרמון כדי שיבלו ביחד ואיזה חדווה שם תהיה.

רן ארז: אני לא רוצה לפתוח את הנושא של 5 ימי לימוד בשבוע, זו תהיה מכה לדורות.

אילן שלגי: אנחנו באמת מעונינים להישאר בנושא של היום.

רן ארז: אני מבקש ממך, אדוני היו"ר, כמי שיש לו היכולות, ומחברי הכנסת שיושבים ליד השאלטרים, שמשם עובר הכסף בשלטון הישראלי, וזה הכוח - כסף זה כוח, אני מצפה ומבקש מכם כמי שדואגים לעם הזה לעשות את המאמץ העילאי שניתן על מנת להשקיע במערכת החינוך, על מנת שהיחס אל ציבור עובדי ההוראה יהיה יחס אחר ועל מנת לכוון אפילו את אמצעי התקשורת לדבר אחרת עלינו, כי יכול להיות שהכל מכוון.

רן ארז: אם מכפישים את המורים שהם לא שווים כלום אז כאשר יפטרו בסוף השנה אלפיים מורים מה יגידו?

רן ארז: "ממילא הם לא שווים כלום, שילכו הביתה".

יוסי שריד: יגידו "ברוך שפטרנו", אני מסכים איתך.

רן ארז: נכון מאוד.

רן ארז: לכן אני מצפה מוועדת החינוך של הכנסת, שלמעשה זה הגב הציבורי של עובדי ההוראה, אנחנו רואים בכם את נציגי הציבור שלנו קודם כל, של ההורים, של התלמידים ושל המורים, שתעשו את המאמצים האלה לכוון אחרת דברים בתקשורת ולהיאבק למען תקציבים, ואם לא מתקציב המדינה לפחות על ידי איזשהו חוק שכסף ההפרטה ילך לתשתית האמיתית הזאת.

2396: אני מצטרף למה שאמרו כולם, אני לא חולק, אני רק רוצה להדגיש נושא מסוים.

2396: היו"ר אמר שזו הישיבה ה-200 של הוועדה.

2396: בנושא מעמד המורה גם במשרד החינוך ובמסגרות כאלה ואחרות דיברו אלפיים פעם.

2396: זה כמו מזג האוויר - כולם דיברו על זה, כולם התעסקו בזה אבל אף אחד לא עשה.

אילן שלגי: בכל הכבוד הראוי, אם היית אומר 20 פעם או 30 פעם זה היה נשמע רציני.

אילן שלגי: אלפיים פעם?

2396: אני לא מדבר על השנה.

2396: הנושא הזה עולה בלי סוף.

2396: אולי הגזמתי במספר, באמת לא ספרתי אלפיים, אבל זה עולה בלי סוף.

2396: מה שאמרו חברי הכנסת המכובדים ושאר הנוכחים נכון, אבל אני טוען שלא הכל תלוי תקציב.

2396: כמו שאומרים, לפעמים האמת זו גם אופציה.

2396: אני אומר בואו נאמר מול עצמנו - היום שנים מאוד טובות מבחינה תקציבית במשרד החינוך, מה שנקרא תקציב רבין, כשלמשרד החינוך היה תקציב כמו שלא היה לו מעולם וחלק גדול ממנו הלך לשכר המורים.

2396: אז נכון שאחרי זה גם שכר של מגזרים אחרים עלה וזה לא בדיוק מה שעזר להעלות את מעמד המורה.

יוסי שריד: את הקשקוש הזה שמענו כבר מאה פעמים.

יוסי שריד: אלמלא הוכפל שכר המורים בשנים האלה היום כבר לא היה מורה לרפואה במערכת.

יוסי שריד: זה עדיין מה שמאפשר לשלם איזשהו שכר, עלוב ככל שיהיה, אבל איזשהו שכר למורים.

יוסי שריד: בלי זה מערכת החינוך הייתה קורסת.

יוסי שריד: שכר מורה זה לא דבר זניח למערכת, זה הדבר העיקרי במערכת.

2396: אני מסכים שזה הדבר העיקרי.

יוסי שריד: זה הדבר הכי חשוב במערכת.

אילן שלגי: בסך הכל מה שאמר מנחם כהן במילים שלו זה שמאז שנת 95' אין התייחסות לשכר המורה.

יוסי שריד: לא, לא זה מה שהוא אמר.

יוסי שריד: אני הרי מכיר כבר בעל פה את הטיעונים.

יוסי שריד: הוא אמר שעובדה שהוסיפו לשכר המורים והמצב לא השתנה.

יוסי שריד: קודם כל "עשו עוול" בשעתו והוסיפו לשכר המורים במקום לתת לחינוך.

יוסי שריד: אבל שכר המורים זה החינוך, כפי שניסיתי להסביר בכוחי הדל.

יוסי שריד: דבר שני שהוא אמר זה שלא יצא מזה שום דבר.

יוסי שריד: אז אני אומר לך שלמלא ההעלאה בשנים ההם המצב היום היה כלאחר ייאוש.

2396: שכר המורים הוא דבר עצוב ועגום מאוד, הוא דבר בסיסי מאוד ואני סובל ממנו גם כל השנים.

2396: אני טוען שטוב עשו שנתנו אז תקציב לחינוך, הלוואי והיו נותנים יותר לשכר המורים, הרי יעידו ידידיי בארגוני המורים שאני נלחם בשביל זה כל הזמן.

2396: רק אני אומר לנו, גם לארגונים, שמעמד המורה מורכב בעיקר משכרו אבל יש עוד מספר דברים שיכולים לתרום לאופיו.

2396: למשל, אני לא ראיתי ששכר הרופאים בשמים, כמו שאמר ח"כ שריד, אבל בכל זאת מעמד הרופא עדיין לא מבוזה.

2396: אני חושב שמעמד הרופא הוא סביר.

יוסי שריד: אני אסביר לך למה.

יוסי שריד: המורה, האופק שלו חסום.

יוסי שריד: הרופא, נכון שהוא דפוק, שכרו שכר חרפה והוא עובד בתנאים גרועים כפי שדיברנו על זה קודם, אבל יש לו אופק.

יוסי שריד: נכון שלא כל כך אחד מממש את האופק הזה, אבל האמא אומרת, האבא אומר, הילד עצמו אומר: "יש לי בן סטודנט שנה שישית לרפואה" אז אומרים: "יום אחד הוא יהיה".

יוסי שריד: פה אין "יום אחד", אתה מבין את ההבדל?

2396: לא רק שאני מבין.

יוסי שריד: אתה גם מפנים.

2396: אני מבין ומפנים.

יוסי שריד: יש בין הדברים הבדל גדול מאוד - כשיש לאדם אופק הוא מרגיש אחרת לגמרי.

יוסי שריד: כשאופקו חסום הוא מרגיש חנוק.

2396: אני מסכים לגמרי עם דבריו של ח"כ שריד.

2396: כדי לבנות את מעמד המורה צריך לבנות לו אופק מקצועי.

יוסי שריד: אין לו אופק.

יוסי שריד: מה תבנה לו? מורה על?

יוסי שריד: מורה המורים?

יוסי שריד: מורה מומחה?

יוסי שריד: הוא יהיה מנהל מחלקה?

יוסי שריד: הוא יהיה מנתח לב ראשי בבית החולים?

2396: אני חושב שצריך לבנות לו אופק מקצועי, הגשנו הצעה לבניית בעלי תפקידים במערכת.

2396: זה מורכב מעוד דברים אחרים.

2396: ועדת דוברת תסיים את תפקידה, אני לא יודע מה הם יחליטו ועל מה הם מחליטים בינתיים, אני מאוד מקווה שההחלטות שלהם כן יהיו רציניות ומשמעותיות.

2396: אני עוד יותר מקווה שגם יפנימו את ההחלטות שלהם.

2396: כלומר, הכל יהיה תלוי ביכולת ליישם את ההחלטות שלהם.

2396: אני אומר פה לידידיי מארגוני המורים ומהשלטון המקומי - במידה וישתכנעו שהמלצות דוברת אכן רציניות, ואני לא יודע אם אלה רק המלצותיה אבל בוודאי שהיא מתייחסת לסדר יום עבודתו של המורה, לתפקודו ולמעמדו, ובמידה והם ישתכנעו שהמלצות דוברת כן רציניות ומשמעותיות אני חושב שאם כולנו נהיה שותפים בניסיון ליישם אותן יש פה סיכוי לעשות באמת משהו אמיתי.

2396: כי אם תעשה שכר בלבד, אופק בלבד או דבר אחר בלבד זה לא יעזור כלום.

אילן שלגי: תודה רבה.

אילן שלגי: נשמע את מר דיעי, ממלא מקום יו"ר הסתדרות המורים.

גד דיעי: אנחנו, הנהגת הסתדרות המורים, מסיירים הרבה בבתי הספר ונפגשים עם מורים בכנסים גדולים של מאות מורים.

גד דיעי: כאשר מועלה באופן טבעי נושא מעמד המחנך פתאום אתה רואה רעם צחוק.

גד דיעי: מה הצחוק?

גד דיעי: מין תסכול וחוסר אמון מוחלט במערכת החינוך.

גד דיעי: יש מי שאמר: "כבר בכינו כל כך הרבה, אולי הדמעות התייבשו אז נשאר רק לצחוק".

גד דיעי: אתמול בערב הייתי באיזשהו אירוע פרטי, באה מורה וביקשה לשאול שאלה מקצועית.

גד דיעי: היא מורה בתיכון, שלושה חודשים היא נעדרה מהעבודה בגלל תאונת עבודה והיא רצתה לברר מה זכויותיה.

גד דיעי: שאלתי מה קרה לה והיא אמרה: "תלמיד הכה אותי קשות בצלעות".

גד דיעי: מה שהדהים אותי זה שהיא מדברת בשוויון נפש.

גד דיעי: "הכה אותי".

גד דיעי: והיא שואלת מה הזכויות, מה היא יכולה לעשות.

גד דיעי: ראתה אותי שאני נדהם, אומרת לי: "מה אתה מתפלא כל כך?

גד דיעי: אני אראה לך רק בשבוע האחרון איך מורה אמרה לילד לא להעביר שולחן, הוא זרק חזיז על העיניים שלה והיא בבית חולים עד עכשיו כי מטפלים בעיניים שלה.

גד דיעי: אני אתאר לך", היא אומרת, "מורה בחינוך המיוחד שתלמיד קם והכה אותה", הם כבר מדברים בשוויון נפש כאילו זה כמו כל מקרה אחר.

גד דיעי: המורה נתון בלחצים אדירים, גם פיזיים וגם נפשיים.

גד דיעי: מהעבודה, מהפיקוח, מההנהלה, מההורים ומהתלמידים.

גד דיעי: אמרו לו: "תתקדם בהשכלה שלך", הלך ללמוד יום ולילה תואר ראשון ותואר שני, אמרו לו: "תתמקצע", הלך ללמוד התמקצעות, אמרו לו: "שיטות הוראה חדישות", הלך בלי לשאול.

גד דיעי: שום תמורה.

גד דיעי: הוצע לעבור ל-5 ימי לימודים בשבוע, אני לא יודע איך אפשר לעבור ל-5 ימים בשבוע, מה עם השוטטות של יום שישי?

גד דיעי: התלמידים שביום שישי לוקחים את הרכב של ההורים עכשיו ייקחו ביום חמישי.

גד דיעי: כל הנושאים שמעלים מוועדת דוברת, אבל אף אחד לא אומר מה התמורה.

גד דיעי: המורה נתון במצב מאוד קשה, כל מפגש השאלה הראשונה היא: "איך תוכלו להוציא אותי מהמערכת?

גד דיעי: " בא ביבי נתניהו, שר האוצר, סגר את הברז של פרישה מוקדמת שהיה מעל 22 שנים והתוצאה - אותם מורים עייפים בגיל 55 אחרי 30 שנה שחוקים ועייפים, זה לטובת המערכת ולטובת המחנכים, אבל הוא אומר: "לא, אתה חייב להישאר".

גד דיעי: הוא עובד בכפייה, רבותיי!

קריאה: אחרי שהשקיעו בו השתלמויות שיפרוש?

גד דיעי: נכון.

גד דיעי: והתוצאה היא שכל המורים הצעירים כדי לרענן את המערכת לא מקבלים הזדמנות ואם יש פיטורים אז אותם מורים צעירים, שהם הדינמיים, מפוטרים.

גד דיעי: זו מערכת מנוונת ולא בריאה, זה המצב האמיתי.

גד דיעי: אם רוצים לקיים ועדה, הייתה ועדת עציוני, קח את הספר הזה ותממש אותו.

גד דיעי: ישבו יותר משנתיים על זה טובי המומחים!

גד דיעי: קח את זה ותממש! אני לא מאמין.

לאה רוזנברג: אני רוצה לפתוח בסיפור קטן.

לאה רוזנברג: הוזמנתי לבית משפט להעיד על אירוע כלשהו ועוד אני מדברת השופטת עצרה אותי ואמרה: "גברתי הייתה מורה?

לאה רוזנברג: " לפי הטון שאלתי אותה אם זה יפליל אותי אם אודה בזה.

לאה רוזנברג: אמרתי שאני באמת רוצה לדעת אם התשובה מסגירה אותי, אמרתי: "כן, הייתי מורה" ושאלתי למה היא שואלת, אמרה לי השופטת: "גברתי לא יודעת שאי אפשר לכתוב בקצב שאת מדברת?

לאה רוזנברג: " אני מספרת את הסיפור הזה לא במקרה, מפני שאני לא רוצה להוסיף על המעמד של המורה.

לאה רוזנברג: כשהיא שאלה אותי אם הייתי מורה זה לא היה כדי להחמיא לי - "רואים עליך שאת איש תרבות ורואים עליך שאת משכילה" - אלא זה בא ממקום אחר, ואני לא רוצה להרחיב את הדיבור על המיקום החברתי של המורים.

לאה רוזנברג: אבל יש שלוש צלעות במשולש הזה, ובניגוד לגד ידידי אני מאוד אופטימית, כי אין לנו ברירה.

לאה רוזנברג: זאת אומרת, אם הייתה לי ברירה אני אכנס לדיכאון.

לאה רוזנברג: אני רוצה להיכנס לחלק האופטימי מאוד.

לאה רוזנברג: אנחנו יודעים עכשיו איפה אנחנו נמצאים - בתהומות.

לאה רוזנברג: בתהומות במובן אפילו לא האובייקטיבי, אלא הסובייקטיבי הקשה שבו נמצאים המורים, והמורים נמצאים באמת במקום מאוד קשה, אבל אני רוצה להגיד מבלי להגיד אחוזים שרוב רובם של המורים עושים עבודה מאוד טובה, יש מיעוט שמשחיר.

לאה רוזנברג: כששמים את האצבע בצורה הזאת רואים רק את האצבע.

לאה רוזנברג: יש רוב גדול של מורים שנושאים בעול כל יום, עושים את עבודתם ויותר מזה.

לאה רוזנברג: גם בתוך האמירות המרחפות באוויר של ועדת דוברת אחד הדברים המרכזיים, הציר המרכזי של כל השינוי, יהיה המורים והאחריות עליהם.

לאה רוזנברג: יש כאן אמירה שאני מוכרחה להיות אופטימית לגביה - אמירה שאומרת שיש יכולת למורים לקחת אחריות ואנחנו רוצים שייקחו אחריות וצריך שתי צלעות נוספות למשולש הזה.

לאה רוזנברג: יש צלע אחת שאומרת שאם מטילים עליהם אחריות והאחריות תהיה יותר כבדה, ואני כן רוצה שאת כל חוליי החברה, אבל גם את הדברים הבריאים של החברה, יטילו עלינו, כי בהחלט אני חושבת שרק מערכת החינוך יכולה להוציא את החברה מהמקום שהיא נמצאת בה.

לאה רוזנברג: זה מהצד האופטימי - רק מערכת החינוך יכולה לעשות את זה, לא מכירה מערכות אחרות, לא הביטחון וגם לא הרפואה.

לאה רוזנברג: רק מערכת החינוך יכולה להוציא אותנו מהדבר הזה, אבל צריך לתת לנו את האחריות לעשות את הדברים ולתגמל את המורים, אני מאוד מסכימה.

לאה רוזנברג: כן, מורה צריך בשנה הראשונה לעבודתו לראות את האופק.

לאה רוזנברג: לא אופק מנהלי.

לאה רוזנברג: אני תמיד מגדירה את עצמי שבמקצועי אני מורה, כל השאר היו תפקידים.

לאה רוזנברג: אני רוצה אופק למורה.

לאה רוזנברג: זה אומר שיש דרגות מומחיות של מורה, שהוא יכול להתקדם בהסמכות ודרגות המומחיות, שהן מאוד מגוונות.

לאה רוזנברג: מי שרוצה ללכת למסלול ניהול זה מסלול אחר, אבל בפרופסיה צריך להיות איזה אופק של קידום ואני כן בונה על זה שהתוצאות של ועדת דוברת יביאו מסלול קידום למי שהוא מורה טובה, רוצה להיות מורה טוב ולהמשיך באותו מסלול.

לאה רוזנברג: יש צלע אחת נוספת, שהיא הצלע הכי בעייתית לדעתי, ואלה נבחרי הציבור, התקשורת ומה שיוצר את הכשרת הלבבות כדי להחזיר את המקצוע הזה למקום שהוא ראוי להיות בו.

אילן שלגי: תודה.

אילן שלגי: גם במסגרת הדברים של מר ארז דובר על מסלול התקדמות למורים, כדי שלא יהיה מצב שמורה סיים את כל רכש גמול ההשתלמות המגיע לו אחרי 10 או 12 שנים במקצוע ואז אין לו יותר לאן להתקדם בהנחה שהוא לא הולך למסלול של ניהול.

אילן שלגי: אנחנו קיימנו פה דיון בין היתר גם בנושא של השתלמויות מורים ואז היה פה ייצוג אבל לא ייצוג כל כך מכובד כמו היום של ארגוני המורים.

אילן שלגי: אנחנו נחזור לנושא הזה בעתיד, אחד הדברים שצריך להגיע אליהם הוא שלמורה יהיה מסלול יותר ארוך של השתלמות ושל גמול ושעיקר השתלמותו של המורה תהיה במקצועו, כי זה דבר שמותר בו לבוא בשאלות אל המורים - מדוע אתם לא דורשים לעצמכם השתלמות מקצועית במקצוע שלכם.

2396: כמו שבצבא לא כולם קצינים.

2396: יש רובעי 3, יש רובעי 4 ורובעי 5.

אילן שלגי: בהחלט.

רן ארז: למשרד האוצר יש הצעה בקשר לגמולי ההשתלמות כדי לעודד אותם כל הזמן ללמוד, אחרי 5 שנים למחוק את כל הגמולים ולהתחיל מהתחלה.

זאב דורות: אני רוצה להזכיר לאנשים פה שבתקופתו של ד"ר שושני נוהל קמפיין שלם, שהסיסמה שלו הייתה "מורה לחיים", בניסיון להעלות את מעמד המורה.

זאב דורות: כמובן שזה לא הצליח.

זאב דורות: אגב, הושקע הרבה כסף בנושא הזה.

אילן שלגי: אני זוכר את הקמפיין, אני חושב שהכיוון נכון, אני רק לא בקיא בפרטים, אבל זה בהחלט ראוי ואולי כדאי לחזור לזה, אולי בדרך אחרת.

זאב דורות: בדיוק, הדרך הזאת פשוט לא הועילה ולא הביאה לתוצאות.

זאב דורות: הסיבות רבות וגם מורכבות.

זאב דורות: חלק מהסיבות נשמעו פה ואין צורך לחזור עליהן.

זאב דורות: הנושא של הורים, כוח שכר, כוח אדם וגם החלטות שגויות של משרד החינוך לאורך שנים, ולא אכנס לזה עכשיו אבל הצבעתי עליהן בעבר.

זאב דורות: איך יכול להיות שדווקא את מעמד המורה הצליחו לשמר ביפן, בקוריאה ובסינגפור?

זאב דורות: מה הגישה שם לעובד ההוראה ולמורים?

קריאה: השכר.

זאב דורות: גם מדובר על שכר וגם ההתייחסות אחרת.

זאב דורות: אני הייתי בדרום אמריקה, שם שכר המורה לא מפליג אבל קוראים למורה שם "פרופסור".

אילן שלגי: גם בצרפת.

זאב דורות: הייתי שם בשליחות, חשבתי שאני לא שומע טוב.

זאב דורות: ישנו הנושא של קריסה - קריסת סמכות הורים וקריסת סמכות מורים, היו לנו פה מספר ישיבות על הכישלון בהישגים הלימודיים, גם הבינלאומיים וגם הכישלון הפנימי בתוך המדינה, הקריסה בנושא של התנהגות אנטי חברתית של תלמידים ונוער, כשב"אנטי חברתי" אני מתכוון לתופעות שאנחנו יכולים למצוא כל יום בעיתון - אלימות, ונדליזם, סחיטות, גניבות והצקה בלתי פוסקת.

זאב דורות: היכן מתחילים?

זאב דורות: מאחר וזה כל כך מורכב הם איפה מתחילים?

זאב דורות: אני סבור שאי אפשר לטפל בכל הדברים בעת ובעונה אחת, אבל בדבר אחד שלא עולה כסף אלא רק מישהו צריך לוותר קצת על הסמכויות שלו, או מישהו צריך לכפות על מישהו לוותר על הסמכויות שלו ועל האגו שלו, וזה לא צריך השקעה כספית - במקום לקרוא לדברים כפי שח"כ פינקלשטיין אמרה "זכויות המורים" יש לקרוא להם "סמכויות המורים".

זאב דורות: זכויות מורים זה נשמע כל כך נעבעכי וגם חסר משמעות.

זאב דורות: יש להחזיר למורה את הסמכויות בתחום הפדגוגי, בתחום המתודי ובתחום של תכנון לימודים.

זאב דורות: להפסיק עם האמירה "אנחנו יודעים יותר טוב מאשר אתם המורים", כי אני במערכת ואני יודע מה המורה היום.

זאב דורות: המורה עם ראש קטן בכל התחומים.

זאב דורות: אין לו סמכויות, הוא מוותר גם בתחום ההוראתי, ודאי בהישגים, וגם בחצר.

זאב דורות: "שיהרגו התלמידים אחד את השני, אני מפנה את הגב".

זאב דורות: יש להחזיר את הסמכויות, ומאידך אני בא ומציע גם מבחינת איגוד מקצועי - אנחנו מוכנים גם להיות אחראים להישגים בלימודים.

זאב דורות: תבדוק אותי לעתים קרובות, אחת לשנה, ומי שלא טוב ייקרא לדין, אבל אל תדרוש ממני אחריות, או יותר נכון אם אחר כך יש כישלונות אומרים "המורים אשמים", רק לא האחראים.

זאב דורות: זה לא עולה כסף, אפשר להתחיל פה.

אילן בהירי: אני רוצה להתחיל דווקא מדבר שלא קשור בכסף.

אילן בהירי: לגבי כסף כולנו מסכימים.

אילן בהירי: כשמדברים על מעמד של מורה, בעצם אם לא מכבד אותנו המשרד שאליו אנחנו משתייכים זאת בעיה רצינית.

אילן בהירי: אני רוצה לתת דוגמה פשוטה - אני עוד לא ראיתי שום מקצוע שמפרסמים בו היעדרות של אנשים, ולא מדברים על היעדרות בימים אלא על היעדרות בשעות.

אילן בהירי: איזה מין דבר זה?

אילן בהירי: למה המשרד לא קם לגבי דברים כאלה?

קריאה: לא הבנו.

אילן בהירי: כשיש פרסומים על היעדרויות מורים זה בשעות, לא מדברים על ימים אלא על שעות.

קריאה: מי מפרסם, העיתונות?

אילן בהירי: כן.

אילן בהירי: אני רוצה לומר עוד דבר - הכי קל לשבת כאן בוועדה כשאין שום בעיה ולהגיד כמה אנחנו מעריכים את המורים וכמה אנחנו אוהבים אותם.

אילן בהירי: רבותיי, אני אספר לכם על מקרה קצר אחד - מנהלת הייתה מעורבת בתאונה, המפקח אומר לה קבל עם ועדה: "ההצגה הכי גדולה בעיר".

אילן בהירי: היא הייתה המומה.

אילן בהירי: היא הולכת לתבוע אותו כנראה.

אילן בהירי: וזה משרד החינוך.

קריאה: מי, המנהלת?

אילן בהירי: בוודאי, המנהלת הולכת לתבוע את המפקח.

אילן בהירי: המפקח אמר למנהלת: "ההצגה הכי יפה בעיר".

אילן בהירי: אחר כך הוא אמר: "לא, אמרתי לך את זה סתם בצחוק", אבל כולם שמעו את ה"סתם בצחוק" הזה.

קריאה: אני מכיר את המקרה, הוא חבר הסתדרות המורים.

אילן בהירי: זה לא משנה כרגע מי.

אילן בהירי: זה לא יפה מה שאמרת עכשיו.

אילן בהירי: במקרה הוא לא.

קריאה: ואם הוא חבר הסתדרות המורים אז מחר הוא לא יהיה.

אילן בהירי: יפה.

אילן בהירי: אני רוצה לעבור לדבר שהוא עוד יותר "מצחיק" ועוד יותר פוגע - טיולי בתי הספר.

אילן בהירי: ילדים עמדו לצאת מבית הספר ומנהל בית הספר עם הצוות הפדגוגי מחליטים החלטות מסוימות לא להחליט ילד מסוים לטיול משיקולים ברורים לחלוטין.

אילן בהירי: מצלצלת אמא ואומרת למנהל: "תשמע, אם אתה לא מוציא את הילד אני מצלצלת לגדעון רייכר, אילנה דיין, שלי יחימוביץ', שרת החינוך ורונית תירוש".

קריאה: וכולם עושים במכנסיים.

אילן בהירי: ואז, באותו רגע, המנהל או המנהלת מתחילים לראות את הסצנריו שהם צריכים להתחיל להסביר והילד יוצא לטיול.

אילן בהירי: מה קורה בטיול?

אילן בהירי: אם בטיול הילד יתנהג לא טוב אז שוב, כמובן, בית הספר אשם והמורה לא בסדר.

אילן בהירי: מה שאני רוצה לומר זה איפה המשרד?

אילן בהירי: איפה המשרד שיעמוד בפתח ויצחק חמס?

אילן בהירי: לא כולם טובים, אבל 95% מהמורים טובים, 95% או יותר מהמנהלים טובים, איזו מין הרגשה זאת?

אילן בהירי: דבר נוסף הוא מרבית המטלות.

אילן בהירי: שמתם לב לפני כמה זמן היה שבוע האישה, שבוע איכות הסביבה, וכל זה חוץ מהמטלות הרגילות.

אילן בהירי: מתי אפשר לעשות את זה?

אילן בהירי: דבר נוסף שבעקבות המיצב הסתכלו על דבר אחר - יש פער עצום בין איך שרואה המורה בבית הספר את מטלות המשרד ואיך רואים אותן בתי הספר.

אילן בהירי: השורה התחתונה היא שהמשרד צריך להתחיל להיות יותר ויותר עם אנשי השדה ולא רק להכריז הכרזות.

אילן בהירי: אם רוצים לשמור על מעמד צריכים לכבד את המורים.

אילן בהירי: אני אומר שוב - לגבי כסף אני מסכים עם כל מה שנאמר פה והרבה יותר מזה, אבל מעבר לזה אני מדגיש רק את הנושא הזה.

אילן שלגי: תודה.

אילן שלגי: לפני דבריו של מר עזרא אני מבקש לשאול האם אתם עובדים על תקנות אתיות למורה.

אילן שלגי: בשעתו נאמר לי שכן.

יוסי וסרמן: אכן כך.

יוסי וסרמן: אנחנו, למעשה, מוכנים עם השקת קוד אתי, אבל ישנם מספר תחומים בעייתיים.

יוסי וסרמן: אני אומר בגלוי - אני ארצה מאוד לא להוציא קוד אתי של הסתדרות המורים בלבד.

אילן שלגי: מאוד רצוי שזה יהיה של המורים כולם.

יוסי וסרמן: אני אציע את זה לחבריי, שיש לנו יכולת להיות מתואמים לא רע.

אילן שלגי: יש סיכוי שיום אחד בעתיד יהיה ארגון אחד לכל המורים בישראל?

קריאה: גם בכנסת יש כמה מפלגות, אדוני.

אילן שלגי: אם כך, למה רק שני ארגונים?

יוסי וסרמן: אנחנו נרצה לקבל הכרה במקצוע ההוראה כפרופסיה וכתשתית לאומית, אנחנו נרצה שתהיה התייחסות כמו ללשכת עורכי הדין בכל הקשור לקבלת עובדים, להפסקת תעסוקה של עובדים ולהתנהגות והתנהלות עובדים במהלך העבודה, כל מיני דברים כאלה שחשובים לנו מאוד.

יוסי וסרמן: כפי שאמרתי, היות שהנושא נעשה עוד לפני תקופתי ולפני היותי מזכיר כללי, אני ארצה לבדוק את האפשרות לעשות את זה עם חברי רן ארז והחברים שלו יחד עם החברים שלנו, על מנת שנוכל להציע הצעה, ואז נבקש משרת החינוך את התחומים שהזכרתי עכשיו - להכיר במקצוע ההוראה כפרופסיה וכתחום מוביל, עם כל הסמכויות שלנו כארגונים מייצגי מורים.

אילן שלגי: תרשה לי להציע לך - אתה מציג את זה כחלק מדבר כולל, אולי עסקת חבילה, כאילו שבקביעת קוד אתי על ידי המורים לעצמם הם נותנים בזה משהו ולכן צריך גם לתת להם באותה עת.

אילן שלגי: אני סבור שקביעת קוד אתי קודם כל תחזק את מעמדו של המורה, דבר חשוב בפני עצמו בלי קשר לדברים האחרים, תסייע למורים להרגיש יותר טוב עם הנושא ואני מאמין שגם תסייע בשדרוג מעמדו של המורה כלפי חוץ.

יוסי וסרמן: אני אראה לך מה אנחנו נותנים, אנחנו נותנים הרבה יותר משאנחנו מבקשים לקבל.

יוסי וסרמן: הקוד מורכב מאוד, הוא במשך שנתיים עבר לפחות בקרב 500 בתי ספר, אלפי מורים עסקו בו, אנשי ציבור עסקו בו ואנשי אקדמיה עסקו בו, זה דבר מורכב ומובנה.

אילן שלגי: מצוין.

יוסי וסרמן: שרת החינוך כבר ישבה עם המזכיר הכללי בעניין הזה.

אילן שלגי: לדעתי הנימוק היחיד הראוי כדי לא לצאת עם זה כבר הוא שבאמת קודם תנסו להגיע להסכמה עם ארגון המורים, כדי שזה יהיה קוד אתי של המורים כולם.

יוסי וסרמן: אני לא יודע מה תואם בעבר.

יוסי וסרמן: תואם משהו אתכם בעבר?

יוסי וסרמן: אם לא תואם אני אשאף כן לתאם.

אילן שלגי: מר נועם עזרא, חשוב מאוד לשמוע את נציגות המורים.

אילן שלגי: אני רוצה להגיד לך שאני רואה אותך עכשיו כמי שמדבר בשמם של 2 מיליון אנשים ויותר.

נועם עזרא: קודם כל, לעניין תקציב ושכר המורים אנחנו תומכים בארגוני ההורים, פה אין לנו שום ויכוח.

נועם עזרא: דיברו על ועדת דוברת, רציתי להגיד שלי באופן אישי היו חסרים מורים שם.

נועם עזרא: ועדת דוברת קמה, יש שם כל מיני מומחים לחינוך ואקדמיה, מורים מהשטח אין להם שם.

קריאה: יש מורים בוועדה.

קריאה: יש שני מנהלים.

נועם עזרא: זה לא עניין של עוד מורה או פחות מורה, אני מתאר לעצמי שהאנשים שם מבינים בחינוך, יש שם פרופסורים לחינוך.

נועם עזרא: דיברנו על מעמד המורה - מורה כפרסונה שנכנס לתוך הוועדה אין.

קריאה: יש שם מנהלי בתי ספר.

נועם עזרא: מדברים על מורים דווקא, על מעמד המורה.

נועם עזרא: זה הנושא.

נועם עזרא: גם אנחנו בהחלט מאמינים בשכר גבוה של המורים, אולי עוד לתמורה, זה אחד הפרוייקטים היפים והמעניינים.

נועם עזרא: עוד נושא שעליו לא דיבר אף אחד הוא בעצם הגופים החוץ מוסדיים שמגיעים לבית הספר, כל העמותות למיניהן, שבעצם פוגעות במעמד המורה.

נועם עזרא: אתן דוגמה על מה אני מדבר - קרן קרב, למשל.

נועם עזרא: מגיעה פעילות בקרן קרב ועושים פעילות בנושא אמנות.

נועם עזרא: מגיעה מורה לאמנות מטעם קרן קרב, מביאה איתה ציוד של אולי 15 אלף שקל לפעילות של יום אחד, לפי תקן של משרד החינוך כמובן.

נועם עזרא: יושבת המורה לאמנות, כמעט בוכה, אומרת: "תשמע, כסף לדבק אין לי, הוא בא עם כאלה נצנצים ודברים יקרים".

נועם עזרא: מגיעה מורה לפעילות בנושא כימיה של קרן קרב עם תקציבי ענק.

קריאה: למה?

נועם עזרא: אני אסביר לך למה.

נועם עזרא: כאשר המורה יושבת בכיתה והיא צריכה עם נייר לבן ודבק לעשות פעילות במלאכה וגם לזה אין לה תקציב, מגיעה ביום למחרת קרן קרב עם מורה לאמנות שעושה את אותה פעילות עם תקציב של 10,000 שקל.

נועם עזרא: אדוני, הפעילות של המורה של קרן קרב היא פעילות נהדרת, הילדים אוהבים אותה והכל נהדר, אבל אם היו נותנים את התקציב שנותנים לפעילות יום הזאת בקרן קרב הייתי עושה בבית הספר שלי דברים נפלאים.

אילן שלגי: האם לדעתך ההורים בישראל מתייחסים למורה כפי שצריך?

אילן שלגי: האם כאשר הילד בא הביתה, מתלונן על המורה ומספר על איזושהי אי נעימות או קושי שהיה לו מול המורה, את מי ההורה הישראלי היום יצדיק, לדעתך, בדרך כלל?

נועם עזרא: הוא יצדיק את הילד שלו ויאשים את המורה, אבל בגלל שזו אווירה כללית.

אילן שלגי: אני מצפה מארגון ההורים שגם ידבר נגד תופעה כזאת.

נועם עזרא: לכן אני אומר - צריך להעלות את מעמד המורה, זה חשוב לנו גם, כי המעמד עצמו ירוד כל כך שגם הילדים כבר מזלזלים במורים, לא רק ההורים.

נועם עזרא: לכן אנחנו, בתור ארגון, רוצים לראות את ההעלאה במעמד המורים כדבר לאומי, שכולם ידעו להעריך, וגם ההורים.

נועם עזרא: אני לא בא להורים ואומר להם: "תתייחסו למורה אחרת", אני אתייחס יפה למורה של הילד שלי אבל אני רוצה שכולם יתייחסו כך.

נועם עזרא: אבל אם האווירה היא שכולם יורדים על המורים אז גם ההורים יעשו את זה, כי הם רואים מה כתוב בעיתונים.

נועם עזרא: כאשר המורה לאמנות לא מצליחה לעשות משהו בכיתה ובאה למחרת מורה של קרן קרב וכן מצליחה לעשות פעילות כי יש לה תקציב גדול אז לא מתייחסים למורה.

אילן שלגי: את זה אתה אומר עכשיו פעם שלישית.

קריאה: אבל למה אתה פוסל את זה?

נועם עזרא: כי אני רוצה את הכסף הזה לבית הספר.

אילן שלגי: נשמע את נציגת הדורות הבאים.

יונת מרתון: אדוני היו"ר דיבר על הנושא של קוד אתי למורים.

יונת מרתון: לפני שלוש שנים נעשתה עבודה על דילמות אתיות של מורים.

יונת מרתון: בדקו בעצם איזה מקרים נתפסים על ידי המורה כדילמה אתית וכיצד הם נוהגים לפתור את הדילמה האתית הזו.

יונת מרתון: אחת המסקנות של העבודה הייתה שמורים במקרים רבים נוהגים כנגד מצפונם, תבונת הלב שלהם ובינת הלב שלהם, נגד הדרך הטבעית שבה הם היו רוצים לפעול, נגד המוסר ונגד הראייה האתית שלהם, משום שהמערכת דורשת מהם לנהוג אחרת.

יונת מרתון: נעשתה שחיקה בהרבה מאוד מקצועות בגלל שכר נמוך יותר, אבל יש הרבה דברים מעבר לעניין של השכר.

יונת מרתון: מעמד מורה גם נקבע מאיך שהמורה תופס את עצמו, איך ההורים תופסים את המורה ואיך הילדים תופסים את המורה.

יונת מרתון: הפיחות במעמד המורה הולך וגדל.

יונת מרתון: ילדים היום לא רואים את המורה, לא כסמכות מקצועית ולא כסמכות ערכית.

יונת מרתון: אם מורה נוהג בדילמה אתית כנגד מצפונו ולא בדרך המוסרית הראויה כפי שהוא רואה אותה אלא לפי מה שהמערכת מצפה ממנו זה פיחות במעמד המורה.

יונת מרתון: כדי שמעמד המורה ישתנה גם המורים צריכים לתפוס את עצמם אחרת ולעמוד על הסמכות המקצועית שלהם, וזה מאוד קשה.

יונת מרתון: אני רואה גם את משרד החינוך כאחראי באופן ישיר לעניין הזה.

יונת מרתון: המורה הוא זה שכותב את תוכניות הלימודים, הוא זה שבסופו של דבר עומד מול התלמידים, בונה את השיעור ובונה את הדרך שבה הוא פועל, המעמד של המורה צריך להשתנות כי זה הבסיס להכל, למעשה.

יונת מרתון: הפיחות והמצב שמערכת החינוך נמצאת בו תלוי בראש ובראשונה באיך שהמורה רואה את עצמו, איך המדינה רואה אותו, איך התלמידים רואים אותו, איך ההורים רואים אותו ובעיקר איך הוא רואה את עצמו.

יונת מרתון: כשאתה שולח מורה לעמוד מול כיתה ומול הורים אתה צריך לגבות אותו.

יונת מרתון: אתה לא יכול לשים מורה מול כיתה ולא לגבות אותו.

2396: אני לא מגבה אותו.

אילן שלגי: מר כהן, למה צריך להתווכח על דברים שהם נכונים ומובנים מאליהם?

אילן שלגי: מה גם שהמורה, שלא כמו הרופא, עומד מול ילדים, מאחורי הילדים יש את ההורים שלהם והילדים הם בגילאים שונים.

אילן שלגי: המורה צריך לקבל סיוע, ולצערי הוא לא מקבל אותו מספיק.

אילן שלגי: גם לא מלמעלה.

קריאה: השאלה מאין זה מתחיל.

יהושע קרני: אני רוצה להצטרף לדברים שהושמעו על ידי גב' רוזנברג, שזאת אולי "ההזדמנות האחרונה" לתת שינוי כיוון למערכת החינוך.

יהושע קרני: אנחנו פועלים על רקע של משברים, על רקע של משבר כלכלי במדינה, על רקע של אינתיפאדה, על רקע של פיגועים, על רקע של טראומה לאומית והקיצוצים המתמשכים, נדמה לי 16 קיצוצים במערכת החינוך.

קריאה: 14.

קריאה: 14 נמחק, 13.

קריאה: לא, הוקטן מ-270 ל-70.

קריאה: בלי שבתות וחגים.

יהושע קרני: על כל פנים, המורה שעובד היום במערכת החינוך הוא בעצם אותו מורה או אותו מנהל/ת שהביאו לאותם הישגים אדירים במערכת החינוך לפני שנים לא כל כך רבות.

יהושע קרני: נשאלת השאלה מה קרה פתאום שהמורה נהפך לכל כך גרוע והמנהל נהפך לכל כך גרוע.

יהושע קרני: נוח מאוד לזרוק את כל הכישלונות שקרו, כל ניסיונות הנפל וכל התקציבים שהושקעו במבנים ובתוכניות שאחר כך לא העלו את התפוקה החינוכית ולהגיד שהמורה אשם.

יהושע קרני: מגמדים את המורה והופכים אותו לאיזה "נצנץ" - זה ביטוי שהתלמידים משתמשים בו אבל אפשר לזרוק אותו גם פה.

יהושע קרני: אין לנו מורים אחרים ולא יהיו גם מורים אחרים.

יהושע קרני: צריך לעשות מאמץ שאותם מורים שקיימים היום במערכת, חלקם הגדול, רובם ככולם, יקבלו את גאוות היחידה.

יהושע קרני: גאוות היחידה זו הליכה משותפת.

יהושע קרני: אני לא ציני ולא סקפטי - יש מציאות, צריך לתת את ההזדמנות ולשלב את הידיים, כל הגורמים.

יהושע קרני: אני לא מזלזל בדוברת, יכול להיות שדוברת, כמי שרואה את הדברים, תיפגש עם המציאות, אבל הבסיס שלנו, הבסיס של עבודה עם תלמידים, זה מתן אמון במורה, מתן אמון במנהל בית הספר וגם מתן אמון בגננת בחינוך הקדם יסודי.

יהושע קרני: אם אותם גורמים לא חשים שנותנים להם את הגיבוי הם עצמם לא יתנו גם את המינימום שהם יכולים לתת, ואנחנו שואפים ורוצים לתת לילדים את המקסימום.

יהושע קרני: אני חושב שוועדת החינוך וחברי הכנסת השונים מהמפלגות השונות חייבים להיות כלב השמירה של מערכת החינוך של מדינת ישראל, לא לתת לנושא הזה להתמסמס בין גזירות האוצר, בין הקיצוצים, בין הפיגועים ובין המלחמות.

יהושע קרני: צריך לעשות מאמץ שספינת החינוך תשוט קדימה, לתת לה את הרוח, והרוח היא יו"ר הוועדה וועדת החינוך.

יהושע קרני: תמלאו את המפרשים שלנו באוויר חיובי וחמצן ותראו איך שאנחנו נשיר ונחזור למה שאפשר לעשות.

שלומית גרוסמן: לא לחינם לקחנו את הדוגמה של רופא ומורה, אלה מקצועית שאדם לא עוסק בהם אם הו אלא מרגיש ייעוד במילוי תפקידו.

שלומית גרוסמן: אחד הדברים שיצאנו לגביו עם דגל "מורה לחיים" הוא המורה שמרגיש שזה הייעוד שלו.

שלומית גרוסמן: לכן, כל עבודה מתחילה באיזושהי תודעה של ייעוד ושל מילוי תפקיד, ובאמת דובר כאן על עניין המודעות.

שלומית גרוסמן: לפי הבנתי הכל מתחיל בנושא של הכשרת מורים, ואין פה נציגים של מכללות.

קריאה: היה נציג והלך.

שלומית גרוסמן: הייתי קוראת לוועדה לקיים דיון עם יועצים חינוכיים, עם אנשי הוראה בשטח ועם ראשי מכללות, כי הנושא של הדימוי העצמי של המורה, חלק גדול ממנו הוא בתהליך ההכשרה שלו.

שלומית גרוסמן: כאן נמצא הרבה מאוד, משום שכל הנושא של השכר הוא דבר עיקרי אבל הוא לא בלעדי.

אילן שלגי: גב' גרוסמן, קיימנו חמש ישיבות בנושא הכשרת המורים ואנחנו מתכננים עוד חמש ישיבות בנושא.

אילן שלגי: זה נושא שנדון ונידון בו בצורה מעמיקה ביותר.

2396: מדברים פה על מעמד המורה, מעמד המורה זה מעמד החברה.

2396: יש 127 אלף מורים, זה בערך מיליון איש.

2396: לכל אחד יש אישה, ילדים וכו'.

2396: גם להורים יכול להיות שיש פיחות במעמדם, להורים אין את הסמכות שהייתה להם בבית, כבר לא נשמעים להם אותו הדבר, כל תרבות הפנאי לא הייתה אותה תרבות.

2396: הילד נמצא 4 שעות בבית הספר, שאר הזמן הוא נמצא באינטרנט, במתנ"ס, בפאבים, במועדונים ובתנועה והוא סופג את כל ההתנהגות הכללית שלו מאלף ואחד דברים אחרים.

2396: אני חושב שידידי העלה פה נקודה מאוד חשובה שהוועדה יכולה לתרום לה המון.

2396: הבעיה המרכזית שלנו כמשרד כרגע היא חוסר היכולת שלנו לעזור למערכת להציל את עצמה ולעזור לאותם מורים שעבדו שנים לפרוש בכבוד.

2396: בשנה שעברה 1,450 מכסות פרישה היו, לפני שנתיים 1,100, השנה יש אפס.

2396: כלומר, אין לנו שום יכולת לתת לאותם מורים שתרמו שנים טובות ומצוינות למערכת לפרוש באופן מכובד ואין לנו יכולת לקלוט את אותם מורים שעברו את דרך הייסורים של ההכשרה, של הסטאג', שלא נשרו בחמש השנים הראשונות ועכשיו צריך לפטר אותם כי הם עדיין לא בני קצבה.

2396: אם הוועדה יכולה שתצטרף פה לקריאה של ארגוני המורים, של משרד החינוך ושל כל מי ששותף, לקרוא לממשלה לחזור בה מההחלטה של מחיקת מכסות הפרישה.

אילן שלגי: לנושא הזה נעשה ישיבה בפני עצמה, זה נושא מספיק חשוב שהוועדה תתייחס אליו.

אילן שלגי: לפני הסיכום אומר שאני סבור שראוי להגן על המורה ועל מעמדו גם בחוק, אני חושב שההצעה של ח"כ פינקלשטיין, שראיתי אותה הבוקר לראשונה, היא נכונה.

אילן שלגי: יכול להיות שאפילו צריך לעשות הצעה שלא באה כתיקון לחוק זכויות התלמיד אלא הצעה בפני עצמה.

אילן שלגי: אני אשב על זה עוד היום עם מחלקת המחקר בכנסת, אתם מוזמנים לסייע.

אילן שלגי: אני אבקש נתונים על מה המצב במדינות אחרות, איפה יש חוקים שמתייחסים למעמד המורה ומה הם אומרים.

אילן שלגי: אני סבור כי חלק חשוב ממעמד המורה זו גם השאלה מהו מעמדו של המנהל.

אילן שלגי: אם אנחנו מדברים על הכשרת מורים, האם ומהי הכשרת המנהל?

אילן שלגי: גם זה נושא שבהחלט נידרש אליו בקרוב.

אילן שלגי: הצעות הסיכום, שאני מגיע אליהן לבדי משום שחברי הוועדה שהיו פה לא נשארו עד הסוף, הן כדלהלן: ועדת החינוך והתרבות משוכנעת כי יש לעשות מאמץ לאומי לשדרוג מעמדו של המורה.

אילן שלגי: הוועדה קוראת לראש הממשלה, לשרת החינוך והתרבות ולממשלת ישראל לפעול לחיזוק מעמד המורה, שיפור איכות המורה, שכרו ותנאי עבודתו.

אילן שלגי: הוועדה סבורה כי יש להעלות את סף הקבלה במכללות להכשרת מורים, לחזק את מערך ההשתלמות המקצועית של המורים ולבנות מסלול קידום למורה על פי מדדים מקצועיים.

אילן שלגי: הוועדה קוראת לארגוני המורים ולמורים לקבל עליהם אחריות ומטלות נוספות ולהודיע על כך בצד העלאת דרישותיהם הצודקות.

אילן שלגי: הוועדה גם קוראת לארגוני המורים ליזום במשותף קוד אתי וכללי אתיקה למורה הישראלי.

אילן שלגי: הוועדה קוראת לארגוני ההורים ולהורים לסייע בחיזוק מעמדו ותדמיתו של המורה הישראלי, ליתן בו אמון ולראות בו שותף עיקרי בחינוך ילדיהם.

קריאה: למה לא לבקש ממשרד החינוך את הקוד האתי?

אילן שלגי: לא נראה לי, הקוד האתי צריך להיות של המורים, לא של משרד החינוך.

אילן שלגי: תודה רבה, להתראות.