ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 197, 2004-03-11 10:00

אילן שלגי: אני מודה על שקיבלתם אותנו יפה.

אילן שלגי: אני מתנצל שנהיה כאן זמן קצר בלבד, אני רואה שעשיתם הכנות לקראת הביקור שלנו.

אילן שלגי: מזה זמן אנחנו מתכננים לבקר במגזר הבדואי, כי ועדת החינוך לא יכולה לעבוד רק בירושלים.

אילן שלגי: המארח – חבר הכנסת טלב אלסאנע הוא היום היושב-ראש.

אילן שלגי: נמצאים פה גם חבר הכנסת עבד אלמאלכ דהאמשה, יוסי שריד, שר החינוך לשעבר, חבר הכנסת אורי יהודה אריאל, חבר הכנסת מוחמד ברכה; היועצים שלנו יוסי לוי, גדעון בן-דרור; מנהלת הוועדה יהודית גידלי והעוזר שלי גיא בן-גל.

אילן שלגי: יש פה גם נציגים ממשרד החינוך.

טלב אלסאנע: נמצא פה גם שמוליק, ראש "שתיל" בנגב, אבו-עבייד פארס – יושב-ראש המועצה הערבית לחינוך ותרבות בנגב, חברי ועד ההורים.

אילן שלגי: אדוני המנהל, זה בסדר שאתה מרוצה ממה שמשרד החינוך נותן.

אילן שלגי: תפקידנו להיות לא מרוצים, לומר מה צריך לעשות אחרת או לעשות עוד.

אילן שלגי: מה שראינו - אפילו בלי שאתם מספרים - זה דרך הגישה לכאן, שזאת בושה וחרפה.

אילן שלגי: כאשר יש גשם, ברור מה המצב כאן.

אילן שלגי: לא יכול להיות שמדינת ישראל מקימה בית ספר, גם ביישוב בלתי מוכר, אבל לא סוללת דרך שמאפשרת את הגישה.

אילן שלגי: מעבר לנוחות יש עניין בטיחותי.

אילן שלגי: לזה נצטרך להתייחס דבר ראשון.

עטיה אבוטן: מי שסובל ראשון זה אני.

עטיה אבוטן: כאשר באים מורים מהצפון, מכסייפה, אני משבץ אותם פה והם לא רוצים לבוא בגלל הדרך.

עטיה אבוטן: הם לא רוצים לעבור מה שאתם עברתם.

עטיה אבוטן: בדקנו, יעיד על כך חבר הכנסת אלסאנע, למשרד החינוך אין סמכות לסלול את הכביש.

עטיה אבוטן: זאת סמכות מינהלת הבדואים ומשרד התשתיות.

אילן שלגי: תזמין את שר התשתיות לפה.

אילן שלגי: אני אעזור להזמין אותו.

מוסטפה אלגורען: ברוכים הבאים לאל-פורעה, יישוב לא מוכר.

מוסטפה אלגורען: כשאני הולך למשרדים ממשלתיים, חושבים שבאתי מעבר לגבולות.

מוסטפה אלגורען: עניין חשוב יותר מכביש הגישה, לדעתנו, הוא מרפאה ליד בית הספר.

מוסטפה אלגורען: אין מרפאה, אין טיפול רפואי קרוב לילדים.

מוסטפה אלגורען: תודה שבאתם.

יוסי שריד: כשיש כביש כזה, הצורך במרפאה יותר דחוף.

יוסי שריד: (מסיירים בבית-הספר) ביקור בכסייפה

טלב אלסאנע: בכסייפה מתוכנן לנו מפגש עם ראש המועצה, מנהל מחלקת החינוך, ומפגש עם תלמידים בבית-הספר.

טלב אלסאנע: ישיבת הסיכום והדיון יהיו במועצה, כולל ארוחת צהריים.

טלב אלסאנע: האוכל והאירוח כאן מראה על טוב הלב וקבלת הפנים של המארחים, לא מראה על המצב הכלכלי.

טלב אלסאנע: המצב קשה אבל יש הכנסת אורחים.

אילן שלגי: תודה רבה.

אילן שלגי: אנחנו רוצים לשמוע מכם.

סאלם אבו-רביעה: אני מברך את חברי הוועדה שבאו לנגב.

סאלם אבו-רביעה: מספר החברים שמשתתפים בסיור מעיד על הרצינות שבה חברי הוועדה והיושב ראש מתייחסים לחינוך במגזר הבדואי.

סאלם אבו-רביעה: אנשי משרד החינוך מחוז הדרום, גם כן הגיעו עד כאן.

סאלם אבו-רביעה: יושבים איתנו גם סגן ראש המועצה, מוסא אבו-עיידה, מנהל מחלקת החינוך, ועדי הורים.

סאלם אבו-רביעה: אהלן וסהלן.

סאלם אבו-רביעה: קצת היסטוריה על כספייה.

סאלם אבו-רביעה: היישוב הוקם בעקבות הקמת שדה התעופה בנבטים ב-1982, בעקבות הסכם השלום עם מצרים.

סאלם אבו-רביעה: לכן היה צורך בפינוי אנשים שגרו שם מלפני קום המדינה.

סאלם אבו-רביעה: נבנו כמה שכונות פה, לצערנו התשתיות הן מינימליות מזה עשרים שנה.

סאלם אבו-רביעה: רק השנה סוף-סוף התחילו בחלק מהשכונות להשלים את התשתיות - השלמת הכבישים ומדרכות פנימיות.

סאלם אבו-רביעה: כביש הכניסה ליישוב, איך שראיתם אותו, כבר שלוש שנים הוא כך.

סאלם אבו-רביעה: הסלילה היא באחריות המינהלת לקידום הבדואים, אין לנו שליטה על התקציב.

סאלם אבו-רביעה: בחודש האחרון היתה תזוזה לשמחתנו, נמצא תקציב ועומדים להתחיל בעבודה.

סאלם אבו-רביעה: אני מקווה ששלוש השנים הסתיימו וסוף-סוף יהיה כאן כביש כניסה ראשי.

סאלם אבו-רביעה: בבית-הספר בכסייפה אנחנו קולטים תלמידים גם מהפזורה שמסביב - דריג'את, כוחלה, אל עטאונה, תל ערד.

סאלם אבו-רביעה: יש לנו כ-5,000 תלמידים ביישוב, ביסודי ובתיכון ביחד.

סאלם אבו-רביעה: יש לנו שני בתי-ספר מקיפים, ארבעה בתי-ספר יסודיים, כשישים גני ילדים ובית-ספר לחינוך מיוחד אזורי.

סאלם אבו-רביעה: בעיות עיקריות - יש מצוקה מאוד קשה בתחום הבנייה.

סאלם אבו-רביעה: למרות שאישרתם את תקציב המדינה בסוף דצמבר, למרות שהתוכניות מוכנות, עד היום לא קיבלנו הרשאות לבנייה.

סאלם אבו-רביעה: היינו אמורים לבנות בשיטת ה-PFI 25 גני ילדים, הבטיחו שזה יהיה בתקציב 2004.

סאלם אבו-רביעה: אם המצב ימשיך כך, ב-1 בספטמבר אנחנו נסגור את היישוב, את בתי הספר.

סאלם אבו-רביעה: המצב מאוד קשה.

סאלם אבו-רביעה: עוד בעיה – גני הילדים.

סאלם אבו-רביעה: היום 50% אחוז מהילדים בגילאי טרום חובה יושבים בבית.

סאלם אבו-רביעה: העליתי את הבעיה הזאת גם בפני מינהלת המחוז, למרות שזה יישוב קבע אין יכולת לבנות גני ילדים בתחום השיפוט של המועצה כי אין תקציבים למבנים יבילים.

סאלם אבו-רביעה: היה ניסיון, בנינו כיתת גן אחת, לשמחתנו זה הצליח.

סאלם אבו-רביעה: אנחנו מבקשים תקציבים לבנות גני ילדים, אפילו מבנים יבילים בתחום שיפוט המועצה, כדי לאכלס את הילדים בני 3-4 שיושבים בבית.

סאלם אבו-רביעה: אני מדגיש שוב שיש מצוקה מאוד קשה בתחום הבנייה.

סאלם אבו-רביעה: בית-הספר המקיף שאנחנו הולכים לבקר זה רק חטיבת הביניים, למרות שיש תלמידים מכיתה ז' עד י"ב.

סאלם אבו-רביעה: בפועל תיאורטית זה הולך לכלול מכיתות ז' עד י"ב.

סאלם אבו-רביעה: היום יש 18 כיתות, בתכנון יש 36 כיתות.

סאלם אבו-רביעה: ב-1 בספטמבר תהיה בעיה מאוד רצינית גם במקיף שתראו היום.

אילן שלגי: אנחנו שמחים להיות אצלכם, תודה רבה שאתם מקבלים אותנו.

אילן שלגי: אני יודע שאנשים פינו זמן לביקור שלנו.

אילן שלגי: אנחנו אמנם ועדת חינוך אבל גם חברי כנסת בישראל.

אילן שלגי: מחובתנו לראות דברים שטעונים תיקון בעיקר בתחום החינוך.

אילן שלגי: אין לי ספק שמחסור בכיתות זה לא רק דבר שרואים בטבלאות אלא זה דבר שרואים בשטח; רואים שאין כיתות, או שרואים 40 ומעלה תלמידים בכיתה.

אילן שלגי: אומר מנהל בית-הספר שבשנה הבאה אין לאן לקלוט את התלמידים החדשים כי מגיעים יותר מהמסיימים.

אילן שלגי: צריך לתת את הדעת על זה, עוסקים בנושאי חינוך גם במגזר הבדואי כל השנה, דיברנו על הנושא לקראת פתיחת שנת הלימודים, כבר אז אמרנו שנבוא רלבקר, לכן חשוב לנו היום לראות ולפגוש את המנהלים והמורים והתלמידים, גם בשטח.

אילן שלגי: אולי כדאי שחבר הכנסת אלסאנע יציג קצת את המצוקה במגזר בכלל.

אילן שלגי: נשמע את אנשי משרד החינוך.

טלב אלסאנע: מאחר והתלמידים הולכים הביתה, כדאי שנלך קודם לראות את בית-הספר.

טלב אלסאנע: יהיה לנו מספיק זמן אחר כך לדיון ממצה.

טלב אלסאנע: נשמע יותר פרטים על היישוב מבחינת החינוך.

סלימאן אלעמור: שלום לכולם.

סלימאן אלעמור: הנתונים הכלליים על מערכת החינוך בכספייה – גני טרום חובה: 11 גנים שבהם כמעט 50% מהילדים בגילאי 3-4.

סלימאן אלעמור: יש חוק חינוך חובה ביישוב אבל לא יכולים לבצע אותו בגלל המחסור בכיתות.

סלימאן אלעמור: רוב הגננות מוסמכות, ומי שלא – היא בשלבי הסמכה.

סלימאן אלעמור: יש 15 גני חובה ביישוב, מתוכם שלושה גנים של החינוך המיוחד, של ילדים מוגבלים, נמצאים בתוך בתי-ספר רגילים.

סלימאן אלעמור: יש 4 בתי ספר יסודיים, 2 מקיפים, בית-ספר לחינוך מיוחד שהוא אזורי שכולל את כל היישובים הבדואים בדרום, חוץ מרהט שיש בו בית-ספר לחינוך מיוחד.

סלימאן אלעמור: יש פה 2,600 תלמידים ביסודי, במקיפים יש קרוב ל-2,000.

סלימאן אלעמור: בית-ספר המקיף אלפארוק הוא בהנהלת כספייה, ובית-ספר עמל ששייך לרשת עמל.

סלימאן אלעמור: בית-ספר אל-פרוק מוזן מאלכסיף, בית-ספר עמל – מחמד ויישובים ערביים בפריפריה מסביב לכספייה.

סלימאן אלעמור: בגרף שאני מראה לכם אפשר לראות את מספר התלמידים ביישובי הפזורה, כמה בנים וכמה בנות יש, כמה ילדים באים מחוץ ליישובים.

סלימאן אלעמור: בבית-הספר בתל-מלח, למשל, 95% ילדים הם מהיישוב, ויש בתי ספר שרוב הילדים הם מתוך הפזורה.

סלימאן אלעמור: תוצאות מבחני הבגרות – אתם יכולים לראות את מספר התלמידים בבית-ספר אלפארוק בכל השכבה של י"ב, הניגשים, הזכאים לבגרות, מה האחוז מכלל התלמידים, לא רק אלה שניגשים לבגרות.

סלימאן אלעמור: בתשס"ב יש באלפארוק 72 תלמידים, בתשס"ג – 96 ילדים בכל השכבה, ניגשו 50 תלמידים, 52% נתוני בגרות.

סלימאן אלעמור: בתשס"ג זה לא כולל ילדים שניגשו גם בחורף, יש כאלה שחסר להם מקצוע או שניים, יש כאלה שהשלימו, הם לא כלולים באחוז הקיים.

סלימאן אלעמור: במקיף עמל כספייה זה אותו הדבר.

סלימאן אלעמור: בעמל יש לנו בתשס"ג 49% זכאים לבגרות, גם זה לא כולל את אחוז התלמידים שניגשו בחורף.

סלימאן אלעמור: הנשירה במערכת החינוך – מספר הילדים שנושרים מכלל הילדים שיש לנו, 5,500 תלמידים כולל גם הגנים, הוא 81 – 31 בנים ו-50 בנות.

סלימאן אלעמור: זה מספר הילדים הנושרים מתוך היישוב.

סלימאן אלעמור: עוד 100 תלמידים בפזורה, שמופנים לקב"ס הפזורה שמטפל בהם, חוץ מ-400 תלמידים שמועמדים לגני ילדים 3-4 ולא נמצאים בתוך המערכת, לוקחים אותם בתור נושרים.

סלימאן אלעמור: יש כמעט 11% נשירה (לא כולל מועמדים לטרום חובה וחובה שלא נרשמים בגלל המרחק).

סלימאן אלעמור: כמעט 400 תלמידים מחוץ למסגרת, מגיעים לכיתה א' בגיל 6 (400 מתוך 1,200), סך-הכל כמעט 500 תלמידים, שהם 11% נושרים.

סלימאן אלעמור: תוכניות הפרוייקטים בבתי ספר יסודיים – קידום תלמידים במדע וטכנולוגיה, העשרה תרבותית, ניצני מדע, מורשת בדואית, צופים, ליגת קטרגל, מדעים, תגבור אנגלית, העשרה תרבותית.

סלימאן אלעמור: תוכניות ופרוייקטים בבתי-ספר על יסודיים – נגישות להשכלה גבוהה, מועדון מתמטי, ניצני רפואה, מכינה למקצועות סיוע, עבודת מחקר ברמת 5 יחידות עם הדרכה ממכללת אחווה, תפנית, מצוינות 2000, תגבור לבגרות, הצופים, חינוך תעבורתי, ביוטופ, אקוטופ לסביבה, פרוייקטים חברתיים אחרים.

סלימאן אלעמור: פעילות בלתי פורמלית – יש פר"ח גם בבית ספר יסודי, חוג ידיעת הארץ, חוג אתגרים, נוער בסיכון.

סלימאן אלעמור: נתוני כוח אדם בהוראה לתשס"ד – מורים לא מוסמכים, אין.

סלימאן אלעמור: מורים מוסמכים – 17.

טלב אלסאנע: יש מורים בהליך של הסמכה, ואין לא מוסמכים.

מוחמד אלהייב: מורה לא מוסמך מבחינת תעודת הוראה, חייב ללמוד.

מוחמד אלהייב: אנחנו תבענו כמשרד החינוך – פתחנו שני מסלולי באחווה ובמכללת קיי למורים שלא היו מוסמכים, שקיבלנו אותם למערכת בגלל אילוצים, הכנסנו אותם לתהליך הסמכה ל-3-4 שנים.

מוחמד אלהייב: הם עובדים ולומדים אחר הצהריים על פי התוכנית.

אילן שלגי: אני מבין שאתם מקבלים מורים מהצפון.

אילן שלגי: האם מבין הדרומיים יש יהודים?

סלימאן אלעמור: כן, בעיקר במקיף.

מוחמד אלהייב: אנגלית, ספורט, מתימטיקה - מורים יהודים.

מוחמד אלהייב: המדריכים רובם גם יהודים.

אילן שלגי: רוב הבדואים המקומיים, הדרומיים, הם מוסמכים?

מוחמד אלהייב: לרובם יש תואר ראשון, לקראת תואר שני, או מורה מוסמך בכיר.

סאלם אבו-רביעה: גני טרום חובה – יש 11 גנים.

יוסי שריד: יותר טוב לפתוח כיתות מלחכות שיהיו מבנים, כך החלטתי בשעתו, אבל זה יצר בעיה.

סלימאן אלעמור: מחסור בכוח אדם מקצועי במערכת החינוך.

סלימאן אלעמור: שירותי בריאות – כמעט לא קיים.

סלימאן אלעמור: אחות מבקרת בבית הספר פעם בשבוע, 5 שעות לבית ספר שיש בו 800 או 1,200 תלמידים.

סלימאן אלעמור: ביקור רופאים לא קיים בכלל.

סלימאן אלעמור: מרפאת שיניים - לא קיימת במערכת בכלל.

סלימאן אלעמור: קב"סים - היה חצי תקן עד לפני שנתיים שהיה בג"ץ, והוסיפו לנו עוד חצי תקן.

סלימאן אלעמור: לכל המערכת בכסייפה, שמונה 5,500, יש תקן אחד של קב"ס כאשר לפי מספר הילדים מגיע לנו יותר מ-5 תקנים.

אילן שלגי: ראיתי שבעקבות הבג"ץ הוספו 4.5 תקנים, והם פוזרו בכל מערכת החינוך הבדואית.

אילן שלגי: השאלה למה נקבע 4.5 ולא 7.5.

אילן שלגי: האם חצי תקן לכם זה מה שהמערכת קבעה שצריך?

סלימאן אלעמור: זה מה שהעמידו לנו.

סלימאן אלעמור: פסיכולוגים – לפי התקנות משרד החינוך לפי מספר הילדים דרושים ליישוב כספייה 7 תקנים.

סלימאן אלעמור: היום מופעלים אצלנו רק 2 מתוך 7 התקנים.

סלימאן אלעמור: זאת אומרת, יש מחסור של 5 תקנים.

יהודית גידלי: זה כי אין מספיק פסיכולוגים?

בדארנה איהאב: יש פסיכולוגים אבל אין תקנים.

סלימאן אלעמור: יועצים - בבתי-ספר יסודיים לא קיימים יועצים.

סלימאן אלעמור: במקיפים – יש, אבל זה לא עונה על הצרכים.

סלימאן אלעמור: קשיים במערכת החינוך בכלל מבחינה פיזית.

סלימאן אלעמור: מתוך 11 גנים שיש לנו במערכת, 9 גנים הם בבתים שכורים שמחולקים לפי השכונות, יש רק 2 גנים בהם מבנים תקניים.

סלימאן אלעמור: בשנת הלימודים תשס"ה – מועמדים 850 תלמידים מגילאי 3-4 לגני טרום חובה, יש אפשרות לקלוט רק 50%.

סלימאן אלעמור: קיימים ביישוב 3 גני חובה לחינוך המיוחד, שנמצאים בבתי-ספר רגילים.

סלימאן אלעמור: תחשבו איך זה לשים גן כזה בבית-ספר רגיל שיש בו 800 תלמידים.

סלימאן אלעמור: מתוך 15 גני חובה שיש לנו, יש 3 גנים שהם במבנים לא תקניים.

אילן שלגי: מה הכוונה "לא תקני"?

סלימאן אלעמור: זה בתוך כיתה בגודל 7 כפול 7 מטר, קרוואן.

סלימאן אלעמור: מבחינת הגודל זה לא תקין.

סלימאן אלעמור: לפי התחזית בגלל המחסור בבנייה יחסרו 19 גנים.

סלימאן אלעמור: קיימים ביישוב כסייפה 199 חדרי לימוד, מתוכם 78 קרוואנים שרובם עבר זמן השימוש בהם.

סלימאן אלעמור: משתמשים בהם יותר מחמש שנים, שזה הזמן המותר לשימוש בקרוואנים.

סלימאן אלעמור: מחסור בחדרים תקניים בכספייה – כ-90 חדרים.

סלימאן אלעמור: בית-הספר לחינוך מיוחד, שהוא בית-ספר אזורי שכקולט מכל היישובים הערביים בדרום חוץ מרהט, ממוקם בבניין שאינו לפי התקן, גם החדרים לא מתאימים לאכלס ילדים במצב הזה.

סאלם אבו-רביעה: משרד החינוך קבע שלא מתאים.

סלימאן אלעמור: יש גם מחסור בכוח אדם מקצועי בבית-הספר לחינוך מיוחד - פיזיותרפיסטים, קלינאי תקשורת, מרפאים בעיסוק כמעט לא קיימים במערכת הזאת.

סלימאן אלעמור: נסיים בפרוייקטים.

סלימאן אלעמור: יש פרוייקט של סיוע לסטודנטים – יש פה פרוייקט פר"ח שמסייע לסטודנטים ביישוב כספיה.

סלימאן אלעמור: יש לנו 46 חונכים מתוך היישוב.

סלימאן אלעמור: המועצה גם מארגנת הסעות לסטודנטים - שני אוטובוסים כל יום מסיעים את הסטודנטים לבאר שבע, למכללה הטכנולוגית, לאוניברסיטת בן-גוריון ולמכללת קיי, ואוטובוס אחד למכללת אחווה.

סלימאן אלעמור: אחד לאחווה.

סלימאן אלעמור: תודה לכם.

טלב אלסאנע: רוב התלמידים בוגרי בתי ספר יסודיים מהסביבה – חורה, תל ערד - מגיעים לכאן.

טלב אלסאנע: פה בכסייפה נושאים באחריות של החינוך העל-יסודי.

טלב אלסאנע: בעניין הנשירה, מגיעים לכאן בערך 550 בנים ו-400 בנות, והרי החלוקה צריכה להיות כמעט שוויונית.

טלב אלסאנע: אז יש 150 בנות שלא הגיעו לבתי-ספר תיכוניים.

טלב אלסאנע: המעבר של התלמידים לבתי-ספר תיכוניים ביישובי קבע מגביר את הנשירה של הבנות.

מוסא אבו-עיידה: אם הבנות מהיישובים הלא מוכרים צריכות להגיע לכסייפה, יכול להיות שמהבית עד הכביש הראשי הבת צריכה ללכת 7-8 קילומטר ואין הסעה, זאת בעיה רצינית.

מוסא אבו-עיידה: אם היה בית-ספר תיכון באל-פורעה זה היה מביא להרבה יותר בנות שלומדות.

מוסא אבו-עיידה: היום חצי האוכלוסייה הבדואית יושבת בכפרים לא מוכרים, בשום כפר אין בית ספר תיכון.

מוסא אבו-עיידה: רק בכביש דימונה-באר שבע ראינו שלט "כאן יוקם בית-ספר תיכון" כבר חמש שנים.

מוסא אבו-עיידה: רק שלט.

טלב אלסאנע: יש 16 בתי-ספר יסודיים ביישובים הלא מוכרים.

מוסא אבו-עיידה: יותר מזה.

מוסא אבו-עיידה: הרבה מבתי-הספר היסודיים קיבלנו רק דרך בג"ץ.

מוסא אבו-עיידה: ויותר גרוע מזה - תנאים קיבלנו רק דרך בג"ץ.

מוסא אבו-עיידה: חשמל, למשל, חצי מבתי-הספר קיבלו רק דרך בג"ץ.

מוסא אבו-עיידה: הקב"סים - קיבלנו רק דרך בג"ץ.

מוסא אבו-עיידה: הכל רק דרך בג"ץ.

מוסא אבו-עיידה: טוב שיש בג"ץ, אבל למה אנחנו צריכים להילחם דרך בג"ץ?

מוסא אבו-עיידה: למה יש משרד חינוך?

אילן שלגי: הייתי רוצה לשמוע מישהו מאנשי משרד החינוך, מה הם אומרים בעניין?

אילן שלגי: מה הם אומרים על המצוקה הגדולה במבנים.

מוחמד אלהייב: בשבוע שעבר ביקשה ממני שרת החינוך לבדוק את הצורך בבינוי במגזר הבדואי בדרום.

מוחמד אלהייב: על פי הבדיקה שלי יש לנו היום צורך בכ-400 כיתות, שזה מחסור מיידי לתשס"ד, השנה הזאת .

מוחמד אלהייב: זה לא כולל את המבנים הדרושים לפזורה הבדואית.

מוחמד אלהייב: מה שאושר עקרונית מטעם משרד החינוך זה בין 100 ל-130 כיתות למגזר הבדואי, בכלל ברמה הארצית, אבל מזה יגיע תינתן העדפה של לפחות 90% למגזר הבדואי בדרום, לכסייפה יהיה כמובן החלק שלה.

מוחמד אלהייב: כל זה מותנה באוצר, משרד החינוך הכיר בצורך אבל אם משרד האוצר לא מעביר הכסף זה לא יהיה.

אילן שלגי: משרד החינוך הכיר בצורך של 130 כיתות כאשר המחסור הוא 400?

מוחמד אלהייב: משרד החינוך הכיר בצורך של 400 כיתות, הוא הולך לתקצב מעבר ל-100 כיתות במידה שמשרד האוצר יעביר את הכסף.

אילן שלגי: אם צריך 400 כיתות ובעניין הכסף משרד החינוך תלוי באוצר, למה הוא לא מבקש 400?

מוחמד אלהייב: הוא ביקש יותר, אבל דומני שכל מה שהאוצר אישר השנה זה כ-600 כיתות בכל מדינת ישראל.

מוחמד אלהייב: מתוכן משרד החינוך מקצה 130 כיתות למגזר הבדואי.

מוחמד אלהייב: זה מותנה עכשיו בהעברת הכסף מהאוצר.

יוסי שריד: זאת פעם ראשונה בתולדות משרד החינוך שהאוצר קובע את מספרי הכיתות.

יוסי שריד: בזמנו משרד החינוך היה קובע את זה.

אורי אריאל: הוא לא היה מוגבל בתקציב?

יוסי שריד: בוודאי שהוא היה מוגבל בתקציב, יש תקציב פיתוח.

יוסי שריד: על פי תקציב הפיתוח, שבדרך כלל בשנים האחרונות היה כ-2 מיליארד שקל, האגף היה מחליט על מספרי הכיתות.

יוסי שריד: כשהוא היה מאשר 130 כיתות, זה לא היה אישור מהפה ולחוץ, זאת היתה התחייבות המשרד לבנות.

יוסי שריד: זו פעם ראשונה שיש הדרך הנפתלת הזאת - שכאשר המשרד מכיר בצורך, צריך לחזר על פתחי האוצר.

יוסי שריד: דבר שני, חברי ועדת החינוך, עוד חודשיים-שלושה נעסוק רק בדבר אחד, לא נעסוק בשום דבר אחר, מדברים על בעיות אמיתיות בשטח - בשנה הבאה יהיה מחסור שלא היה בתולדות מדינת ישראל בחדרי לימוד בכל הארץ, לא רק במגזר הבדואי.

יוסי שריד: וזאת מהסיבה הפשוטה - משרד החינוך היה בונה 2,500 כיתות בשנה, ועכשיו כבר שנתיים לא בונים.

יוסי שריד: אומרים PFI, MSC - שטויות, שנתיים לא בונים.

יוסי שריד: השנה אין תקציב בינוי, הוועדה יודעת את זה.

יוסי שריד: נסים לא יקרו, כיתות לא יבנו.

יוסי שריד: אם זה המצב בכל המדינה, תתארו לכם מה המצב כאן.

יוסי שריד: אמנם אין תקציב בינוי בכלל, פעם ראשונה בתולדות המדינה, אבל שמעתי ברדיו בשורה גדולה שעל פי השיטה המקובלת עכשיו, בהתחלה אין כלום, אחר כך נותנים משהו וכולם מאושרים; אומרים: רגישות חברתית, וזה נפלא.

אילן שלגי: מאשרים לשכור מבנים, בתנאי שיש מבנים ויש תקציב.

יוסי שריד: עכשיו אין תקציב.

יוסי שריד: אמרו שמאשרים 600 כיתות.

יוסי שריד: אמרתי: לא אישרו 2,500 שאנחנו בקושי הצלחנו לבנות, אבל 600 זה גם משהו.

יוסי שריד: אבל אחר כך התמלאתי אושר כי אמרו ש-200 כיתות יהיו לכל מדינת ישראל ו-400 למגזר הבדואי.

יוסי שריד: שיפשפתי את האוזניים כדי להאמין – בונים בכל הארץ 600 ומתוך זה במגזר הבדואי 400?

יוסי שריד: ממשלה כזו עוד לא היתה.

יוסי שריד: אבל הכל בוטל.

יוסי שריד: אין 600, אין 200, אין 400, אין שום דבר.

יוסי שריד: ביישובים רבים בארץ, בפעם הראשונה לא יהיה איפה ללמוד בשנה הבאה.

יוסי שריד: מה חשובה ועדת דברת אם אין כיתות ויצטרכו ללמוד תחת כיפת השמיים?

טלב אלסאנע: זה יהיה חלק מהסיכום, עכשיו נצא לסיור בבית-הספר.

יוסי שריד: אלה הדברים לאשורם.

יוסי שריד: ביקור בבית-הספר אלפארוק בכסייפה

עודה אלעמור: ברוכים הבאים, אני באמת מאוד שמח לקבל את כל חברי הכנסת - יושב-ראש ועדת החינוך אילן שלגי, חבר הכנסת טלב אלסאנע, חבר הכנסת דהאמשה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

עודה אלעמור: אני חושב שכל מי שנמצא כאן הוא מכובד ומתאים לתפקיד הזה, ואנחנו באמת מברכים אתכם ושמחים שבאתם.

עודה אלעמור: בית-הספר המקיף אלפארוק הוקם לפני שש שנים בסך-הכל.

עודה אלעמור: אני מנהל בית-הספר חמש שנים.

עודה אלעמור: בית-הספר הוא מקיף שש-שנתי מכיתה ז' עד י"ב.

עודה אלעמור: יש לנו בבית-הספר 34 כיתות, יש לנו 1,081 תלמידים, יש לנו הרבה מגמות.

עודה אלעמור: אנחנו הגשנו בקשות וקיבלנו את המגמות שרצינו בבית-הספר, לפי הרצון של התלמידים, ההורים והמורים ביחד.

עודה אלעמור: זאת השנה השלישית שבית-הספר שלנו מגיש תלמידים לבגרות.

עודה אלעמור: אני לא מתבייש להגיד שבית-הספר הזה הוא ברמה שווה לכל בתי-הספר לא רק באזור הזה, אלא גם בתי-הספר שנמצאים באזור המרכז והצפון, מבחינת הישגים, פדגוגיה וכוח אדם שנמצא בבית-הספר.

עודה אלעמור: לדעתי יש לנו כוח אדם מאוד טוב, מינימום תואר ראשון, חוץ מ-7 מורים שיש להם תעודה של מורה בכיר לחטיבת ביניים, שנקלטו בהתחלה לבית-הספר היסודי.

עודה אלעמור: היום ראש המועצה, מנהל מחלקת החינוך, המפקח ואני ביחד עומדים על כך ביחד בתיאום מלא - לא נכנסים לבית-הספר בלי תואר ראשון.

עודה אלעמור: פרופיל המורים כאן הוא מאוד גבוה.

עודה אלעמור: יש לנו בבית-הספר 18 כיתות קשיחות, וזה מהווה בעיה.

עודה אלעמור: רוב הכיתות האחרות מאוכלסות על ידי התלמידים, ובמקור הן מעבדות וחסרי ספח.

עודה אלעמור: אנחנו נציג כאן את הבעיה הזאת, והפתרון שלה תלוי בתקציבים ובכמה דברים אחרים.

עודה אלעמור: לבית-הספר חסר בניין אחד גדול.

עודה אלעמור: אם אני רוצה להיכנס לפדגוגיה, או דברים שעושים בבית-הספר - יש לנו כאן המון תוכניות, אם זה תקנון בית הספר, אם זה ההרכב של המועצה הפדגוגית בתוך בית הספר, אם זה תוצאות הבגרות, אם זה כל מיני פרוייקטים שנעשו בתוך בית הספר.

עודה אלעמור: אקח משהו מהעניין של פדגוגיה – בשקף שלפניכם יש ניתוח של התלמידים.

עודה אלעמור: אנחנו לוקחים את התלמידים בכיתות ט', ועושים סקר בין כל התלמידים.

עודה אלעמור: כל אחד מהתלמידים בכיתה ט' בוחר מגמה שהוא רוצה להגיע אליה, הסקר או השאלון של התלמיד מגיע חזרה לחברי הוועדה, הם בודקים את זה, עושים ניתוח ממש – שליש א', שליש ב', מבחן מסכם, ומגיעים למיון.

עודה אלעמור: מהצד הזה אנחנו מרַצים את התלמיד, הוא יכול לבחור.

עודה אלעמור: מבחינה מקצועית אנחנו נאשר אם הוא מסוגל או לא.

עודה אלעמור: בית-הספר שלנו מחובר גם להרבה פרוייקטים מחוץ לתחום בית-הספר.

עודה אלעמור: אנחנו מחוברים עם אוניברסיטת בן-גוריון, הרבה תלמידים לומדים שם הרבה נושאים, אם זה נגישות להשכלה גבוהה בתרומת קרן רש"י מחוז דרום והמועצה - כולם משתתפים; גם התלמידים משתתפים, משלמים חלק מהעלות.

עודה אלעמור: העלות של כל תלמיד בפרוייקט הזה היא כ-3,600 שקלים לשנה.

עודה אלעמור: יש לנו פרחי מדע שלומדים שם.

עודה אלעמור: יש תלמידים מכיתות ח' וט' שלומדים "מועדון מתמטי" באוניברסיטת בן-גוריון עם תלמידים יהודים, אנחנו בית-הספר היחידי מהמגזר הבדואי שלומד שם.

עודה אלעמור: יש לנו גם תלמידים שלומדים, דרך המרכז לחקר החברה בדואית, סוציולוגיה ופסיכולוגיה ועוד כמה נושאים.

עודה אלעמור: רוצים לקלוט אותם בעתיד באוניברסיטת בן-גוריון.

טלב אלסאנע: אחת הבעיות שאנחנו מעוניינים לשמוע עליהן זה העניין של המחסור בכיתות.

טלב אלסאנע: אמרת שיש 18 כיתות תקניות, השאר הם קרוואנים שנאלצת לקלוט בהם תלמידים כי אין מספיק כיתות.

טלב אלסאנע: כמה קרוואנים יש?

טלב אלסאנע: למה לא המשכתם בבנייה התקנית של בית-הספר הזה, הרי זה בית-ספר חדש.

עודה אלעמור: יש לנו כאן 18 כיתות תקניות מתוך 34 כיתות, יש לנו 9 קרוואנים.

עודה אלעמור: אנחנו מודעים לנושא הזה וישבנו כמה פעמים, דיברנו, צעקנו.

עודה אלעמור: היתה לנו בעיה עם קרקעות, אבל בסוף הובטח לנו שהעניין הזה נסגר.

עודה אלעמור: זה עניין תקציבי.

עודה אלעמור: אני לא רוצה להגיד שהכל גן עדן.

עודה אלעמור: חסרות לנו מעבדות, חסרים לנו דברים שתומכים בעניין הפדגוגי של בית-הספר – תוכנות, מעבדות, מכשירים מסוימים, חדרי ספח שננצל אותם לטובת הפדגוגיה.

עודה אלעמור: הדברים האלה באמת חשובים.

עודה אלעמור: עכשיו תשמעו את הייאם אלגורען, יושבת ראש-מועצת התלמידים.

הייאם אלגורען: אני מברכת את כולכם, את כל חברי הכנסת, את כל האורחים הנכבדים.

הייאם אלגורען: אני מודה לכם על ההזדמנות שלנו - יש לנו הרבה בקשות, אני מודה על בואכם אלינו.

הייאם אלגורען: אני רוצה לדבר על מועצת התלמידים.

הייאם אלגורען: אנחנו מגדירים את מועצת התלמידים כמועצה הפועלת בבית הספר עם אוכלוסיית בית הספר, חבריה נבחרים באופן דמוקרטי, כל תהליך שעובר במועצה נעשה בדרך דמוקרטית.

הייאם אלגורען: המועצה דואגת לייצוג הולם של כל תלמידי בית הספר, כאשר המטרה של כל הנציגים להיות שותפים בקבלת ההחלטות המתייחסות לתלמידים בבית הספר, כאשר עבודתם מופנית לשירות התלמיד חינוכית וחברתית.

הייאם אלגורען: יש כמה מונחי יסוד הקשורים במועצה – יושבת ראש מנהלת את עבודת המועצה תוך שיתוף פעולה עם שאר גופי המועצה.

הייאם אלגורען: יש סגנית – עביר אלזבארגה, גם היא נבחרה באופן דמוקרטי כדי לסייע ליושבת ראש.

הייאם אלגורען: יש מורה שהוא מחנך חברתי, שעוזר לנו בקבלת ההחלטות.

הייאם אלגורען: שיטת העבודה במועצה.

הייאם אלגורען: חברי המועצה הם נציגי הכיתות, לכל כיתה יש נציג אחד שנבחר בתחילת השנה.

הייאם אלגורען: אותם נציגים מתחלקים לחמש ועדות, ולכל ועדה יש יושב-ראש נבחר.

הייאם אלגורען: כל ארבעה שבועות מתכנסת מליאת המועצה וכל שבועיים מתכנסים ראשי הוועדות.

הייאם אלגורען: ההחלטות שמתקבלות עוברות קודם תהליך הצבעה, ולכל ישיבה יש פרוטוקול של סיכום הישיבה שכותבת אותו המזכירה, שגם היא נמצאת פה.

הייאם אלגורען: במועצה יש ארבע ועדות עיקריות - ועדת הניקיון שדואגת לניקיון בחצר בית הספר ובתוך הכיתות, ועדת הקישוט שדואגת גם למראה יפה של בית הספר.

הייאם אלגורען: ועדת תרבות וועדת הכספים, שדואגת לתקציב הצנוע של מועצת התלמידים.

הייאם אלגורען: לכל ועדה יש יושב-ראש מהמועצה וגם מורה מלווה.

הייאם אלגורען: במה אנחנו עוד מעורבים?

הייאם אלגורען: במבחנים.

הייאם אלגורען: כשיש מבחנים, אנחנו פונים ישירות למנהל, ואומרים שיום הלימודים יהיה קצר, ושלא יהיו יותר משני מבחנים ביום.

הייאם אלגורען: יש לנו תוכנית, אנחנו נותנים אותה לתלמידים חודש לפני תחילת המבחנים.

הייאם אלגורען: עלון בית הספר - השנה מגמת התקשורת לקחה על עצמה אחריות לעשות את עלון בית הספר, והיא היתה אחראית על הפקתו.

הייאם אלגורען: תלבושת – אנחנו דואגים שהתלבושת בבית הספר תהיה נאה והולמת לאווירה החינוכית של בית-הספר.

הייאם אלגורען: יש לנו תקנון שעבדנו עליו כמעט שנה.

הייאם אלגורען: בתקנון נמצאים כל הזכויות וכל החובות של התלמידים, קראנו אותם במסדר בוקר, כל תלמידי הכיתות חתמו על התקנון, וגם ראש ועד ההורים, יושבת-ראש מועצת תלמידים והנהלת בית-הספר.

הייאם אלגורען: טיולים – אנחנו הכרזנו בשליש הזה על טיול חינם לכיתה הכי יפה, על חשבון בית-הספר.

הייאם אלגורען: בשליש שעבר כל הכיתות יצאו לטיולים, על חשבון התלמידים.

אילן שלגי: לאן טיילתם?

הייאם אלגורען: למקומות בדרום.

תלמיד: למצפה רמון.

הייאם אלגורען: קשר בין התלמידים להנהלה – אם יש לתלמידים הצעות, בקשות, תלונות, הם פונים אלינו ואנחנו פונים להנהלה ועוקבים אחרי העניינים עד שאנחנו מסיימים אותם למען התלמידים.

הייאם אלגורען: בשבוע הזה היה פה פרוייקט "לא לסמים, כן לחיים".

הייאם אלגורען: בשקף שאני מראה, אותו רואים שוטר מדבר על סמים, בין החוק ובין האדם הצעיר.

הייאם אלגורען: רואים מחנכת מראה סרט ומסבירה אותו לתלמידים.

הייאם אלגורען: יש יועץ בבית-הספר, עבד אלחמיד, הוא מדבר איך התלמידים יכולים לפנות ליועצים ולדבר איתם על נושא הסמים.

הייאם אלגורען: פה רואים עובד סוציאלי שבא לדבר ולהזהיר את התלמידים מהסכנה הזאת.

הייאם אלגורען: יש פה רופא שהוא מורה בבית הספר, שמסביר לתלמידים איך הסמים יכולים לעשות נזקים לגוף האדם.

הייאם אלגורען: גם איש דת מדבר על הסמים ואיך הדת מתייחסת לדבר הזה.

הייאם אלגורען: פה אנחנו רואים שמחנכת בכיתות י"ב מדברת על הבעיות התורשתיות והמחלות שנובעות מנישואי קרובים.

הייאם אלגורען: בשליש הזה היתה פה תרומת דם – פה רואים תלמיד מבית-הספר תורם דם, גם מורה, וגם תלמידים מקבלים הדרכה בעזרה ראשונה.

הייאם אלגורען: דו-קיום – פה אתם רואים תלמידי בית-ספר יהודי שבאו לכאן, והיה דו-שיח בין תלמידי י"ב והתלמידים שבאו.

הייאם אלגורען: מה קיבלנו בתמורה?

הייאם אלגורען: היינו אצל נשיא המדינה, אתם רואים את זה בעיתון שלנו.

הייאם אלגורען: קיבלנו את פרס קורצ'ק, מקום ראשון באיסוף תרומות למען חולי סרטן.

הייאם אלגורען: אתם רואים פה את התעודה שקיבלנו: האגודה על שם יאנוש קורצ'אק בישראל – בית-ספר תיכון מקיף אלפארוק כסייפה, פרס קורצא'ק לשנת תשס"ג מוענק לחברת התלמידים בבית-הספר ולצוות המחנכים על עשייה רבת שנים ברוח מורשתו של יאנוש קורצ'אק, על חזון ועשייה ורואה את התלמיד כאדם בעל יכולת נתינה ותמיכה, על האפשרות הניתנת ומאפשרת מימוש הפוטנציאל האישי בצד תוכניות כישורי חיים, על טיפוח של הצד החברתי באורח דמוקרטי, על היותה של חברת התלמידים דוגמא לעשייה למען הכלל, התנדבות ופעילות עצמאית ודמוקרטית.

הייאם אלגורען: כפרס קיבלנו אנציקלופדיה שכתב יאנוש קורצ'אק וסכום של 1,500 שקלים.

הייאם אלגורען: קיבלנו מקום ראשון באיסוף תרומות.

הייאם אלגורען: למרות המצב הכלכלי הגרוע, הצלחנו לאסוף תרומות לחולי סרטן עד שהגענו למקום הראשון בדרום.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: אנחנו מעוניינים לשוחח עם תלמידים ותלמידות גם מיישובים מחוץ לכסייפה.

טלב אלסאנע: אנחנו כאן מוועדת החינוך.

טלב אלסאנע: אני חושב שמה שאת מציגה הוא מצוין ונותן התרשמות חיובית.

טלב אלסאנע: אני מבין שיש לך שאיפות להמשיך את הלימודים.

הייאם אלגורען: אני רוצה להמשיך את הלימודים בענף החלל, אסטרונומיה.

הייאם אלגורען: זה נראה לי קצת קשה אבל יש לי את הפוטנציאל, יש לי מורים ויש לי הורים.

עודה אלעמור: מה שהיא אומרת זאת לא רק סיסמה, היא חוקרת בתחום.

עודה אלעמור: היא הגיעה למכון וייצמן.

טלב אלסאנע: למה חשבת ללכת למגמה הזאת?

הייאם אלגורען: דבר ראשון, כמעט ולא רואים אף ערבי או בדואי בתחום הזה.

הייאם אלגורען: דבר שני, אבא שלי היה רוצה להיות אסטרונאוט, אבל לא יכול מסיבות כלשהן, סיבות כלכליות, הוא לא המשיך לימודים.

הייאם אלגורען: הוא נתן לי את המוטיבציה להמשיך בדרך הזו.

הייאם אלגורען: גם נתן לי את אהבת הנושא.

אילן שלגי: למה לך ולא לאחד האחים שלך?

אילן שלגי: יש לך אחים?

הייאם אלגורען: כן, אבל הם קטנים.

טלב אלסאנע: האם אנחנו יכולים לדבר עם מישהי מהיישובים מחוץ לכסייפה?

טלב אלסאנע: דלאל, בבקשה.

דלאל: אני באה מכפר לא מוכר, אחרי מה שקרה בו כולם מכירים אותו.

דלאל: מגיעים אליו דרך צומת נבטים, ואנחנו גם קרובים לשדה תעופה נבטים.

טלב אלסאנע: איפה למדת בבית-הספר היסודי?

דלאל: למדתי בתל אל-מלח.

טלב אלסאנע: לא היה קשה המעבר מבית ספר יסודי לתיכון בגלל המרחק?

דלאל: מי כמוך יודע.

דלאל: ביסודי היינו מעל 50 בנות, עכשיו בכפר שלי אף אחת לא סיימה תיכון בכלל.

דלאל: רק בת אחת ואולי אני אהיה השנייה.

דלאל: כל הבנות לא סיימו תיכון, רק את שלב היסודי.

דלאל: לתיכון הן לא הלכו.

טלב אלסאנע: מה את מתכוונת להמשיך ללמוד אחרי שתסיימי בית ספר תיכון?

דלאל: אני אוהבת את מרצ, רציתי לראות את יוסי שריד.

דלאל: אנחנו גאים בך, טלב, וגם דהאמשה, אנחנו אוהבים אתכם וכולם אתכם וכולנו רואים כמה אתם עושים למען אותו מגזר בדואי.

אילן שלגי: כל הכבוד.

טלב אלסאנע: את פוליטיקאית.

עודה אלעמור: אנחנו סובלים מאוד בבתי הספר.

עודה אלעמור: ההורים מפסיקים את הלימודים של הבנות - לפעמים בכיתה י"א, לפעמים בי"ב, והן התלמידות הכי חזקות בבית-הספר.

טלב אלסאנע: למה לא משתקף בסקירה לגבי הנשירה.

טלב אלסאנע: אמרו לנו שהנשירה היא 11%, ולדעתי הרבה בנות לא מסיימות את הלימודים שלהן.

טלב אלסאנע: עודה אלחמיד: רוצים להעלות את הנקודה, על מנת שאתם, הפוליטיקאים, תעזרו לנו להעלות את זה ולשדר להורים.

טלב אלסאנע: לעתיד שלנו, אני חושב שהבנות צריכות להיות משכילות.

טלב אלסאנע: זה מאוד חשוב, כשהבית משכיל הילדים יוצאים אחרת.

טלב אלסאנע: אפשר לעשות מהפך רק בתוך הבית.

טלב אלסאנע: האם אפשר לראות גם את הבנים ממועצת התלמידים - אחד מכסייפה, אחד מחוץ לכסייפה.

דלאל: אני רוצה להגיד ליוסי שריד, בכיתי שלא קיבלת הרבה מנדטים.

דלאל: אני אוהבת אותך, שיהיה לך בהצלחה.

דלאל: רק על זה בכיתי.

דלאל: אם אתה מרגיש רע, שתהיה בריא.

עמאד אלעמור: אני לומד ביולוגיה, מחשבים, 5 יחידות בכל דבר.

עמאד אלעמור: רציתי לשאול אתכם, בתור ועדת החינוך, לגבי התקציב.

עמאד אלעמור: כל היום אני שומע תירוצים לגבי התקציב.

עמאד אלעמור: כשמבקשים מזגנים, אין תקציב.

עמאד אלעמור: מעבדות - יש פה 1,082 תלמידים ורק מעבדה אחת לביולוגיה, כך גם לכימיה.

עמאד אלעמור: מחשבים – ל-1,082 תלמידים יש 40 מחשבים.

עמאד אלעמור: אתם בתור ועדת החינוך, מה אתם הולכים לעשות עם זה?

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר שאנחנו כאן, חברי ועדת החינוך וכל חברי הכנסת שנמצאים כאן, רואים את חשיבות החינוך כמנוף לקידום כל חברה, במיוחד החברה הבדואית.

טלב אלסאנע: אם רוצים לקדם, להתמודד עם אבטלה ועוני, זה רק דרך החינוך.

טלב אלסאנע: מתוך רצון לקדם את החינוך, ועדת החינוך בראשות אילן שלגי, שהוא חבר מפלגת שינוי, החלטנו לבוא לבקר כאן.

טלב אלסאנע: היינו באלפורעה וגם כאן בבית-ספר אלפארוק, ואנחנו נפגשים עם ראש המועצה כדי להעלות את הבעיות.

טלב אלסאנע: יש הכנסת מצד אחד, הממשלה מצד שני.

טלב אלסאנע: מי שאחראי על התקצוב זה הממשלה, הזרוע המבצעת; אנחנו, הכנסת, מפקחים, לוחצים, דוחפים, על מנת להעלות הבעיות.

טלב אלסאנע: אני חושב שאת הבעיות הקשות של אפליה וחוסר שוויון רואים בישובים הלא מוכרים.

טלב אלסאנע: עצם הבעיה שהם לא מוכרים זאת בעיה.

טלב אלסאנע: קודם כל צריך להכיר, גם ביישובים המוכרים צריך הקצאת תקציבים שוויוניים.

טלב אלסאנע: אחרי הביקור הזה יהיה דיון במליאת המועצה, נעלה את הבעיות של מחסור בכיתות, בחדרי מעבדות, במחשבים.

טלב אלסאנע: במהלך הסיכום שהוועדה תוציא למליאה ולממשלה, אני מקווה שנעלה את הבעיות ונעקוב כדי שהממשלה תתקצב.

טלב אלסאנע: אני נותן את זכות הדיבור והתשובה ליושב-ראש.

אילן שלגי: אנחנו כל הזמן במחסור בתקציבים.

אילן שלגי: אנחנו רואים את זה בכל מערכת החינוך, לא רק במגזר הבדואי.

אילן שלגי: אבל כאן הפיגור הוא בן שנים רבות.

אילן שלגי: אנחנו רואים זאת גם בהישגים של האחוזים שעומדים בבחינות בגרות.

אילן שלגי: במגזר הבדואי צריך להשקיע יותר מאשר במגזרים אחרים, את זה יודעים כולם.

אילן שלגי: עד כמה זה קורה, זאת שאלה.

אילן שלגי: תפקידנו הוא לשאול את השאלה.

אילן שלגי: אנחנו יודעים – וזה נכון גם במגזר היהודי – שהילדים שלי לומדים בכיתות יותר משוכללות ממה שאני למדתי, וגם אתה לומד בתנאים יותר נוחים מההורים.

אילן שלגי: אני לא אומר שזה מספיק.

אילן שלגי: אנחנו שומעים בעיקר על מחסור בכיתות.

אילן שלגי: אתה מדבר על החמאה, על הצורך במחשבים, אנחנו מדברים על הלחם, שיהיו כיתות.

אילן שלגי: כי יש מחסור בכיתות, שמענו מראש המועצה שבתחילת שנת הלימודים יהיו ילדים שלא יהיה לאן להכניס אותם.

אילן שלגי: אנחנו רוצים לסייע לכם אבל נצטרך קודם כל לדבר על הלחם, ורק בשלב הבא להגיע לכך שגם החמאה תהיה.

אילן שלגי: זה כבר יהיה, כך אני מקווה, לפני שהילדים שלך יגיעו לבית-הספר.

עלי אלעמור: אני לומד מחשבים 5 יחידות.

עלי אלעמור: יש לי שאלה לגבי המורים.

עלי אלעמור: אני רוצה להיות מורה בעתיד, אבל במצב היום במדינה שמעמד המורה יורד, מפטרים מורים והשכר של המורים יורד, אין מה שדוחף אותי להמשיך במסלול הזה להיות מורה.

עלי אלעמור: האם אתם מוצאים פתרון למעמד המורה המתדרדר?

אילן שלגי: בשבוע הבא אנחנו מקיימים דיון על מעמד המורה בישראל.

אילן שלגי: אנחנו שומעים שמצב המורים לא טוב, גם מבחינת השכר, והיחס והכבוד הוא לא כמו שהיה פעם.

אילן שלגי: נצטרך להגיע למצב שגם השכר יעלה, גם הטובים יותר יבואו להוראה, אנשים טובים כמוך, אבל זה אומר שצריך משהו שימשוך אותם – שכר, תנאים, יחס.

אילן שלגי: צריך לגרום לכך שבמכללות להכשרת מורים לא יקבלו כל אחד שבא, אלא יקבלו רק את הטובים, שיהיה מצב שיֵדעו שהמורים הם מבין האיכותיים ביותר, שלא יאמרו: מי שמצטיין יהיה אסטרונאוט, מי שפחות טוב – מהנדס, מי שעוד פחות טוב – מורה.

אילן שלגי: זה אנחנו לא רוצים שיהיה.

עלי אלעמור: הורים דואגים לזכות של הילד ודואגים תמיד לילד שלא תהיה הפרעה בחינוך הילד, לעתיד שלו, ולא מתייחסים למורה ולמעמד המורה ולא לכבוד המורה.

עלי אלעמור: מה אתם עושים עם זה?

הייאם אלגורען: אנחנו מדברים על אלימות הורים כלפי מורים.

אורי אריאל: אילן, תזמין את עלי אלעמור לדיון בשבוע הבא.

טלב אלסאנע: ההתייחסות הכללית היא איך נתפס מעמד המורה.

טלב אלסאנע: למורה צריך לתת את הכבוד, הוא כמעט מגיע לרמה של נביא כי הוא בא להעביר מסר, לקדם.

טלב אלסאנע: השליחות של המורה היא מעמד מיוחד.

טלב אלסאנע: מהנדס בונה בית, מורה בונה חברה, בונה בני אדם, את העתיד.

טלב אלסאנע: את היחס צריך לתת בהתאם.

טלב אלסאנע: היום לצערי הרב הכל הפך להיות חומרי, מעריכים את האדם אם יש לו כסף.

טלב אלסאנע: היחס למורה נגזר משינוי ערכים, שינוי תפיסה; אם לאדם יש כסף, יש לו יותר כבוד ממנהל שמשקיע בתלמידים של כולנו אבל המצב הכלכלי שלו לא מי יודע מה.

טלב אלסאנע: צריך לדאוג לרמת השכר של המורים, לתנאי העבודה, וגם לתמרץ את המורה כדי שהתלמיד הטוב ילך להיות מורה, שתהיה לו סיבה ללכת למקצוע הזה.

טלב אלסאנע: אם אין מעמד ואין שכר, למה שהתלמיד ילך לזה?

טלב אלסאנע: הוא ילך לתחומים שירוויח בהם יותר כסף.

טלב אלסאנע: אם המורה ימלא תפקיד בחברה, יקבל שכר הולם, זה ימשוך תלמידים למקצוע הזה.

אילן שלגי: תבואו לדיון שלנו בשבוע הבא, אדוני המנהל, אני מזמין את התלמיד לבוא.

עודה אלעמור: אם אקבל הזמנה, אשלח מישהו מהצוות והתלמידים.

אילן שלגי: קיבלת הזמנה.

אילן שלגי: תיתן שני שמות, אנחנו נסדיר אישור כניסה לכנסת.

ת'אבת אבו-ראס: אני רוצה להודות לוועדה על שדאגתם שלא יבטלו את התמריצים.

סוהאילה: אנחנו תלמידי תיכון בתקופת בגרות, הזמן הזה חשוב לנו.

סוהאילה: אנחנו רואים בימים האחרונים שהיו הרבה שביתות, אתם יודעים שהתלמידים בתיכון הזמן שלהם יקר.

סוהאילה: האם יש פתרונות לשביתות?

סוהאילה: למה יש שביתות בזמנים האלה, בזמן שהוא חשוב לנו.

אורי אריאל: אל תשבתו.

אורי אריאל: חבל על הזמן, בהתנחלויות לא שובתים.

אורי אריאל: אל תיתנו למורים לשבות.

אילן שלגי: השאלה שלך מראה על דאגה של תלמיד שיודע שבסופו של דבר העיצומים יפגעו בו.

אילן שלגי: המורים, שיש להם מאבק מקצועי מול משרד החינוך והאוצר, סבורים שזאת הדרך להשיג את מה שלדעתם מגיע להם.

אילן שלגי: הזכרנו את המצוקה של מעמד המורה בכלל, חלק מזה הוא נושא כספי, יש גם היבטים נוספים.

אילן שלגי: החשש של המורים הוא – אמרה כבר שרת החינוך כמה פעמים שבקרוב נצטרך לפטר הרבה מורים.

אילן שלגי: המאבק הוא על תנאי הפנסיה שנפגעו, לא רק למורים, כתוצאה מהתוכנית הכלכלית החדשה.

אילן שלגי: המורים להערכתי מתארגנים עכשיו – זאת רק הכנה למאבק הגדול שיהיה כאשר יוגשו ההמלצות של ועדת דברת על רפורמה במערכת החינוך.

אילן שלגי: רמזתי שאת המורים הטובים צריך לתגמל יותר, זה יבוא על חשבון משהו, יהיו במערכת פחות מורים אבל הטובים ביותר.

אילן שלגי: זה ייקח זמן, זה לא יהיה בבת אחת, יהיה תהליך.

אילן שלגי: שרת החינוך אמרה: יפוטרו אלפי מורים.

אילן שלגי: אם הייתי מורה, הייתי מאוד מודאג.

אילן שלגי: אני מבין את מאבק המורים, יחד עם זה מי שסובל אלה התלמידים שהשביתה היא על הגב שלהם.

אילן שלגי: דיברתי עם יושב-ראש ארגון המורים לפני שבוע, הוא היה גם בוועדה, הם מרגישים שהם עוד מתאפקים, שהם נוקטים בעיצומים אבל לא משביתים את המערכת בשלב זה.

אילן שלגי: המאבק שלהם מבוקר בכל זאת.

אילן שלגי: עקבתם אחר המאבק של תלמידים, אני לא יודע אם הייתם שותפים לו, יש תלמידים שיצאו למאבק כי ביטלו להם טיול.

אילן שלגי: לנו היתה קצת ביקורת על העניין הזה.

אילן שלגי: אנחנו אומרים שטיול זה לא הדבר הכי חשוב לתלמידים, אם כבר יוצאים למאבק, שיצאו למאבקים על דברים עקרוניים.

אילן שלגי: תלמידים יכולים להחליט שהם תומכים במאבק המורים, אבל לא לצאת לשביתה או הפגנה רק כי ביטלו טיול.

אילן שלגי: נושא מעמד המורה הוא מאוד מסובך, בקרוב כולנו נרגיש זאת ונצטרך לתת תשובות.

אילן שלגי: אנחנו נשתדל שזה יהיה כמה שפחות על חשבון התלמידים.

מוחמד ברכה: עלי דיבר על מעמד המורה, הערכתי מאוד את הדברים.

מוחמד ברכה: התלמידה דיברה על מעמד התלמיד.

מוחמד ברכה: כל ניסיון ליצור סתירה בין אינטרס התלמיד והאינטרס של המורה היא לא מתקבלת על הדעת.

מוחמד ברכה: כדי שהתלמידים ילמדו טוב יותר, צריכים מורים עם מצב טוב יותר מבחינת משכורת, תנאי עבודה עם ביטחון סוציאלי.

מוחמד ברכה: לכן אני לא חושב שהתלמידים צריכים להיאבק במורים כשהמורים נאבקים על הזכות הבסיסית לעבודה, תנאים ושכר הוגן.

מוחמד ברכה: אפשר להגיע להסדר בין התלמידים למורים כדי לפצות על ימי השביתה, אבל השביתה היא לא נגד התלמידים אלא נגד הממשלה שיש לה סדר עדיפות אחר בתקציבים.

מוחמד ברכה: כשיש יותר תקציבים להתנחלויות, יש פחות תקציבים לבתי הספר.

מוחמד ברכה: זאת המשוואה.

מוחמד ברכה: לכן אסור לנתק את הדברים ולנסות ליצור מאבק כאילו יש התנגשות בין המורה לתלמיד, מורה צריך לתמוך בתלמיד וההיפך, כל ניסיון ליצור התנגשות הוא מלאכותי.

מוחמד ברכה: כחברה יהודית וערבית יש לנו אינטרס שהמורים יהיו הטובים ביותר, שלא ילכו לחפש עבודה נוספת בשעות הפנאי, שהם יעסקו בהוראה במשרה מלאה, שלמורה לא יהיה דאגות קיום, שלא בכל מקצוע אחר יהיו תנאים יותר טובים.

מוחמד ברכה: אם מחזקים את מעמד המורה, מחזקים את מעמד התלמיד.

מוחמד ברכה: את זה צריך להבין כבר עכשיו.

חליל: אנחנו בתקופת בגרות, צריכים להשלים את החומר של זמן השביתה.

טלב אלסאנע: מי שיוצא למאבק, תמיד מקריב משהו.

טלב אלסאנע: זה חלק מהמחיר שמשלמים על מנת להיטיב עם מעמד המורים, להיאבק על הזכויות שלהם.

טלב אלסאנע: אני רוצה לשאול אם כל התלמידים שסיימו אתך יסודי המשיכו לתיכון.

חליל: לא, כי המצב הכלכלי לא כל כך טוב, לכן אין להם פוטנציאל ללמוד.

חליל: הבנות, בגלל המנהגים של הבדואים, קשה להן ללמוד בתיכון.

עודה אלעמור: הבת לא הולכת רחוק מהבית.

אילן שלגי: אני מבין שכשהמצב הכלכלי לא טוב, רוצים שהבן יהיה על-יד הבית ויעבוד עם המשפחה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חוץ מ-5-6 תלמידים שלמדו אתך ביסודי ובאו לפה, אתה מכיר תלמידים שסיימו אתך והלכו ללמוד בבתי ספר אחרים?

חליל: אולי אחד-שניים.

מוחמד ברכה: הייאם, אני מבין שאת יושבת-ראש מועצת התלמידים בכל בית-הספר.

מוחמד ברכה: אתם מתעניינים במה שקורה בקבלה לאוניברסיטה בנושא המצרף?

מוחמד ברכה: יש לכם מה להגיד?

סיהאם: דיברתם על מעמד המורה, על המורים.

סיהאם: אני כתלמידה בי"א, מה מחכה לי בעתיד?

סיהאם: ישראל היא המדינה היחידה שמשתמשת עד היום בפסיכומטרי כתנאי קבלה.

סיהאם: ביטלתם את המצרף והרבה תלמידים נכנסו לאוניברסיטה בזכות המצרף.

סיהאם: איך אני נכנסת לאוניברסיטה?

הייאם אלגורען: אנחנו רוצים להחזיר את המצרף, לא את הפסיכומטרי.

הייאם אלגורען: אחוז הלומדים פה באוניברסיטה הוא גרוע, לא צריך להקשות יותר ולתת מבחן פסיכומטרי שרובם לא מצליחים בו.

הייאם אלגורען: צריך להחזיר את המצרף.

אילן שלגי: אם יעשו את ההכנה לפסיכומטרי בתוך בית הספר, זה יעזור?

הייאם אלגורען: עושים את זה, אבל לצערי לא כולם מצליחים.

מוחמד ברכה: אתם מדברים על מצב כלכלי קשה בכלל בארץ, במיוחד בנגב.

מוחמד ברכה: טוענים שבשיטת המצרף יכול להיות מצב שאדם יתקבל לאוניברסיטה, אבל אולי היכולת שלו לא מספיק גבוהה, ואז אחרי שנה שהוא ישלם שכר לימוד, נסיעות, ספרים וישכור דירה, הוא יחזור להורים בלי כלום.

סיהאם: מה אתם עושים בגלל זה?

מוחמד ברכה: אנחנו יכולים לעשות הרבה, אבל אנחנו לא יכולים לעשות את הבחינות במקומכם.

הייאם אלגורען: ביקשנו מצרף, לא מה שיש עכשיו.

אילן שלגי: שיטת המצרף – פעלו על פיה רק שנה אחת, השנה הקודמת, שבה התקבלו אלה שעכשיו בשנה א'.

אילן שלגי: שיטת הקבלה לפי מצרף לא בוטלה, אלא הוקפאה לשנה אחת.

אילן שלגי: לאלה מכם שיירשמו לאוניברסיטה בעוד שנה, ייתכן שהשיטה תחזור, כי מה היתה ההחלטה של ראשי האוניברסיטאות שוועדת החינוך - ברוב, לא בהסכמה של כולם - קיבלה?

אילן שלגי: שבסוף השנה הזאת יעשו בדיקה ויראו אם יש הבדל ביכולת של הסטודנטים שהתקבלו על פי פסיכומטרי לבין אלה שהתקבלו על פי המצרף.

אילן שלגי: אם אין הבדל משמעותי, סימן ששיטת המצרף טובה.

אילן שלגי: ייתכן שכשאתם תגיעו לרישום לא בשנה הזאת אלא בשנה הבאה, שוב יהיה מצרף.

אילן שלגי: עוד לא הוחלט שלא.

מוחמד ברכה: יש מחלוקת קשה בעניין הזה גם בוועדת החינוך.

מוחמד ברכה: אחד הדיונים הקשים שניהל אילן בשנה האחרונה היה הדיון הזה.

מוחמד ברכה: אני לא בעד הגישה שאומרת לבטל את המצרף.

מוחמד ברכה: רציתי שגם אלה שמסכימים לביטול המצרף, ישמעו את התלמידים ישירות.

מוחמד ברכה: לא ננהל את המחלוקת כאן, אבל לפחות כל חברי הכנסת הערבים הם בעד החזרת המצרף.

מוחמד ברכה: יש גם חברי כנסת אחרים, יהודים וערבים, שהם בעד המשך המצרף.

מוחמד ברכה: אנחנו לא בדעה אחת, לכן חשוב לנו לשמוע את הדעות שלכם.

טלב אלסאנע: יש פרויקט בבן-גוריון של ניצני רפואה.

טלב אלסאנע: שם איפשרו לבנות להתקבל לפקולטה לרפואה ולבנות אחרות להתקבל לסיעוד.

טלב אלסאנע: כל אלה שניתנה להם ההזדמנות, אם ברפואה ואם בסיעוד, כולם הצליחו.

טלב אלסאנע: בסיעוד כבר סיימו את הלימודים, ברפואה עוד לא.

טלב אלסאנע: צריך רק לתת להם את ההזדמנות.

יונס: אני מחנך כיתה.

יונס: בחודש שעבר היה לי תלמיד על סף נשירה.

יונס: כמקובל הלכנו לביקור בבית שלו, וליווה אותנו יושב ראש מועצת המורים, מוחמד אבו-עג'אג'.

יונס: ראינו שמהמקום שהאוטובוס אוסף את אותו תלמיד, הוא הולך 4 קילומטרים ברגל.

יונס: לא היתה לי מילה אחת להגיד לו, אני לא מקנא בו, יש לו שעה וחצי הליכה בבוקר.

יונס: הוא מתעורר ב-6:00, וב-7:30 הוא מגיע לתחנה שאוספים אותו.

יונס: מה אתם עושים?

אילן שלגי: כמה תלמידים כאלה יש?

אילן שלגי: עודה אלעמור: יש 389 ילדים מוסעים.

אילן שלגי: כמה הולכים ברגל יותר מחצי שעה?

יונס: הרבה מאוד.

עודה אלעמור: יש בעיה - פיזור התלמידים שלא מרוכזים במקום אחד.

עודה אלעמור: אם יש מסלול מסוים, התלמידים הם לא בנקודת איסוף אחת אלא בכמה נקודות.

עודה אלעמור: אנחנו מדברים על תלמידים שמתעוררים בשעה 6:00, ב-6:50 יוצא האוטובוס הראשון, מוריד אותם כאן ב-7:05 כי הוא צריך לעשות עוד "נגלות".

אילן שלגי: מה עושה תלמיד מ-7:05 עד שמתחילים הלימודים?

עודה אלעמור: הוא יכול להסתובב בחצר, ואז יש בעיות של ונדליזם.

יונס: האלימות הכי גבוהה היתה באוטובוסים עם התלמידים האלה.

יונס: ישיבה בבניין המועצה המקומית כסייפה

אילן שלגי: ראינו שני בתי ספר, אחד ביישוב לא מוכר, ואחד בכסייפה.

אילן שלגי: הצלחנו להתחיל ברב-שיח, לשמוע את המצוקות העיקריות.

אילן שלגי: היה טוב שפגשנו תלמידים ומורים וראינו את הדברים בעיניים.

אילן שלגי: אני מניח שיש לכם, אדוני ראש המועצה, עוד דברים להציג, אבל הייתי מבקש לשמוע מעט את אנשי משרד החינוך והפיקוח, איך הם רואים את הדברים.

חנן אפוטה: אתם ביקרתם בבית-ספר אחד מתוך 17 בתי-הספר שלנו בפזורה.

חנן אפוטה: רשות החינוך לבדואים מטפלת ב-17 בתי-ספר יסודיים, אחד מהם באל-פורעה, ב-84 גנים, מתוכם 43 גני טרום חובה, ו-41 גני חובה.

חנן אפוטה: כל הגנים שאני מדבר עליהם הם בפזורה.

חנן אפוטה: מרביתם צמודים לבתי הספר.

חנן אפוטה: בכל בית ספר מתוך 17 בתי-שהספר שאנחנו מטפלים בהם, יש 3-4-5 גנים, גם חובה גם טרום.

חנן אפוטה: בכמה יישובים יש כמה גנים עצמאיים, לא הרבה, אבל רוב הגנים צמודים לבתי הספר.

טלב אלסאנע: למה זה כך?

חנן אפוטה: זאת המדיניות של משרד החינוך.

חנן אפוטה: אנחנו לא קובעים את המדיניות איפה לשים את הגנים.

טלב אלסאנע: מי קובע אם לא אתם?

חנן אפוטה: יש מינהל, יש עניין של אדמות.

חנן אפוטה: איפה שאומרים לנו להקים, אנחנו - רשות החינוך לבדואים - מקימים.

חנן אפוטה: איפה שיש אישור של המינהל ומשרד הפנים, אנחנו נקים את הגנים.

טלב אלסאנע: עלי רמאדין, מנהל בית-הספר באל-פורעה, אמר שצריך להקים את הגנים בריכוזי האוכלוסין.

חנן אפוטה: זאת מדיניות שאני לא אחראי עליה, לכן אני לא רוצה לדבר עליה.

חנן אפוטה: מה שאני יכול להגיד לכם באחריות מלאה – אנחנו עכשיו בשלבי רישום לבתי ספר ולגנים.

חנן אפוטה: כל ילד שנרשם במסגרת הרישום אנחנו דואגים לו הן לגן והן לבית ספר.

חנן אפוטה: מבחינת הפזורה, מה שאני ממונה במסגרת רשות החינוך לבדואים, גם בנושא של מבנים יבילים וקרוואנים, כל הגידול הטבעי שאנחנו מבקשים – ב-99% מהמקרים, אפילו 100%, משרד החינוך נעתר.

חנן אפוטה: מבחינת הגידול הטבעי בפזורה, מספר המבנים היבילים שאנחנו מבקשים מוועדת התכנון, אנחנו מקבלים.

חנן אפוטה: כל שנה אנחנו בונים כ-30 בניינים יבילים לכיתות ובין 10 ל-15 גנים, זה תלוי ברישום.

חנן אפוטה: אנחנו מסיעים את כל ילדי הפזורה, אנחנו מסיעים כל יום כ-15 אלף תלמידים, בוקר ואחר הצהריים, מהלך שלם של היסעים.

חנן אפוטה: אנחנו מסיעים כ-2,000 תלמידים לבתי-ספר תיכוניים.

קריאה: אבל זה לא מהפזורה כל מי שאתם מסיעים.

חנן אפוטה: אני מדבר על הפזורה, אני ממונה על הפזורה ברשות לחינוך לבדואים.

חנן אפוטה: אנחנו מסיעים כ-2,000 תלמידים לבתי-הספר התיכוניים, הן בחורה, הן בכסייפה, הן בשגב שלום.

חנן אפוטה: אני אומר פה באחריות מלאה - אין תלמיד שרוצה ללמוד אחרי כיתה ט' שאנחנו לא מסיעים אותו, לפחות ממה שאנחנו יודעים כאשר מגיעה אלינו הבקשה.

חנן אפוטה: אנחנו נותנים פתרון לנושא ההסעה לכל תלמיד שרוצה לנסוע.

חנן אפוטה: שאלו למה המבנים שלנו בפזורה הם מגן חובה עד כיתה ט'.

חנן אפוטה: פשוט מאוד - כל שנה, במעבר לבתי-הספר התיכוניים, רצינו למנוע נשירה של תלמידים.

חנן אפוטה: אם בתי-הספר היסודיים בכל מקום הם מא' עד ו', פה בפזורה, בגלל תנאים פיזיים, בגלל המרחקים הגדולים ובשל רצון ההורים, בשביל למנוע נשירה, אנחנו הוספנו כל פעם כיתה, והגענו עד כיתה ט'.

חנן אפוטה: המעבר מהפזורה לבתי-הספר ביישובי הקבע היה בעייתי, רצינו למנוע את השבר של תלמידים במעבר.

חנן אפוטה: לכן לאט-לאט עלינו בשכבת הגיל, והיום רוב בתי הספר הוותיקים בפזורה הם עד כיתה ט'.

חנן אפוטה: בסיום כיתה ט' הם עוברים ליישובי הקבע.

טלב אלסאנע: שמענו עכשיו בבית-הספר התיכון מהבנות שאחת הבעיות היא המעבר מבתי-ספר יסודיים לבתי-הספר הקיימים ביישובי הקבע.

טלב אלסאנע: למה אתם לא מאשרים הקמת בתי-ספר תיכוניים ביישובים הלא מוכרים?

חנן אפוטה: היתה החלטה שלא מקימים בפזורה בתי-ספר תיכוניים.

חנן אפוטה: הנושא הזה הולך להשתנות היום - הקימו מועצה חדשה אבו-בסמה, אני הייתי שותף אתמול לדיון אצל שמחה שניאור.

חנן אפוטה: יש כוונה לבנות בתי ספר תיכוניים ביישובים שהוקמו עכשיו.

חנן אפוטה: באבו-קריאף, למשל, אני יודע שהולכים להקים בית-ספר.

חנן אפוטה: אני מתאר לעצמי שלפי תוכנית האב שהולכים היום לעשות, יוקמו בתי-ספר תיכוניים.

חנן אפוטה: אני לא יודע איפה, אבל יוקמו.

חנן אפוטה: בכל היישובים שיוכרו ויהיו ישובים מסודרים ייבנו בתי ספר תיכוניים אזוריים; ברור שלא בכל ישוב יקימו בית-ספר תיכון, אלא לפי מספר התלמידים בכל אזור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבית-הספר באל-פורעה יש 1,070 תלמידים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המספר הזה יכול לאכלס שני בתי-ספר לפחות, אם לא שלושה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה במקום כל ההסעות עם כל הבעיות של הדרך, לא יוקמו עוד בית-ספר אחד או שניים?

חנן אפוטה: אני אומר באחריות לפחות מהתחום שלנו - בכל מקום שהן מינהל מקרקעי ישראל והן משרד הפנים יקצו לנו שטח להקים בית-ספר, אנחנו נפצל ונקים עוד בית-ספר.

חנן אפוטה: הרי זה לא תלוי בנו כרשות לחינוך לבדואים.

חנן אפוטה: זה לא כל כך פשוט להתחיל לפצל בתי-ספר.

חנן אפוטה: אבל נמצאים פה נציגי משרד החינוך, אני בטוח שהם יתנו תשובה יותר מוצלחות.

חנן אפוטה: אני יכול להבטיח שאין ילד בפזורה שרוצה ללמוד ואין לו מקום ואין לו כיתה.

חנן אפוטה: אנחנו מתפעלים את בתי-הספר על הצד הטוב ביותר, ואתם שמעתם היום את מנהל בית-הספר באל-פורעה שאומר שיש לו עודף תקציב של ציוד.

חנן אפוטה: 100 אחוז ממה שאנחנו מקבלים אנחנו מעבירים לבתי הספר, שום דבר לא נופל בדרך.

חנן אפוטה: מבחינת ציוד פדגוגי, ציוד מינהלי, ציוד לתלמידים, אנחנו לא חוסכים שום דבר.

חנן אפוטה: אנחנו מתחזקים את בתי-הספר על הצד הטוב ביותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל אם אין חדרים ואין כיתות, מה זה עוזר?

חנן אפוטה: לגבי כיתות אמרתי, שלפחות את הגידול הטבעי אנחנו מקבלים.

חנן אפוטה: מעל לזה, יש בעיה של תקציבים, לא תמיד נותנים לנו.

חנן אפוטה: בשנים האחרונות הכנסנו מעבדות.

חנן אפוטה: היום ישבתי במעבדה באל-פורעה, מעבדה משוכללת עם כל הציוד שיש בכל מעבדה בכל הארץ.

חנן אפוטה: גם בנושא של מחשבים, לכל בית-ספר בפזורה יש חדר מחשבים אחד עם 15-20 עמדות.

חנן אפוטה: היום אנחנו בסבב השני של הקמת מעבדה נוספת לכל בית-ספר במסגרת תוכנית החמש.

חנן אפוטה: בית-ספר באל-הואשלה, שהוא גם בפזורה, ליד דימונה, הוא הראשון שמקבל את המחשבים והמעבדה השנייה.

חנן אפוטה: מהבחינה שלנו אנחנו נותנים את מה שהתלמיד צריך כדי ללמוד בבית-הספר.

חנן אפוטה: גם ההסעות, כמה שהן קשות, אנחנו מבצעים אותן.

חנן אפוטה: יש מקרים שתלמידים הולכים ברגל, אבל אין תלמיד שצריך הסעה ולא מקבל אותה.

שמוליק: כמה אחוז התקציב שלך להסעות?

חנן אפוטה: התקציב להסעה היום הוא בסביבות 32-33 מיליון שקל בשנה.

חנן אפוטה: סך הכל התקציב שלנו הוא כ-70 מיליון.

טלב אלסאנע: כלומר, 50% הולך להסעות.

טלב אלסאנע: מהי עלות בניית בית-ספר ממוצע?

חנן אפוטה: היום דיברו על טרבין, בית-ספר של 12 כיתות, מדובר על 5.8 מיליון.

טלב אלסאנע: בתקציב ההסעות אתה יכול ללמוד כמה בתי-ספר.

חנן אפוטה: הסעות יהיו תמיד.

חנן אפוטה: גם במועצות אזוריות יהודיות יש הסעות.

חנן אפוטה: ניהלתי בית-ספר תיכון בקריית גת, ילדים ממועצה אזורית לכיש יצאו ב-6:00, הגיעו ב-7:00.

חנן אפוטה: בכל המועצות נוסעים, אין מה לעשות.

חנן אפוטה: ההסעות יישארו.

חנן אפוטה: ברור שברגע שיבנו בתי-ספר ליד יישובי הקבע, יהיו פחות הסעות.

חנן אפוטה: אבל הסעות תמיד יהיו.

שמוליק: ב-33 מיליון שקל אפשר לבנות 66 כיתות.

אורי אריאל: אל תהיו פופוליסטים, זה לא מקדם את הדיון.

אורי אריאל: תמיד חלק ימשיכו לנסוע.

חנן אפוטה: הסעות תמיד יהיו.

אילן שלגי: אדוני, תודה רבה.

אילן שלגי: אני רוצה לשמוע את נציגי משרד החינוך.

עליזה חלפון: קודם כל אני מתנצלת בשם מנהלת המחוז שלא יכולה להגיע.

עליזה חלפון: מנכ"לית משרד החינוך נמצאת היום בסיור באזור הערבה, ובשעה 14:00 מתחיל כנס מנהלים, ומנהלת המחוז צריכה להיות שם.

עליזה חלפון: אני מנהלת את תוכנית החומש שהתחילה לפני חמש שנים.

עליזה חלפון: זאת תוכנית ארצית, מטרת העל שלה היא לצמצם את הפערים הקיימים בין המגזר היהודי למגזר הערבי בכללותו.

עליזה חלפון: במחוז דרום מצאו לנכון להגדיר תפקיד כזה, כשהתפקיד שלי הוא תפקיד ריכוזי, אני מרכזת את כל המשאבים, אני גם מסתובבת המון-המון בשטח, אני חושבת שאני יותר בשטח מאשר במשרד.

עליזה חלפון: אני חושבת שזה אחד הדברים היפים, כי אני גם רואה את השיפור שחל בעקבות תוכנית החומש.

עליזה חלפון: הבאתי לכם נתונים רק לגבי השנה.

עליזה חלפון: משרד החינוך היקצה 7.5 מיליון שקלים בתוכנית החומש, שכוללת שעות א-פיקטיביות.

עליזה חלפון: אלה שעות שניתנות לתלמידים המתקשים, לא תלמידים שהוגדרו כחינוך מיוחד.

עליזה חלפון: בדרך כלל אנחנו נותנים את זה בימי שישי או שבת או בתום יום הלימודים, למעט בתי-ספר בפזורה שיש בעיה של הסעות, הילדים האלה מקבלים את זה במהלך יום הלימודים, אבל אנחנו ממש מקפידים שהם לא יֵצאו משיעורי ערבית ולא ממתימטיקה, כי השעות שאנחנו נותנים - הגדרנו אותן כשעות מתימטיקה וערבית.

עליזה חלפון: בעקבות התוכנית הזאת, המאוד אינטנסיבית והמעקב אחר כל תלמיד, כפי שעלי סיפר לכם, יש ועדת היגוי בית-ספרית, ואנחנו גם עושים מבחנים מחוזיים - -

אילן שלגי: את יודעת מה יהיה בשנה באה?

עליזה חלפון: אנחנו לא יודעים לגבי השנה הבאה.

עליזה חלפון: אני יוצאת מפה בתפילה ובבקשה שתוכנית החומש תימשך, ואני רוצה להגיד מה תרמה תוכנית החומש.

עליזה חלפון: יש לנו 62 ימי הדרכה שכוללים מדריכים מקומיים מהמגזר וגם יהודים.

עליזה חלפון: בעדיפות ראשונה יש לנו מדריכים לערבית, מדריכים למתימטיקה, מדריכים לעברית ואנגלית.

עליזה חלפון: יש לנו 2,900 שעות השתלמות שנתנו השנה, וכאן נתנו מבחר מאוד גדול.

עליזה חלפון: קודם כל, יש העניין של ההתמקצעות במתימטיקה.

עליזה חלפון: היום רוצים יותר להכשיר מורים מומחים להוראת המתימטיקה בבית ספר יסודיים, יש לנו מורים שמסיימים כבר שנה ג'.

עליזה חלפון: יש לנו גם התמקצעות בערבית לכיתות א'-ב', משרד החינוך התחיל את זה במטה והתחלנו את זה בכל בתי הספר.

עליזה חלפון: חוץ מזה, יש מגוון גדול של השתלמויות במחשבים, השפה העברית, השפה האנגלית, ערבית ג'-ו', חינוך חברתי, חינוך קהילתי, מורשת; באמת מגוון גדול.

עליזה חלפון: המנהלים יכולים להעיד שאין בעיה של השתלמויות, כולל השתלמויות מוסדיות לבית-ספר שיוזם.

עליזה חלפון: למשל, בכסייפה היתה בקשה להשתלמות בנושא תקשורת, נתנו להם את השעות כולל המרצים ויש פה השתלמות.

עליזה חלפון: הצטיידות מחשבים – השנה ניתנו לבתי-הספר 90 עמדות מחשב.

עליזה חלפון: יש הצטיידות במגמות הטכנולוגיות ב-240 אלף שקל, ויש לנו שני מסלולים בנושא הכשרה.

עליזה חלפון: השנה פתחנו 4 כיתות, 2 למורים כוללים ו-2 כיתות לגננות, חוץ מזה נפתחו עוד שתי כיתות לחינוך מיוחד, ויש לנו גם הסמכת מורים לאנגלית.

עליזה חלפון: כל זה נכלל ב-7.5 מיליון שקלים.

עליזה חלפון: מעבר לזה, אנחנו רואים את העניין של השיפור, אם אני מדברת על פדגוגיה, והעניין של ההישגים לימודיים.

עליזה חלפון: נכון שמודדים רק את ההישגים הלימודיים, ואני אומרת שיש עוד המון דברים.

טלב אלסאנע: בכל המבחנים שנעשים על-ידי משרד החינוך, מערכת החינוך אצלנו היא תמיד במקום האחרון.

עליזה חלפון: אתה צודק, אבל לפני כמה שנים הפער בינינו - ואני כבר קוראת לבדואים "אנחנו" - לבין המגזר הערבי היה מאוד גדול, היום הפער מצטמצם ל-5-10 אחוז.

עליזה חלפון: בזה אני רואה את ההבדל.

טלב אלסאנע: יש מעריך חיצוני לפרוייקט הזה?

עליזה חלפון: בוודאי, ד"ר גילי שילד בודקת את הנתונים.

עליזה חלפון: בשנה שעברה בכיתות ד' הועברו מבחנים.

עליזה חלפון: בתחילת השנה הממוצע שלנו היה 43 ובסוף השנה 65.

עליזה חלפון: בערבית היה בתחילת השנה 45 ובסוף השנה 74.

טלב אלסאנע: מי מוביל את הפרוייקט של תוכנית החומש?

עליזה חלפון: ד"ר איציק תומר.

עליזה חלפון: הגוף המתערב הוא רק אדמיניסטרטיבי, רק בנושא של השכר, של התלושים, הוא לא עושה שום מהלך בתוך בתי-הספר.

עליזה חלפון: כל המהלכים הפדגוגיים הם בשיתוף פעולה של המפקחים, שלי, של המדריכים.

עליזה חלפון: אני מדברת על העצמת המנהלים.

עליזה חלפון: כאן יושב עטיה אבוטן שהשנה הוא ועוד כמה מפקחים יזמו את העניין של לקחת את מועצת המנהלים וליצור להם השתלמות יחד עם הפיקוח.

עליזה חלפון: מעבר לזה, הנושא של העצמת מורים, האחריות, לתת דין וחשבון מה קורה לכל תלמיד.

עליזה חלפון: מה שאתם שמעתם היום אלה לא דברים שהיו מובנים מאליהם.

עליזה חלפון: לכן אני מאמינה בתוכנית הזאת, אני חושבת שאנחנו רק בתהליך של עלייה.

עליזה חלפון: אני תמיד מתארת את זה כמו מכונית שעולה בעלייה והיא לא יכולה לעצור באמצע כי אחרת נידרדר אחורנית.

עליזה חלפון: כאן הבקשה שלי – אם אתם רוצים לראות מהפך, צריך להמשיך בתוכנית הזאת 10 שנים.

טלב אלסאנע: האם זה ברור למשרד החינוך?

עליזה חלפון: היינו לפני פחות מחודש אצל המנכ"לית.

עליזה חלפון: מנהלת המחוז הציגה את תוכנית החומש, המנכ"לית מאוד השתכנע ואמרה שהיא רוצה לקיים על זה דיון בכנסת, ושהיא רוצה להיעזר בכוחות חיצוניים כדי לעזור לנו לקדם את העניין.

סלימאן אבו-חמיד: יש לי שתי שאלות אלייך - שאלה ראשונה, כמה תלמידים יש היום בכל המחוז, וכמה אנחנו מתוכם?

עליזה חלפון: בכל מחוז הדרום יש 218 אלף תלמידים.

עליזה חלפון: מתוכם אתם 55 אלף.

סלימאן אבו-חמיד: השאלה השנייה שלי - האם בכל המוסדות של משרד החינוך מחוז הדרום - מינהל הנוער, קהילה, סל תרבות - אנחנו מקבלים את היחס שמגיע לנו מהתקציב או לא? אני רוצה תשובה.

סלימאן אבו-חמיד: זאת השאלה שלי.

סלימאן אבו-חמיד: עטיה אבוטן: אני שמח על השאלה שלך.

סלימאן אבו-חמיד: אני רוצה לציין, בפרט שיושב פה גם מוחמד אלהייב שהוא ממונה על המגזר הבדואי במטה, שרק לפני כמה חודשים נתנו תקנים של פיקוח; גם במינהל חברה ונוער יש לנו היום מפקח בפועל.

סלימאן אבו-חמיד: יש גם תקן שהוא עדיין לא מאויש.

סלימאן אבו-חמיד: אתה לא ענית לשאלה שלי.

עטיה אבוטן: אני אענה לך.

טלב אלסאנע: אתה יכול להגיד שאין לך תשובה.

טלב אלסאנע: גם זאת תשובה.

עטיה אבוטן: יש לנו תשובה.

עטיה אבוטן: מינהל חברה ונוער נכנס לבתי הספר, נותן כל מיני חוגים, נותן כל מיני פרוייקטים ותקציבים, מאייש את כל הדברים.

אילן שלגי: אם עד עכשיו לא אמרת לו "כן", אני כבר מודאג.

עטיה אבוטן: אמרתי לו כן, אנחנו עושים הדברים האלה דרך מינהל חברה ונוער.

סלימאן אבו-חמיד: אבל השאלה שלי היא שאלה ברורה - -

טלב אלסאנע: האם אנחנו מקבלים את התקציב פרופורציונלית למספר התלמידים?

טלב אלסאנע: אנחנו 25% מהתלמידים במחוז.

עטיה אבוטן: את התשובה לשאלה הזאת אני באמת לא יודע.

קריאה: אין פה מישהו מסמך לתת תשובות?

אילן שלגי: מישהו מאנשי משרד החינוך כאן יכול עכשיו להתקשר למנהלת המחוז ולשאול אותה את השאלה.

אסמעיל: אין לה תשובה.

עליזה חלפון: כרגע לא.

עליזה חלפון: מנהלת המחוז נמצאת עכשיו בסיור עם המנכ"לית.

אילן שלגי: זה טוב שהמנכ"לית גם תשמע את השאלה.

אילן שלגי: תנסי להתקשר אליה.

אילן שלגי: שואלים פה אנשי המגזר הבדואי במחוז שלך - הם 25% מהתלמידים.

אילן שלגי: מה חלקם בתקציב?

אילן שלגי: האם זה פחות מ-25% או אולי יותר?

עטיה אבוטן: זאת שאלה לבדיקה, אנחנו נבדוק אותה וניתן לכם תשובה.

סלימאן אבו-חמיד: יש לי כמה שאלות, אם אפשר, שאלות מהשטח.

סלימאן אבו-חמיד: אל"ף, אני מברך את כולכם שבאתם היום, אנחנו מאוד מודים לכם, זה דבר חשוב, זה דבר מעניין.

סלימאן אבו-חמיד: אמנם כל הפעילות שלכם היום, עם כל מה שקורה במדינה ומסביב לעולם, לא תקבל אפילו כיסוי תקשורתי, אבל אני מקווה שכן.

סלימאן אבו-חמיד: השאלה שלי לנציגי משרד החינוך כאן - מדוע לא מאפשרים הפעלת גני טרום חובה על-ידי גופים פרטיים?

סלימאן אבו-חמיד: השאלה השנייה, מדוע לא מאפשרים הפעלת בתי-ספר פרטיים על מנת להגביר תחרות וליצור חינוך יותר טוב?

סלימאן אבו-חמיד: יש חינוך פרטי במגזר היהודי, יש במגזר הנוצרי אבל במגזר המוסלמי אין דבר כזה.

סלימאן אבו-חמיד: אנחנו החלטנו במועצה החלטה מאוד חשובה, רק לטובת המערכת, שמה-1 ביולי 2004 נפריד בין בנים ובנות בגלל כל מיני דברים שקרו אצלנו ביישוב.

סלימאן אבו-חמיד: אני רוצה לדעת האם משרד החינוך קיבל הודעה בקשר לזה?

עטיה אבוטן: משרד החינוך קיבל מכתב הפניה ממנהל מחלקת החינוך.

סלימאן אבו-חמיד: עוד שאלה - מדוע המכללות הערביות לא מקבלות אותו יחס תקציבי מהקופה הציבורית כמו המכללות היהודיות?

סלימאן אבו-חמיד: אני רוצה להדגיש להיות שווה למכללה בשטחים; להם יש להם מצב מיוחד, גם לנו יש מצב מיוחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עם השטחים לא תוכל להשתוות.

סלימאן אבו-חמיד: אני מבקש, זכותי לבקש.

סלימאן אבו-חמיד: יש פה אדם מכובד - אם הוא יגיד לי שלא מגיע לי, אני אגיד: בסדר.

סלימאן אבו-חמיד: העסקת אקדמיים במוסדות הממשלה - אני לא מתערב בזה.

סלימאן אבו-חמיד: אבל לגבי העסקת אקדמאים במכללות ובאוניברסיטה בנגב - יהודי יכול להתקבל להיות מרצה אם יש לו תואר שני; בדואי, אם יש לו תואר שלישי, הוא צריך להפעיל את כל הקשרים שיש לו בעולם על מנת להתקבל להיות מרצה, וזה מאוד מפריע לנו.

סלימאן אבו-חמיד: כל הזמן אומרים שהבדואים הם הבייבי של ראש הממשלה שרון, שהוא רוצה לקדם ולסגור פערים.

סלימאן אבו-חמיד: אני שמעתי על תוכנית חומש, אבל אנחנו לא יודעים מתי היא מתחילה ולא יודעים מתי היא מסתיימת.

סלימאן אבו-חמיד: חינוך לא פורמלי - אני כתושב האזור לא מכיר כמעט פעולה אחת חינוכית לא פורמלית בכסייפה.

סלימאן אבו-חמיד: תוצאות הבגרות – רציתי תוצאות יותר טובות.

סלימאן אבו-חמיד: יש לי ויכוח שמתוך 200 בוגרים לוקחים 50 ומגישים אותם לבגרות, את ה-150 לא מגישים, ואחר כך את היחס של ההצלחה מייחסים ל-50 ולא לכל הבוגרים.

סלימאן אבו-חמיד: אני רואה כל יום 10-11-12 תלמידי תיכון מסתובבים בכסייפה שאין להם שום מסגרת.

סלימאן אבו-חמיד: איפה האכיפה של תלמידים למסגרת והטיפול בנושא הנשירה?

סלימאן אבו-חמיד: אלה השאלות שלי.

מוחמד אלהייב: בנושא של נשירה יש הקב"ס, הוא צריך לתת את המענה והשירותים.

מוחמד אלהייב: בנושא של מינהל חברה ונוער - השנה יהיו שני תקנים למגזר הבדואי במינהל חברה ונוער, אחד לשל"ח והשני לנוער מנותק.

מוחמד אלהייב: נבחר מפקח אחד מטעם של"ח; אני מקווה שבזמן הקרוב ייבחר מפקח נוסף.

סלימאן אבו-חמיד: אני רוצה לראות פעילות בשטח.

סלימאן אבו-חמיד: תפרתם למישהו תפקיד, אבל אני רוצה פעילות בשטח.

מוחמד אלהייב: היה מכרז, נבחר אדם מקצועי טוב מאוד, מהאנשים שלכם, מקומי.

מוחמד אלהייב: הוא רק התחיל לפני חודש.

מוחמד אלהייב: ייבחר במהלך שנת הלימודים הקרובה מפקח נוסף מהנגב לתחום מינהל חברה ונוער.

מוחמד אלהייב: היה מכרז, לא מצאנו במכרז אדם מתאים ולכן הקפאנו את המכרז.

מוחמד אלהייב: אני מקווה שעוד בשנה הזאת נפתח את המכרז מחדש ונבחר מועמד אחר.

מוחמד אלהייב: היה לנו מכרז נוסף לפיקוח בחינוך מיוחד, השנה נבחר מפקח מקצועי מאוד, אסמעיל אבועג'אג'.

מוחמד אלהייב: היה השנה גם מכרז למפקח כולל, זאת תוספת תקן של השנה.

מוחמד אלהייב: פתחנו מכרז לפיקוח בחינוך הייעוצי.

מוחמד אלהייב: שוב - היו מועמדים, לא מצאנו מועמד כשיר מתאים, ולכן בשלב זה המכרז מוקפא.

מוחמד אלהייב: אני מקווה שבחודשים הקרובים נבחר במפקח חדש.

מוחמד אלהייב: ראוי לציון שבשנת תשס"ב אחוז הבגרות מסך הכל תלמידי השכבה אצל הבדואים בנגב, היה 25.9%.

טלב אלסאנע: ולא כמו שנמסר לנו – 50%.

מוחמד אלהייב: 25.9% זכאים לתעודת בגרות מסך הכל של כיתות י"ב.

שמוליק: זה רצף של שנתיים שלא היתה עלייה.

מוחמד אלהייב: בתשס"א האחוז היה קצת יותר, בתשס"ב זה ירד ב-1.5%.

מוחמד אלהייב: אבל בתש"ס וגם בתשנ"ט אחוז הבגרות היה בערך 14%.

מוחמד אלהייב: כלומר, מ-1999 עד 2002 היתה קפיצה של כמעט מאה אחוז - מ-13% לכמעט 26% - קפיצה מאוד איכותית, מאוד יפה.

מוחמד אלהייב: אפשר להגיד שגם זה בזכות תוכנית החומש, שאני מאוד מקווה שמשרד האוצר יאשר אותה השנה והיא תופעל ויוקצו מיטב הכספים במיוחד עבור הבדואים בנגב.

אורי אריאל: מה זה קשור למשרד האוצר?

מוחמד אלהייב: זה מצ'ינג.

מוחמד אלהייב: חלק מהכסף בא ממשרד החינוך וחלק ממשרד האוצר.

אורי אריאל: זאת מתחילה להיות בעיה, נגמר התקציב.

מוחמד אלהייב: זה כסף ייעודי ממשרד האוצר.

אורי אריאל: אני מציע לכם לא להיות רגועים.

סלימאן אבו-חמיד: אנחנו לא רגועים.

מוחמד אלהייב: אני רוצה לציין שמ-2000 עד 2004 משרד החינוך בנה פה 260 מטר מרובע, בסכום של 199 מיליון שקלים.

מוחמד אלהייב: זה מה שמשרד החינוך הכיר כצורך, וזה שלב טוב, אבל עדיין חסר.

מוחמד אלהייב: יתוקצבו עוד בין 100 לן-120 כיתות.

מוחמד אלהייב: זה תלוי גם בכך שמשרד האוצר יעביר את הכסף למשרד החינוך.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: אנחנו נשמע את מר ת'אבת אבו-ראס ממינהלת שתיל, מחוז דרום.

ת'אבת אבו-ראס: אנחנו עוקבים אחרי מערכת החינוך בדרום בכל מה שקשור בחינוך בכפרים הלא מוכרים.

ת'אבת אבו-ראס: יש בעיות מערכתיות, יש רצון טוב.

ת'אבת אבו-ראס: אנחנו רואים שיש רצון טוב ברשות החינוך לשפר את התנאים.

ת'אבת אבו-ראס: לפעמים זה לא תלוי ברשות החינוך עצמה, יש הרבה שחקנים במגרש.

ת'אבת אבו-ראס: רוצים כביש – לפעמים המינהלת לא מאשרת.

ת'אבת אבו-ראס: צריכים להקים בית ספר – לפעמים צריך אולי לאיים בבג"ץ על מנת שיאשרו את הקמת בית-הספר.

ת'אבת אבו-ראס: אני חושב שיש מקום לטיפול מערכתי, אולי יש מקום לוועדה בין-משרדית שתמליץ לפתור הבעיות בכפרים הלא מוכרים, ששמעתם עליהן היום.

ת'אבת אבו-ראס: לא ייתכן שיהיה בית-ספר שהוא מעל 1,000 תלמידים, זה פוגע בכולם - במורים, במנהל, בתלמידים.

ת'אבת אבו-ראס: הכביש המוביל לאל-פורעה, שראיתם - פה מדובר על כסף קטן.

ת'אבת אבו-ראס: יותר חשוב עניין הקב"סים והיועצים.

ת'אבת אבו-ראס: אני רוצה להצטרף לעליזה -אני חושב שתוכנית החומש היא אחד הדברים היפים שקרו בנגב.

ת'אבת אבו-ראס: הבדואים הרוויחו מתוכנית החומש הכי הרבה מכל המגזרים האחרים בארץ הזאת.

ת'אבת אבו-ראס: צריך להמשיך בתוכנית הזאת, ולא מדובר בהרבה כסף.

ת'אבת אבו-ראס: לגבי כסייפה, זה ישוב שעומד בתחתית הסולם של הרשויות המקומיות מבחינת מצב סוציו-אקונומי.

ת'אבת אבו-ראס: מבין 256 רשויות מקומיות כסייפה היא ממש בתחתית, מקום ראשון באבטלה עם 29%.

ת'אבת אבו-ראס: אני חושב שיש מקום לטיפול נקודתי בכסייפה.

ת'אבת אבו-ראס: תל שבע היתה בטיפול נקודתי, היא מסיימת השנה, עכשיו חשוב לקחת את כסייפה.

ת'אבת אבו-ראס: אני חושב שכל הרשויות המקומיות בדרום צריכות להיות בטיפול נקודתי, אבל בואו נתחיל בכסייפה.

ת'אבת אבו-ראס: אנחנו נמצאים כאן, ראיתם.

ת'אבת אבו-ראס: אני מזדהה מאוד עם המורים והמנהלים שמנסים להראות הישגים, זה יפה, אבל יש עדיין הרבה בעיות מתחת לפני השטח ומעל לשטח שצריך לטפל בהן.

פארס אבו-עבייד: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות.

פארס אבו-עבייד: ידוע לנו שביישובים הלא מוכרים יש רק 16 בתי ספר יסודיים עד כיתה ט'.

פארס אבו-עבייד: זה המודל שבו חטיבת ביניים נעלמת ולא נמצאת, בזמן שהמדינה שכחה מהמודל הזה והוא לא קיים עוד.

אילן שלגי: יכול להיות שכל המדינה תחזור למודל שבו לא תהיה חטיבת ביניים.

אילן שלגי: אתם משיגים את כל המדינה.

פארס אבו-עבייד: יש נתון מעניין מאוד.

פארס אבו-עבייד: ב-16 בתי הספר אלה לומדים בסביבות 12,800 תלמידים מהפזורה, מהיישובים הלא מוכרים, ובתוך היישובים המוכרים לומדים עוד 7,789 מהפזורה.

פארס אבו-עבייד: זאת אומרת שקיים מחסור בבתי ספר יסודיים ביישובים הלא מוכרים, והבעיה הזאת נופלת על היישובים המוכרים.

פארס אבו-עבייד: כאן המועצות סובלות מהבעיה הזאת - תקציבים, כיתות, הסעה, כל הרחובות פה הם בתנועה של יוצאים ונכנסים, עוד מעט נראה את התנועה הזאת, של ילדי גן, ילדי כיתות א'-ב'-ג' עד כיתה ט', כל התנועה הזאת מפריעה ליישובים.

פארס אבו-עבייד: הם מהווים בעיה למועצות הקיימות כי הן לא מסתדרות גם עם מה שקיים.

פארס אבו-עבייד: הנקודה השנייה היא עניין הנשירה.

פארס אבו-עבייד: דיברו פה על נשירה של 14%.

פארס אבו-עבייד: לצערי זה לא נכון.

פארס אבו-עבייד: יש מחקר שנעשה על-ידי אסמעיל אבו-סעד מאוניברסיטת בן גוריון שלפיו הנשירה במגזר הבדואי היא 43%.

יהודית גידלי: מאיזו כיתה לאיזו כיתה?

אילן שלגי: באיזה שלבים נעשית הנשירה הזאת?

אילן שלגי: בין כיתה ט' לי'?

פארס אבו-עבייד: מחטיבת הביניים והלאה.

שמוליק: 37% מהתלמידים מהשנתון הגיל של י"ב לא נמצאים בכיתות.

שמוליק: אז הם נמצאים במקום אחר.

פארס אבו-עבייד: נשאלת השאלה, לאן הולכים התלמידים האלה.

פארס אבו-עבייד: אין מסגרת אחרת.

פארס אבו-עבייד: כמעט אין בית ספר מקצועי - אולי רק אחד או שניים - שאפשר להביא לשם את הילדים האלה ולא לזרוק אותם לרחוב.

פארס אבו-עבייד: חלק גדול מהילדים האלה מסתובבים ברחוב והופכים להיות עבריינים, מאבדים כיוון.

פארס אבו-עבייד: עניין קב"סים – אם נשווה את זה לאחוזי הנשירה בתל אביב או בהרצליה, אנחנו פי 4.

פארס אבו-עבייד: לכן 4.5 תקנים של קב"סים למגזר הבדואי בכלל לא יפתרו את הבעיה של הנשירה, כיוון שהנשירה פה היא פי 10 ממקומות אחרים, וצריך להתייחס לזה ברצינות.

פארס אבו-עבייד: גם בפזורה, ביישובים הלא מוכרים - אמנם צריך לבדוק את הנתונים, הם לא מדויקים - אני חושב שיש אחוז גדול מאוד שלא מגיע לבית הספר, במיוחד הבנות, וזה בזמן שיש חוק חינוך חובה וצריך להביא את הילדים האלה לבית הספר.

עטיה אבוטן: אני לא זורק את הכדור למגרש של מישהו אחר, אבל כמו שאמר חנן - יש דברים שהם לא באחריות שלנו, יש תקציבים שהם לא שלנו.

עטיה אבוטן: היתה בקשה ממני כמפקח להוסיף עוד בתי-ספר.

עטיה אבוטן: ובאמת, קל לי לפקח על בית ספר של 600 תלמידים, קשה לפקח על בית ספר של 1,400 תלמידים.

עטיה אבוטן: הבקשה נמצאת בירושלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכדור הוא עכשיו שלנו, הוא נמצא במגרש של הוועדה.

מוחמד ברכה: שאלה למפקח - נודע לי שבתל אל-מלח יש בית ספר עם כ-1,200 תלמידים שיש שם 11 מחשבים.

מוחמד ברכה: האם התקן הוא 10 תלמידים למחשב או 100 תלמידים על כל מחשב?

עטיה אבוטן: בתל אל-מלח היו מחשבים לפי התקן כמעט במאה אחוז, אבל לצערנו לפני שנה נגנבו משם מחשבים.

טלב אלסאנע: מה המצב היום?

סלימאן אבו-חמיד: על הפנים.

מוחמד ברכה: גם לו לא היו נגנבים המחשבים ב-97, היה צריך לזרוק אותם שלשום.

קריאה: יש מחסור, אנחנו לא אומרים שאין.

עטיה אבוטן: יש מחסור בכל המגזר הבדואי במחשבים.

עטיה אבוטן: אי אפשר להגיד נתון מסוים.

עטיה אבוטן: אני חושב שהמועצה צריכה להגיד כמה מחשבים יש.

קריאה: בדיוק בגלל זה נעדרת מנהלת המחוז או נציג מוסמך מהצד שלה, בגלל שאין לה תשובות, לא לה ולא למנכ"לית.

קריאה: זה סיפורים שהם בערבה.

קריאה: היא שלחה את האנשים, שעם כל הכבוד להם הם לא סמכות לתשובה.

קריאה: בגלל זה בכוונה תחילה היא נעדרת.

קריאה: אם היא היתה מכבדת את עצמה, היא היתה צריכה לבוא מול ועדת הכנסת ולתת תשובות.

קריאה: זאת ועדת כנסת, אלה מכובדים, היא היתה יכולה לבוא או לשלוח מישהו מוסמך.

עטיה אבוטן: זה פוליטיקה.

קריאה: זה לא פוליטיקה.

קריאה: שעה אתם נותנים רבע תשובות.

קריאה: תכל'ס, אין תשובות.

עטיה אבוטן: אל תטיח עלינו דברים לא נכונים.

עטיה אבוטן: מנהלת המחוז נבצר ממנה להגיע לכאן, היא נמצאת בסיור עם המנכ"לית.

איסמעיל: אין לך תשובות.

איסמעיל: שתבוא היא, תיתן תשובות.

איסמעיל: אנחנו 25% מהאוכלוסייה בדרום.

מוסא אבו-עיידה: הוועדה באה לשמוע בעיות.

איסמעיל: לפני שבע שנים נגנבו המחשבים בתל מלח.

איסמעיל: מישהו דיבר מילה?

סאלם אבו-רביעה: אני מבקש מעובדי המועצה שלא קשורים לעניין לקום ולצאת.

איסמעיל: הזמנת את ועדי ההורים.

איסמעיל: אנחנו בשלטון צבאי?

איסמעיל: אסור לי לומר את דעתי?

סאלם אבו-רביעה: אני מבקש לצאת.

איסמעיל: אני חוזר בי, סליחה.

איסמעיל: ועדת כנסת לא באה הנה כל יום, עם כל הכבוד.

טלב אלסאנע: בסדר, בואו נתקדם.

טלב אלסאנע: נשמע את יושב-ראש הוועדה.

אילן שלגי: עם כל הכבוד, הביקור של הוועדה הזאת נקבע לפני שלושה חודשים.

אילן שלגי: כאשר בהנהלת המחוז יודעים שיש ביקור של ועדת החינוך והתרבות, מן הראוי - מבלי לפגוע באלה שהגיעו - שיהיה פה ייצוג בכיר.

אילן שלגי: כשהיינו בשדרות לפני שנה היתה איתנו מנהלת המחוז.

אילן שלגי: מנכ"לית משרד החינוך היא גורם מאוד מכובד, ועדה של הכנסת היא מכובדת יותר, זה אני אומר במלוא האחריות.

אילן שלגי: אני סבור שהיה צריך לומר למנכ"לית: ועדת החינוך מבקרת אצלנו ב-11 במרץ, ואת זה ידעו פה בדצמבר.

אילן שלגי: לכן, או שהמנכ"לית תבוא ביום אחר, או שאליה יתלוו אנשים אחרים.

אילן שלגי: אני אומר את זה לא משום כבודה של הוועדה, אלא משום החשיבות של הביקור הזה.

אילן שלגי: אנחנו צריכים להיות מסוגלים לקבל פה תשובות מהגורם המוסמך ביותר.

אילן שלגי: דרך אגב, לא היה רע אם המנכ"לית הגב' תירוש בעצמה גם היתה באה.

אילן שלגי: נכון שאנחנו היום עם נציגים מכובדים של המחוז, אבל יש דברים שעליהם אנחנו לא יכולים לקבל תשובה.

עליזה חלפון: אנחנו יכולים להעביר לכם את התשובות.

אילן שלגי: קיבלת תשובות בטלפון?

עליזה חלפון: לא הצלחתי, אבל אני מנסה כל הזמן.

מוחמד אלהייב: עם כל הכבוד, כל תשובה שאנחנו לא יכולים לתת, אנחנו נעביר אחר כך.

אילן שלגי: אנחנו מקיימים עכשיו דיון כדי להגיע גם למסקנות, קצת קשה אם מקבלים את התשובות אחר כך, אלא אם כן זה דבר שבאמת צריך לבדוק אותו.

אילן שלגי: אבל נתונים פשוטים כמו למשל מה השיעור מתוך התקציב שעובר למגזר הבדואי, זה דבר שלדעתי אפשר לקבל לאו דווקא ממנהלת המחוז.

טלב אלסאנע: עכשיו נשמע את שמוליק ממינהלת שתיל, אחר כך את ועדת ההורים.

שמוליק: ערד – ממוצע לבית-ספר יסודי 298 תלמידים.

שמוליק: דימונה - 316.

שמוליק: ירוחם – 317.

שמוליק: אופקים – 393.

שמוליק: רהט – 663.

שמוליק: זה עדיין לא 700 שזה המספר שמגדיר משרד החינוך כמספר סף עליון.

שמוליק: כסייפה – 688 תלמידים ליסודי, לפחות לפי הנתונים שמופיעים במערכת המחשב של משרד החינוך.

שמוליק: המשמעות של בתי ספר גדולים היא - מוטת שליטה יותר רחבה, יותר רעש במערכת, פחות יכולת לנהל, יותר בלגן במסגרות, הרבה פחות תחושה של התלמידים שהם שייכים למערכת, בוודאי אם הם באים מהרבה קהילות בפזורה, הרבה פחות תחושה של השתייכות לבית-הספר ומכאן הרבה מאוד תחושה של זרות גם בין מנהלים למורים, גם בין תלמידים לבין עצמם.

שמוליק: שורה תחתונה - הרבה יותר אלימות.

שמוליק: רמי בנבנשתי, במחקר מאוד מפורט, מציד תמונה מאוד קשה של אלימות.

שמוליק: טיעון שני לגבי שאלת החומש אומרת כאן עליזה חלפון, ואני רוצה רק לחזק את הדברים החשובים שהיא אמרה: מחקר הערכה של משרד החינוך מצא 11% עלייה בבגרות של אותם תלמידים ממחוז הדרום שהשתתפו בפרוייקט של תוכנית החומש.

שמוליק: אין הרבה פרוייקטים שמשיגים את ההישג הזה.

שמוליק: היה כאן מאמץ מושקע, מרוכז, במגזר הבדואי.

שמוליק: אנחנו לוקחים את הנתונים של משרד החינוך בהקשר הזה ברצינות, הנתונים האלה הם מאוד חשובים ומשמחים.

שמוליק: דא עקא, הנתונים האלה לא מצביעים כלל על יכולת המעבר של אותם התלמידים לאוניברסיטה, לפחות לפי הניתוח של משרד החינוך עצמו.

שמוליק: מספר התלמידים שיכולים לעבור את סף הכניסה לבגרות לא עלה בצורה משמעותית.

שמוליק: כלומר, צריך יותר תוכנית חומש, צריך השקעה היקפית יותר רחבה כי אחרת המערכת הזאת לא תזוז קדימה.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: סאלח אלזבארגה, דובר ועד ההורים בתל אל-מלח, בבקשה.

טלב אלסאנע: סאלח אלזבארגה: רצינו לדבר על המחשבים.

טלב אלסאנע: אני מצטער על ה"אינתיפאדה" שהיתה פה היום בישיבה, אבל כאשר בא ראש ועדת חינוך של הכנסת, אנחנו רוצים שהוא ישמע את הבעיות שלנו.

טלב אלסאנע: יש לנו בכיתות בבית-ספר תל אל-מלח 40 תלמידים בכיתה, כאשר בבית-ספר אחר יש 6 כיתות סגורות.

טלב אלסאנע: דבר שני, לפני חודשיים הגיע אלינו אמירה חיים, מנהלת המחוז, עשינו לה פה שטיח אדום.

טלב אלסאנע: בבית-ספר תל אל-מלח ניקו את החצר, הוציאו את התלמידים שלומדים במקלטים.

טלב אלסאנע: אחרי שהיא עזבה את המקום, החזירו אותם.

טלב אלסאנע: אני רוצה לשאול ראש ועדת חינוך - ביישוב יהודי לומדים במקלטים?

יהודית גידלי: בהחלט כן.

אילן שלגי: למה לא הראו לה שלומדים במקלטים?

סאלח אלזבארגה: אתם מדברים על תוצאות הבגרות של הבדואים באזור שלנו.

סאלח אלזבארגה: איך התלמידים האלה יצליחו כשהמורים לא מוסמכים?

סאלח אלזבארגה: איך אתם רוצים שהתוצאות במקום 20% יעלו ל-50% כמו במגזר היהודי?

סאלח אלזבארגה: איך?

סאלח אלזבארגה: מורים לא מוסמכים ולא בכירים, הם מלמדים את האנשים, אז מה אתם רוצים שיצא מהתלמידים?

סאלח אלזבארגה: אני רוצה להגיד לך שמכסייפה כל יום יוצא אוטובוס לכיוון ים המלח, בקושי נותנים לבדואים לעבוד, יש בלגן אפילו על העבודה של שטיפת כלים.

סאלח אלזבארגה: אתם לא שמעתם ברדיו על הפגנות במלון לפני כמה זמן, שהוציאו עובד מבית המלון בגלל שהוא בדואי?

סאלח אלזבארגה: אז לאן ילכו התלמידים האלה?

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: מר יוסף אבו-זאיד, סגן ראש העיר ברהט.

יוסף אבו-זאיד: קודם כל, אני מברך את כל החברים, אני מברך את ועדת החינוך, אני גם מברך את משרד החינוך במחוז הדרום על תוכנית החומש, אני מקווה שהיא תמשיך עוד חמש שנים.

יוסף אבו-זאיד: אנחנו כאוכלוסייה בדואית בנגב, הקלף היחיד שנשאר לנו זה החינוך.

יוסף אבו-זאיד: אם אנחנו מפקירים את הקטע הזה, חבל לנו על הזמן, פיספסנו את המטרה.

יוסף אבו-זאיד: צר לי מאוד שבמשרד החינוך, בהנחיית משרד האוצר, כל יום יש קיצוץ אחר.

יוסף אבו-זאיד: יש פה שני מכתבים.

יוסף אבו-זאיד: בהתחלה קיבלנו מכתב – קיצוץ של 10% מתקציב הרשות המקומית, 10% קיצוץ רוחבי.

יוסף אבו-זאיד: לפני כמה ימים קיבלנו עוד מכתב - שיש עוד קיצוץ בהשתתפות המשרד בגני ילדים.

יוסף אבו-זאיד: לפני כמה שנים החליטו על חינוך לגילאי 3-4.

אילן שלגי: הקיצוץ הזה כולל את כל הרשויות.

יוסף אבו-זאיד: אבל יש לנו בעיה - זה לא צפון תל אביב.

אילן שלגי: אנחנו מכירים את הבעיה הזאת.

אילן שלגי: יוסף אבו-זאיד: אתמול ישבנו במועצה וחשבנו מה אפשר לעשות בשנה הבאה - האם נחייב את התושבים כל אחד ב-150 שקלים לחודש, שזאת בעיה רצינית.

אילן שלגי: אולי 50% לא ישלמו, אנחנו מודעים למצוקה הכלכלית, למצב הסוציו-כלכלי הקשה מאוד.

אילן שלגי: גם אסור לכם לחייב את ההורים.

יוסף אבו-זאיד: מצד אחד מי שבא לרשום את הילד לשנה הבאה מצפה שיהיה לו מקום, ומצד שני לרשות אין כסף.

יוסף אבו-זאיד: אני מבקש משרת החינוך לקחת את הקטע הזה לידיים.

יוסף אבו-זאיד: אנחנו יישובים עם מענק - המענק קוצץ, אין כסף לממן.

יוסף אבו-זאיד: אי אפשר להשוות בין הנגב לבין הצפון, אי אפשר להשוות בין הנגב לבין תל אביב.

יוסף אבו-זאיד: הנקודה השנייה היא הקרקע לבנייה - אין מספיק בנייה כי אין היתרים, אנחנו חוזרים עוד פעם לצפיפות, חוזרים עוד פעם לקרוואנים, זה אחד הדברים הקשים ביותר.

יוסף אבו-זאיד: דבר שלישי לדעתי צריך לקחת תאוצה הוא השכלה גבוהה.

יוסף אבו-זאיד: לדעתי הסטודנטים הבדואים הם מוכשרים אבל יש להם בעיה להתקבל במוסדות להשכלה גבוהה.

יוסף אבו-זאיד: המבחן הפסיכומטרי הוא אחד המכשולים.

יוסף אבו-זאיד: המצרף היה קצת עוזר, אבל ברגע שהחזירו את הפסיכומטרי - להערכתי זה אחד המכשולים הבעייתיים להגיע להשכלה גבוהה.

מוחמד ברכה: לא ביטלו את הפסיכומטרי.

מוחמד ברכה: נתנו אופציה של מצרף.

מוחמד ברכה: היה אפשר ללכת גם לפסיכומטרי.

יוסף אבו זאיד: אבל עכשיו יש רק פסיכומטרי, אין אפשרות אחרת.

יוסף אבו זאיד: זאת בעיה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: עכשיו נשמע את חברי הכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להתייחס לבעיה האקוטית העיקרית שבלעדיה אין לימודים ואין חיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יכול להיות שלא יהיו מספיק בתי ספר וכיתות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המצב חמור, אבל יש ערים ומחוזות שניתן לקצץ בהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פה, במצב הקיים, בשנה הבאה לא יהיו לימודים כי אין מספיק כיתות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 1,500 תלמידים בבית-ספר אחד - זאת בעיה קשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו לא רוצים לדבר לא על עוגות ולא על בשר, אלא על הלחם של החינוך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה כיתות, זה בית ספר, אפשרות לשכן את התלמידים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פתרון יכול להיות רק מכיוון אחד – לעשות עוד בתי ספר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כך אל-פורעה תכיל מספר סביר של תלמידים, ובתי-ספר אחרים יכילו תלמידים נוספים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אומרים שדורשים את זה משרד החינוך, אבל אין היענות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכדור עכשיו הוא בין היתר במגרש שלנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו חייבים לצאת, לשקוד יום-יום לילה-לילה עד תחילת שנת הלימודים, לפתוח עוד בתי-ספר, להקל על המצוקה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם לא נעשה את זה, לא יהיו לימודים בנגב, יהיו שיבושים, השנה לא תיפתח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין זמן לבזבז, חייבים עכשיו, מהיום להגיע לפתרון.

אורי אריאל: תודה לכל מי שאירח אותנו, לחבר הכנסת טלב אלסאנע שיזם את הסיור, ליושב-ראש.

אורי אריאל: המבחן הוא בתקציב.

אורי אריאל: זה חוזר בעוד מגזרים אבל היום אנחנו פה.

אורי אריאל: אם לא יהיה תקציב נוסף, לא יהיה מה לחלק.

אורי אריאל: יתנו קצת יותר לשם, לפה, אבל כרגע אין מה לחלק.

אורי אריאל: מחכים לאוצר, אני לא רואה פה לא חצי ולא כלום.

אורי אריאל: אולי נקיים דיון עם אנשי האוצר והנהלת משרד החינוך שאחראים לתת את המשאבים למחוז.

אורי אריאל: הרי יש הוכחות להצלחה, יש תוכנית חומש שהצליחה, זה לא דבר שצריך לבדוק.

אורי אריאל: צריך להביא את הכסף לכיתות ולשאר הדברים שאתם עוסקים בהם.

אורי אריאל: שמענו שיש דברים טובים, יש על מה להישען, יש כוחות, יש מוטיבציה, לא בכל מקום זה כך.

אורי אריאל: נהניתי כי למדתי וראיתי הרבה דברים חדשים.

אורי אריאל: היות והבחורה מבית-הספר כאן רוצה להיות אסטרונאוטית, הרמתי טלפון לתעשייה האווירית, הם רוצים לארח אותה שם.

אורי אריאל: אם נצליח שתהיה אסטרונאוטית ראשונה מכסייפה, זה טוב.

מוחמד ברכה: אם היא תהיה אסטרונאוטית והיישוב לא מוכר, כנראה שהאסטרונאוטים הם בקרית הממשלה.

מוחמד ברכה: אני רוצה להביע הערכה לצוות שליווה אותנו מהיישובים.

מוחמד ברכה: אני רוצה להעריך בעיקר את המודעות ההולכת וגוברת לנושא החינוך גם ברמה של ההנהגה המקומית והמועצות המקומיות וגם ברמה של הפעילות הציבורית.

מוחמד ברכה: אני רוצה לברך על היחס הפתוח בין נציגי משרד החינוך לבין פרנסי היישובים.

מוחמד ברכה: יש הרבה מה לשפר במשרד החינוך והתייחסות לנגב ומחוז הדרום.

מוחמד ברכה: אבל אני לא יכול לא לומר שניכרים ניסיונות חיוביים לצאת ממצבים קודמים.

מוחמד ברכה: הייתי בסיורים בנגב, רואים שיש שיפור אבל זה עוד לא מוביל את התלמידים לסף קבלה לאוניברסיטאות וזה המבחן העיקרי.

מוחמד ברכה: שיפור צריך לבחון במבחן הזמן אבל גם במבחן התכלית, אם זה מאפשר לתלמידים שתהיה להם נקודת זינוק גבוהה יותר ללימודים גבוהים.

מוחמד ברכה: אני בטוח שיושב-ראש הוועדה יתייחס לבעיות ששמענו, אבל שאלת מיון הבעיות היא המרכזית.

מוחמד ברכה: מי שנוסע לבית-הספר, יכול לסבול עוד קצת, אבל מי שאין לו כיתה - זה בלתי נסבל.

מוחמד ברכה: אם אין תוכניות לבינוי, אני חושב שאנחנו הולכים לקטסטרופה בכלל במדינת ישראל, אבל בעיקר בנגב.

מוחמד ברכה: מספר התלמידים גדל כל שנה ב-4%, בנגב אני מניח שהוא גדל ב-7% או 7.5%.

מוחמד ברכה: קשה יהיה להדביק את המחסור אם הוא יצטבר ויתפח.

מוחמד ברכה: סוגייה שנייה היא פיזור בתי הספר – כמו שמקימים בית-ספר עם 1,100 תלמידים, כדאי להקים שני בתי-ספר, כל אחד עם 550 תלמידים.

מוחמד ברכה: נגישות – הסעות, זה נושא שוועדת החינוך לא יכולה לעבור עליו לסדר היום.

מוחמד ברכה: אם תלמידים בני 5-6, או תלמידות בנות 17-18 צריכות ללכת כמה קילומטרים, אז הם משלמים מחיר ויושבים בבית.

מוחמד ברכה: מר אבו-זייאד אמר שהקלף שאפשר להמר עליו בנגב, בהעדר תיעוש ופיתוח, זה המשאב האנושי, החינוך.

מוחמד ברכה: אני חושב שוועדת החינוך תידרש לנושא גם בפעמים הבאות.

מוחמד ברכה: נושא המחשבים.

מוחמד ברכה: רבותיי אנשי משרד החינוך, אני מרגיש בושה שבבית ספר עם 1,000 תלמידים יש 10 מחושבים.

מוחמד ברכה: אפשר לאסוף את זה מתרומות.

מוחמד ברכה: איך אפשר להשלים עם מצב כזה?

מוחמד ברכה: אני מצפה שהמפקחים יגידו: אתם נבחרי ציבור, תעשו משהו; לא שינסו להרגיע.

מוחמד ברכה: מול ההורים תנסו להרגיע, אבל מול ועדת חינוך אתם צריכים להעמיד את הדברים בכל חומרת העניין.

מוחמד ברכה: אני לא יודע אם ועדת החינוך יכולה לשנות סדרי עולם.

מוחמד ברכה: עדיין המצב הכלכלי והיציבות והשלום הם כמו שהם, אבל אין ספק שההחלטה נמצאת בממשלה, ואני לא אוהב את המשחקים האלה של מי שרוצה לגלגל אותנו למשרד האוצר ולמשרד החינוך.

מוחמד ברכה: בשבילנו הכל זה הממשלה, אלה זרועות של הממשלה.

מוחמד ברכה: לא צריך להתגלגל מנתניהו ללבנת ומלבנת לנתניהו ולא לדעת איפה הרגליים והידיים.

מוחמד ברכה: הממשלה מול הכנסת, הכנסת מול הממשלה.

מוחמד ברכה: נושא המחויבות לחינוך הוא ללא כל השקפה פוליטית.

מוחמד ברכה: אני מקווה שבביקור הבא, שלא יהיה רחוק, נראה שיפור יותר גדול.

טלב אלסאנע: אני חושב שדיברנו רבות במהלך הדיונים בוועדת החינוך, אבל חשוב היום לראות את הדברים באופן ישיר ובלתי אמצעי, לעמוד מקרוב על כביש הגישה לבית הספר.

טלב אלסאנע: עברנו אותו היום פעמיים, יש כאלה שעוברים אותו מדי יום, פעמיים ביום לפחות.

טלב אלסאנע: לא צריך לתאר את הסבל שהם עוברים.

טלב אלסאנע: כאשר מדברים על חינוך חובה, צריך לספק חינוך ברמה סבירה ונאותה, בתנאים סבירים.

טלב אלסאנע: אנחנו רואים את התנאים הקשים בבית-הספר, את הצפיפות בכיתות.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר הערה מקדימה – אין כאן שני צדדים של המתרס, המפקחים מול ההורים.

טלב אלסאנע: כולנו, כולל הוועדה, בצד אחד כשהמטרה של כולנו היא לקדם את החינוך.

טלב אלסאנע: כולנו רוצים לקדם.

טלב אלסאנע: מציגים את הבעיות מתוך רצון לפתור, לא לנגח.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר שלמרות שמנהלת המחוז לא באה לכאן, אף פעם לא פניתי וביקשתי פגישה ולא קרה שלא נעניתי.

טלב אלסאנע: יש אוזן קשבת לקדם עניינים.

טלב אלסאנע: מספר הערות לסיכום – חשוב לשמור על הקיים, על תוכנית החומש שהוכיחה את יעילותה.

טלב אלסאנע: לכן הוועדה צריכה להמליץ להמשיך בפרוייקט תוכנית החומש, שגרם להעלאת אחוז ההצלחה בבגרות.

טלב אלסאנע: דבר נוסף, הצורך לשפר את התנאים הפיזיים – כביש גישה, כיתות, בתי-ספר ביישובים לא מוכרים, גנים בתוך ריכוזי אוכלוסייה ולא בבתי-הספר, וגם שמענו בכל מקום הצורך בחזרה למצרף.

טלב אלסאנע: כאן בכסייפה, עמדנו מקרוב על מצב מערכת החינוך ואנחנו מודעים לנתונים של הלמ"ס שזה יישוב שתופס מקום ראשון באבטלה.

טלב אלסאנע: אני מצטרף להמלצה, אני מקווה שהוועדה תאמץ כהמלצה לאמץ את כסייפה במסגרת היישובים שזוכים לטיפול נקודתי מתוך רצון לקדם ולתת דחיפה, לשפר את תנאי היישוב.

טלב אלסאנע: כל הדיון הוא חשוב לכולנו.

טלב אלסאנע: ההערות תרמו גם לנו בתור מי שבאו ושמעו.

טלב אלסאנע: התלמידה שרוצה להיות אסטרונאוטית והתלמידה חברת מרצ היו מצוינות.

טלב אלסאנע: לראות תלמידים כאלה עם מודעות, עם יכולת להתבטא לפני קהל, עם ביטחון עצמי – זה נהדר.

מוחמד אלהייב: זה גם בזכות המחנכים.

עליזה חלפון: דיברתי עם אמירה חיים, מנהלת המחוז.

עליזה חלפון: היא מתנצלת אבל אומרת שההודעה על המפגש הגיעה אחרי שתיאמה את הסיור היום עם המנכ"לית.

עליזה חלפון: לגבי התקציב, מה שהוקצה לכל בתי הספר, יהודים וערבים, זה רגיל.

עליזה חלפון: אבל המגזר הבדואי קיבל עוד 4,500 שעות תקן השנה חוץ מ-7.5 מיליון.

עליזה חלפון: דבר נוסף, 345 כיתות מאושרות לבינוי במגזר הבדואי בתשס"ד.

אילן שלגי: מתי יתחילו לבנות?

אילן שלגי: זה נשמע יותר מדי טוב.

מוסא אבו-עיידה: יש מדיניות שיש מדינה אחרת בדרום.

מוסא אבו-עיידה: יש כפרים שעתידים לקום עוד 20 שנה.

מוסא אבו-עיידה: אני יודע מקרוב שיש תוכניות לכפרים חדשים ויש תוכניות מאושרות לבתי ספר, אבל מתי זה יקום?

מוסא אבו-עיידה: מדברים על חוסר תקציבים, מיליונים מחזירים למינהלת הבדואים כל שנה ולא מנצלים אותם.

אילן שלגי: עליזה, את אומרת שחלקם של התלמידים הבדואים בתקציב הוא יותר מ-25%?

עליזה חלפון: זה לפי מה שנאמר לי.

יוסי לוי: אני מבקש להביע התפעלות ממה שנראה לי מבטיח – מוטיבציה, ביטחון עצמי, להט.

יוסי לוי: אני רואה בזה את ההבטחה הגדולה ביותר למגוון הבעיות.

יוסי לוי: יש כאן נושאים שלדעתי הם בין-משרדיים, אם יושב-ראש הוועדה ישקול אפשרות של דיון בין ועדות כדי למצות שאלות, אני חושב שזה יכול לקדם פתרון נכון של הדברים.

יוסי לוי: דבר נוסף, אני מציע תשומת לב להערות שנשמעו בעניין הקב"סים, לא לפני שנוודא את הנתונים.

פארס אבו-עבייד: יש נתונים מדויקים.

יוסי לוי: יש לקחת לתשומת לב את נושא הקב"סים, וגם את נושא המחשבים.

יוסי לוי: למדתי בעבודתי החינוכית שמי שמפגר בטכנולוגיה נשאר מאחור.

יוסי לוי: היום זה מחשבים, מחר מעבדות ורובוטיקה.

יוסי לוי: המיגזר הבדואי צריך לסגור פערים, אי אפשר לסגור פערים ולהישאר מאחור.

יוסי לוי: אני רוצה להודות, כיועץ הוועדה, לאלה שהיו אתי בקשר בתכנון הסיור, ובמיוחד לפארס שהיה מרכז ועוזר נאמן מאוד.

אילן שלגי: זאת גם ההזדמנות לומר לך תודה כי את התיאומים עשית אתה.

אילן שלגי: תודה.

גדעון בן דרור: לפני חודש משרד הפנים הקים מועצה אזורית חדשה אבו-בסמה למרבית השטחים - לא כולם - של מה שנקרא פזורה.

גדעון בן דרור: מרבית התושבים והאתרים הפיזיים כלולים בשטחי המועצה.

גדעון בן דרור: מונה יושב-ראש חדש למועצה, עמרם קלעג'י לשעבר סמנכ"ל משרד הפנים, והם נמצאים בהתארגנות.

גדעון בן דרור: לכן קחו בחשבון שהמצב שתואר פה כבר לא קיים.

גדעון בן דרור: נובע מזה שצריך לחייב את משרד החינוך – אני מניח שאין על זה ויכוח – באחריות לפתיחת השנה במתכונת הקיימת, כי המועצה בעצם עוד לא מתפקדת, היא צריכה להקים מחלקות ולבחור אנשים.

גדעון בן דרור: במקביל משרד התמ"ת הקים מינהלת לבדואים לנגב.

גדעון בן דרור: אני פשוט מסב את תשומת לבכם שפה המצבים משתנים לחלוטין, וניתן לזה ביטוי בהמשך הדברים.

מוחמד אלהייב: אישרו כמעט 320 כיתות לכל המגזר הערבי, בכלל במטה.

אילן שלגי: קודם אמרו 400.

סאלם אבו-רביעה: כל הכבוד לחברי הוועדה שבאו לכסייפה ואל-פורעה, וראו בשטח מה קורה.

סאלם אבו-רביעה: אני מאוד מעריך את זה.

סאלם אבו-רביעה: אני מקבל את המלצתם של ד"ר ת'אבת אבו-ראס וחבר-הכנסת טלב אלסאנע להכריז על כסייפה כטיפול נקודתי ועל המגזר הבדואי בכלל כפרוייקט לאומי.

סאלם אבו-רביעה: תודה רבה ונמשיך לארח אתכם.

אילן שלגי: אין לי ספק שלמדינת ישראל יש חוב למגזר הבדואי בכלל ולמערכת החינוך שלה בפרט.

אילן שלגי: דיברנו על זה באוגוסט, הזכרנו את זה מדי פעם בנושאים שעלו בעקבות מצוקות - לגבי תל שבע, לגבי מורים במגזר הבדואי.

אילן שלגי: הביקור כאן תוכנן לפני זמן רב.

אילן שלגי: בזה לא סיימנו, גם הסיכום שנחליט עליו הוא לא סוף הדרך.

אילן שלגי: זה רק מציב ומגדיר את הבעיות העיקריות, איך ועדת החינוך רואה את התמונה.

אילן שלגי: עם כל הדברים החיוביים שראינו, עדיין יש הרבה דברים שטעונים טיפול ותיקון.

אילן שלגי: אני גם סבור שטוב עשתה מדינת ישראל שאחרי הרבה שנים הכירה שקיימים כפרים לא מוכרים, הילדים נמצאים שם ומדינת ישראל חייבת לילדים האלה חינוך ברמה ראויה, כמו בכל המדינה.

אילן שלגי: היות ויש פערים, צריך לתת יותר כדי להגיע להשוואה.

אילן שלגי: אי אפשר להגיע לכך תוך שנה או שנתיים, אי אפשר לעשות נסים, אבל מדברים כמה שנים ולא נעשה מספיק.

אילן שלגי: זה בכלל לא הגיוני שמדינת ישראל תאמר היום: נגמרו חמש שנים, מילאנו את חובתנו.

אילן שלגי: זה יהיה ממש לעג לרש.

אילן שלגי: הסיכום שאני מציע הוא כך, וחברי הכנסת מוזמנים להוסיף - ועדת החינוך מודה לראש המועצה כסייפה, לנציגי היישובים האחרים, לאנשי רשות החינוך במיגזר הבדואי, למנהלי בתי הספר וכל המארחים במערכת החינוך הבדואית על קבלת הפנים המכובדת, על ההצגה העניינית והמושכלת של מצב החינוך הבדואי בנגב.

אילן שלגי: הוועדה מודאגת ביותר ממצוקת הבינוי שאותה ניתן לראות בעין הן בצפיפות שבכיתות, הן במבנים יבילים בני 10 שנים ויותר וכיתות הלומדות מקלטים.

אילן שלגי: ברור כי בשנת הלימודים הבאה לא ניתן יהיה לקלוט את תוספת התלמידים הנובעת מהריבוי הטבעי.

אילן שלגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לתת פתרון למצוקת הבינוי תוך טיפול מיידי ורצוף.

אילן שלגי: לאחר שמדינת ישראל הבינה שאינה יכולה להתעלם מקיומם של הכפרים הבלתי מוכרים, היא הקימה בהם בתי-ספר, אולם בלא הקצאה ראויה של תקציבים לבינוי.

אילן שלגי: לכן בתי-ספר מרכזים למעלה מ-1,000 תלמיד בכיתות למעלה מ-40 ילד, חסרים מתקני שירותים, חדרי מעבדה ומחשבים, וגם הגישה היא בדרך עפר בלתי בטיחותית ובימי גשם בלתי עבירה.

אילן שלגי: הוועדה משוכנעת כי המצב שאותו ראתה באל-פורעה משקף את המציאות בכפרים נוספים בפזורה הבדואית.

אילן שלגי: גם אם היישובים אינם מוכרים, אי אפשר שלא להכיר בתלמידים ובחובת המדינה להקנות להם חינוך והשכלה כמו לכל הילדים במדינה.

אילן שלגי: הוועדה שמעה על המאמץ המושקע בתוכנית החומש ועל ההישגים, הדבר ראוי לשבח, אך עם זאת הוועדה מודאגת ביותר מכך שטרם נתקבלה החלטה על המשך התוכנית האמורה להסתיים השנה.

אורי אריאל: הוועדה קוראת לוועדת החינוך להמשיך את התוכנית.

אילן שלגי: הוועדה קוראת להודיע כבר בימים אלה על המשך התוכנית לחמש שנים נוספות.

אילן שלגי: הוועדה מודאגת מאחוז הנשירה הגבוה של תלמידי הכפרים הבלתי מוכרים בשלב המעבר לחטיבה העליונה, בעיקר בקרב הבנות, וקוראת למשרד החינוך ליתן לכך תשומת לב כמתחייב, לרבות הקצאת מספר מוגדל של קציני ביקור סדיר.

טלב אלסאנע: וכן להקים חטיבות עליונות ליישובים אלה.

אילן שלגי: וכן להקים חטיבות עליונות ליישובים אלה.

אילן שלגי: הסעיף האחרון בסיכום - הוועדה סבורה כי למדינת ישראל יש חוב בן שנים רבות למערכת החינוך הבדואית, וכי את הפערים יש לסגור בהפניית משאבים מעבר לשיעור התלמידים הבדואים בכלל מצבת התלמידים במדינה.

מוחמד ברכה: כדאי לעשות מה שאמר ד"ר יוסי לוי בנושא של דיון משותף עם עוד ועדות.

אילן שלגי: אמרנו שנחזור לנושא.

אילן שלגי: זה רעיון טוב לשתף בזה ועדה כמו ועדת הכספים.

אורי אריאל: תוסיף בסיכום גם על צוות המורים.

אילן שלגי: אני מסכים.

אילן שלגי: בסעיף הראשון התייחסתי גם למנהלים.

אילן שלגי: נוסיף פה שאנחנו מעריכים את עבודתם של המחנכים ביישוב וגם את הפעילות המאוד מרשימה של מועצת התלמידים ששמענו עליה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעניין הבנייה, יש לבנות גם בבתי ספר יסודיים.