ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 185, 2004-03-01 09:00

אילן שלגי: בוקר טוב.

אילן שלגי: הייתי רוצה לשמוע קודם את משרד החינוך, אחר-כך את המשרד לאיכות הסביבה, משרד הבריאות, נציגי חברת החשמל וכמובן, גם את האחרים.

אילן שלגי: מי יציג את הבעיה מבחינתכם: האם יש בעיה, איפה יש בעיה ועד כמה יש בעיה.

עירית לבנה: קודם כל העיקרון שמנחה אותנו בסיכום עם המנכ"לית הוא שיש לנו אחריות לבריאות הילדים כל השנים במוסד החינוכי, וזאת נקודת הפתיחה שלנו.

עירית לבנה: עיקרון שני הוא שאנחנו חייבים לפעול על-פי הנחיה מקצועית ממלכתית, כלומר, משרדי הממשלה מבחינתנו הם הקו המנחה לפעול או לנקוט פעילות.

עירית לבנה: זאת אומרת שמשרד החינוך צריך לקבל מסמך מאוד ברור שאומר "מסוכן", "לא מסוכן", "יש להזיז", "אין להזיז", להמתין לכל מסמך שיתקבל ממלכתית וינחה אותנו.

עירית לבנה: בהתייעצות עם המנכ"לית שקיימתי עוד באותו יום שזה עלה לשידור היא הנחתה אותי לבדוק ונחשוב אם הבעלות היא של הרשויות.

אילן שלגי: כשאת אומרת שזה עלה באותו יום, מה קרה?

עירית לבנה: אני פניתי למשרד לאיכות הסביבה, התייעצתי---

אילן שלגי: למה?

אילן שלגי: קרה משהו שגרם לך לפנות?

עירית לבנה: כן.

עירית לבנה: הנושא עלה לתקשורת בלי להגיע בצורה רשמית למשרד, לא לשרה, לא למנכ"לית ולאף אגף.

עירית לבנה: הפנייה שלי אחרי התייעצות עם המנכ"לית הייתה לפנות למשרד לאיכות הסביבה.

אילן שלגי: זה היה באחרונה.

עירית לבנה: זה היה בשבוע שעבר, יום אחרי הרעש הגדול.

אילן שלגי: אז את פנית למשרד לאיכות הסביבה.

עירית לבנה: נכון, וביקשתי ממנו קודם כל את הממצאים של הבדיקה, אבל הם לא הגיעו; ביקשתי גם שידרג את הבדיקות שנערכו בכ- 30 מוסדות חינוך מהחמור ביותר אל החמור פחות.

אילן שלגי: את מתייחסת לבדיקות שנערכו במשרד לאיכות הסביבה.

אילן שלגי: את מספרת לי על תקשורת, על איזו בדיקה את מדברת?

עירית לבנה: בדיקה שנערכה בידי חברת החשמל וממצאיה הועברו למשרד לאיכות הסביבה.

אילן שלגי: טוב.

עירית לבנה: הגיעה אלי רשימה מהערכים החמורים יותר אל הנמוכים; הוצאתי מכתב בקשה לחברת החשמל בעצתו של סטלאן לערוך בדיקה גם בתוך מוסדות החינוך ולא רק בסביבתם, ובמכתב נאמר בפירוש שאנחנו מבקשים שהממצאים יועברו אלינו, ואז נערוך דיון עם אנשים ממלכתיים שינחו אותנו מה לעשות.

אילן שלגי: מדובר לכאורה על 33 מקומות?

עירית לבנה: הממצאים שהגיעו אלי הם מ- 33 מוסדות חינוך למיניהם: גנים, בתי-ספר, ת"תים, לא חשוב כרגע מה השיוך.

אילן שלגי: האם מדובר בכל מקרה על מוסדות חדשים שנבנו לאחרונה?

עירית לבנה: כשיש אישור להקמת מוסד חינוכי חתומים עליו מספר גורמים, כלומר לא מקימים סתם כך בית-ספר ברוב המקרים.

אילן שלגי: אני שואל האם כל 33 המקרים הם מקומות חדשים.

עירית לבנה: יחסית לאחרים בניית בית-ספר ערמונים ברמת-גן נערכה לפני 10 שנים, כלומר זה חדש.

עירית לבנה: צריך לשאול מה היה שם קודם.

עירית לבנה: בכל-מקרה אם היה שם קודם מוסד חינוכי והקימו קו חשמל מישהו נתן את האישור, ואם זה היה להפך – היה קו חשמל ורצו להקים בית-ספר מישהו נתן אתה האישור.

עירית לבנה: אותו גורם ממלכתי שנתן את האישור צריך לתת את הדין על זה.

אילן שלגי: או שכן או שלא, צריך לתת תשובות.

רותם זהבי: אני מנהל בטיחות ארצי ואחראי על כתיבת נהלים בחוזר מנכ"ל, בין השאר גם בנושא התכנון הסביבתי, כולל התייחסות לקווי מתח גבוה, שנאים וכדומה.

רותם זהבי: הנהלים שלנו לתכנון מוסדות חינוך מחייבים אדריכלים ומתכננים גם של הרשות המקומית לעמוד בהנחיות, ובין השאר כתוב שאסור שקו מתח גבוה יעבור מעל מוסד חינוך; אסור שקו מתח גבוה יעבור בקרבת מוסד חינוך ובהתאם לחוק החשמל.

רותם זהבי: אנחנו מפנים את האדריכל והמתכנן לעבוד לפי חוק החשמל.

רותם זהבי: יש הרבה מוסדות חינוך שאינם מתוכננים להיות מוסדות חינוך, כמו דירות שכורות---

אילן שלגי: בוא נדבר על מוסדות קיימים.

אילן שלגי: הרי הדאגה היא לגבי מצב קיים.

אילן שלגי: ישנם מוסדות שבהם יש מתקני חשמל, והשאלה היא האם הם מסוכנים או לא.

רותם זהבי: יש לנו רשימה מאוד מסודרת של נושאים ואישורים שמחייבים מוסד חינוך להחזיק בהם.

רותם זהבי: למשל, אם יש אנטנה בקרבה הוא חייב להחזיק אישור של מדידת הקרינה, אישור שהקרינה אינה עוברת רמה מסוימת; אם יש גז ראדון---

אילן שלגי: עזוב גז, היום מדברים על חשמל.

רותם זהבי: בנושא הזה אין לנו הנחיות מקצועיות כדי שנוכל להגיד לאנשים שלנו ולמפקחים שלנו מה לבדוק ועל-פי אלו אמות מידה עדכניים לעבוד.

רותם זהבי: כאן זה מסמך ראשוני שהופץ אלינו.

רותם זהבי: אנחנו נצטרך גם ללמוד אותו בהתאם להחלטות.

אילן שלגי: כשאתה אומר "מסמך ראשוני" על איזה מסמך אתה מדבר?

רותם זהבי: אני מדבר על מסמך שיצא ב- 4 בפברואר על-ידי סטלאן גלברג שבו הוא מפנה לד"ר בנצי כהן, מנהל היחידה למניעה והוא כיתב אותי.

אילן שלגי: אני יכול לקבל העתק מהמסמך הזה?

אילן שלגי: אני יכול לראות את המסמך הזה?

סטלאן גלברג: כן, בטח.

רותם זהבי: לכן אנחנו לא יכולים לקבוע מדיניות חדשה בעניין הזה, אלא אנחנו ממתינים לסיכום של משרד התשתיות, המשרד לאיכות הסביבה מקבל את האישור, ובהתאם לזה נשנה את הנהלים שלנו ונקבע את המדיניות שלנו.

אילן שלגי: תודה.

אילן שלגי: ד"ר גלברג, בבקשה, תאר לנו מה המצב היום, מה ההוראות החדשות שלכם?

אילן שלגי: מה המדידות, מה התקנים?

סטלאן גלברג: כיום הוא שאין גוף במדינה שמאשר מבחינת בטיחות קרינה את הקמת מתקני חשמל ליד מוסדות חינוך ומוסדות חינוך ליד מתקני חשמל.

סטלאן גלברג: מבחינה זו מצד אחד חברת החשמל חשופה לזה שכל אחד יכול לבנות שימוש קרקע רגיש לקרינה קרוב למתקנים של חברת חשמל.

אילן שלגי: השאלה היא תמיד מה היה קודם, האם היה קודם המתקן או קודם המבנה.

סטלאן גלברג: לא משנה קודם מי היה קודם.

סטלאן גלברג: אף אחד לא בדק את נושא בטיחות קרינה לעומת אנטנה ולמתקנים אחרים.

סטלאן גלברג: המתקנים בחברת החשמל הם בקטגוריה שונה לחלוטין משאר המתקנים כי מצד אחד אין עליהם פיקוח של גוף ממשלתי בנושא של בטיחות קרינה וגם בנושא של תכנון ובנייה.

סטלאן גלברג: לעומת קווים של 400 קילו וולט שעוברים את כל תהליך התכנון והבנייה, קווים של 161 עוברים תהליך של הרשאה שהוא תהליך מאוד מקוצר ומאוד נוח כשמקימים את הקו, אבל הוא לא נותן שום הגנה למי שמתקרב או אפילו בונה בית מתחת לקו.

אילן שלגי: כאשר יש מתקן או קו חשמל ורוצים לבנות לידו כל מבנה, בוודאי בית-ספר, צריך אישורים מהרשות המקומית, ואז אני פחות מודאג – אני עדיין מודאג, אבל פחות.

אילן שלגי: השאלה היא מהו המצב ההפוך: כשיש מבנה של גן ילדים או בית-ספר וחברת חשמל ומוצאת לנכון להעביר מעליו קווי מתח גבוה, האם חברת החשמל במקרה כזה צריכה לקבל אישור פרט לאישור שלה עצמה?

דוד בוליר: אנחנו מקבלים אישור קודם כל ממשרד התשתיות הלאומיות שמפיץ את התוכנית שלנו ל- 23 מוסדות במדינת ישראל.

אילן שלגי: כשאתה רוצה להקים קו מתח גבוה מעל בית-ספר בתל-אביב, האם עיריית תל-אביב יודעת מזה קודם?

דוד בוליר: כן.

אילן שלגי: משרד החינוך יודע?

דוד בוליר: משרד החינוך לא, אבל העירייה יודעת, והיא יכולה להגיש התנגדות.

אילן שלגי: תודה.

אילן שלגי: ד"ר גלברג תמשיך.

סטלאן גלברג: הבדיקה שלנו הייתה על בסיס בדיקה גיאוגרפית, בדקנו איפה נמצאים מוסדות חינוך סמוך לקווי מתח עליון 161 קילו וולט.

אילן שלגי: זאת בדיקה שנעשתה לאחרונה?

סטלאן גלברג: זו בדיקה שנעשתה ב- 4 בפברואר.

סטלאן גלברג: לוקחים את קווי 161, גם קווים עיליים וגם קווים תחתיים, אנחנו לא הפרדנו, גם כאלה שקיימים וגם כאלה של תכנון.

אילן שלגי: מדוע עשיתם את הבדיקה ב- 4 בפברואר?

אילן שלגי: הייתה איזו סיבה שעשיתם אותה דווקא במועד הזה?

סטלאן גלברג: בוודאי.

סטלאן גלברג: בדיקות כאלה עשינו חודש לפני הצלבה כזאת בין אנטנות במוסדות חינוך.

סטלאן גלברג: אנחנו עושים את זה מכיוון שיש חשיבות רבה לריכוז הילדים במקום כזה.

אילן שלגי: אני שואל האם זה דבר תקופתי.

סטלאן גלברג: לגבי רשת החשמל זה לא דבר תקופתי, לגבי אנטנות כן.

אילן שלגי: אני שואל אותך על רשת החשמל.

סטלאן גלברג: לא, זה לא תקופתי.

אילן שלגי: האם מה מישהו פנה אליכם וגרם לכם לעשות את זה, או הייתה תקשורת והחלטתם שהגיע הזמן לעשות את זה.

סטלאן גלברג: החל מ- 2001 ארגון הבריאות העולמי, שאנחנו החלטנו להיצמד לו, החליט שבנושא של שדות מגנטיים ברשת החשמל צריך לפעול לפי עקרון הזהירות המונעת.

אילן שלגי: זה היה ב- 2001.

סטלאן גלברג: כן.

סטלאן גלברג: החל מ- 2001 אנחנו פעלנו גם להגדרת קריטריונים וגם להכניס את המתקנים של חברות החשמל לתהליך של פיקוח.

סטלאן גלברג: הדבר הזה התקדם.

סטלאן גלברג: בינואר 2004 הבהיר לנו משרד התשתיות שחברת חשמל תמשיך להיות מחוץ לפיקוח, ואז ראינו לנכון להביא את המידע שברשותם לרשות חברת החשמל שתבדוק אם יש סכנה או אם אין סכנה גם לפי אמות מידה שלהם.

אילן שלגי: כלומר, זה הסקר הראשון שאתם עשיתם.

סטלאן גלברג: נכון.

אילן שלגי: זה סקר שגם הגיע לתקשורת, ואז אתם נכנסתם לתמונה ועוד גורמים נוספים, כולל אנחנו.

אילן שלגי: תואיל גם להתייחס לתקנים או למספרים השונים הרלוונטיים.

סטלאן גלברג: חברת החשמל מצדדים בתקן שקבע גוף של ארגון הבריאות העולמי שהוא 1000 מיליגאוס, אף על פי שכתוב ש- 1000 מיליגאוס הוא תקן לחשיפה אקוטית לזמן קצר.

אילן שלגי: זה תקן שעד אליו מותר?

סטלאן גלברג: שעד אליו מותר.

סטלאן גלברג: זה היה עד 2001.

סטלאן גלברג: ב- 2001 אמר ארגון הבריאות העולמי שהתקן של 1000 טוב לחשיפה קצרה, לגבי חשיפה מתמשכת צריך לפעול לפי עקרון הזהירות המונעת וצריך להביא בחשבון שסקרים אפידמיולוגיים הצביעו על הכפלת התחלואה החל מ- 4 מיליגאוס.

סטלאן גלברג: יש מחקרים שמצביעים אפילו על רמות נמוכות יותר.

סטלאן גלברג: המשרד לאיכות הסביבה הוציא הנחיה ב- 2001 רק לגבי הקמת מתקנים חדשים שהחשיפה המצטברת והממוצעת לא תעלה על 10 מיליגאוס.

יהודית גידלי: קודם אמרת 4, עכשיו אתה אומר 10?

סטלאן גלברג: כן.

אילן שלגי: כלומר, ארגון הבריאות העולמי ממליץ על 4, אתם החלטתם 10.

זהר לביא: הוא אמר שארגון הבריאות העולמי המליץ על 1000.

קריאות: לא נכון.

אילן שלגי: נבין את העובדות, זה חשוב.

סטלאן גלברג: עד 2001 ארגון הבריאות הצמיד את עצמו לגוף שמגדיר בשבילו את התקנים.

סטלאן גלברג: הגוף הזה הגדיר תקן של 1000 מיליגאוס וכתב במפורש שהתקן הזה טוב אך ורק לחשיפה אקוטית לזמן קצר.

אילן שלגי: מובן.

אילן שלגי: ובאשר לחשיפה מתמשכת?

אילן שלגי: זה מה שלא הבנתי.

סטלאן גלברג: באשר לחשיפה מתמשכת ארגון הבריאות העולמי קבע ב- 2001 שצריך לפעול לפי הזהירות המונעת ולהוריד את רמת הקרינה למינימום אפשרי בעלויות סבירות, והוא מציין שהסקרים האפידמיולוגיים מצביעים על הכפלה של התחלואה בילדים החל מ- 4 מיליגאוס.

אילן שלגי: אתם קבעתם 10.

סטלאן גלברג: בהתחשב ברמת הקרינה עומדים מתקני חברת החשמל ובאיזו רמת קרינה סביר גם מבחינה כלכלית לעמוד בהם, קבענו 10 מיליגאוס, שזה עדיין הורדה ניכרת בהשוואה ל- 1000 מיליגאוס.

אילן שלגי: כאשר קבעתם 10 מיליגאוס התחשבתם גם בעלויות הכלכליות.

סטלאן גלברג: התחשבנו במיטב הידע שלנו לגבי העלויות הכלכליות.

אילן שלגי: תכף נשמע את משרד הבריאות.

סטלאן גלברג: זה מה שקבענו, אבל גם ההמלצה הזאת לא התקבלה בחברת החשמל וגם לא במשרד התשתיות הלאומיות, ולכן כרגע אין המלצה שאני יכול להמליץ למשרד החינוך.

אילן שלגי: לא.

אילן שלגי: בישראל יש ממשלה.

אילן שלגי: חברת החשמל היא גורם מקצועי מבצע וחשוב לשמוע איך הם מתייחסים לנושא, אבל מי שצריך להחליט זו הממשלה.

סטלאן גלברג: אבל הממשלה הביעה את דעתה בוועדת השרים לחקיקה.

סטלאן גלברג: הצעת החוק לקרינה בלתי מייננת הייתה אמורה להסדיר את הפיקוח ואת הדרך לקביעת החוק---

אילן שלגי: זאת הצעת חוק ממשלתית שמשרד לאיכות הסביבה יזם?

סטלאן גלברג: כן.

סטלאן גלברג: גם אם יש בית-ספר אחד שרמת הקרינה בו עולה על 10 מיליגאוס – ואני חושב שיש כמה בתי-ספר כאלה---

אילן שלגי: כמה יש כאלה לפי הבדיקה שעשיתם?

סטלאן גלברג: אם אנחנו מתייחסים לזרם המרבי שנקרא זרם תרמי, אז יש 25 מוסדות חינוך שרמת הקרינה בהם היא למעלה מ- 2 מיליגאוס, ויש 18 מוסדות שרמת הקרינה היא למעלה מ- 10.

סטלאן גלברג: אם מתייחסים לזרם הממוצע – לא לזרם התרמי---

אילן שלגי: אני מבין את העניין, השאלה היא באיזו נקודת זמן מודדים.

אילן שלגי: כשאתה אומר 18 מוסדות הם מעל 10, כמה מעל 10?

אילן שלגי: ב- 11, 12 או ב- 500?

סטלאן גלברג: אם אתה מנרמל את התוצאות של חברת החשמל---

אילן שלגי: זה מסומן במכתב הזה?

סטלאן גלברג: כן.

סטלאן גלברג: אני פניתי לחברת החשמל כי היא הגוף היחיד שיודע למדוד לא רק את רמת הקרינה, אלא גם מה היה הזרם באותו קו בזמן המדידה.

סטלאן גלברג: אז אפשר לנרמל את התוצאות לפי זרם כזה או אחר.

סטלאן גלברג: להערכתנו, הזרם הנכון שעליו צריך לנרמל הוא הזרם הממוצע; אם מביאים בחשבון את הזרם הממוצע בטור האחרון יש 5 מוסדות חינוך – בראש הטבלה---

אילן שלגי: טירת הכרמל, תל-אביב, תל-אביב, בני-ברק, תל-אביב.

אילן שלגי: אחריו אנחנו רואים מספר 6 – ערמונים.

אילן שלגי: נמצאים פה מבית-ספר ערמונים ברמת-גן.

סטלאן גלברג: בבתי-הספר האלה אנחנו המלצנו למשרד החינוך לבצע מדידות בתוך הכיתות.

סטלאן גלברג: אלה ממוצע התוצאות במרחב של בית-הספר, לא בתוך הכיתות.

אילן שלגי: ומה לגבי החצר?

סטלאן גלברג: בחצר אנחנו מתייחסים לחשיפה רצופה וממושכת.

סטלאן גלברג: יש לזה חשיבות, אבל החשיבות העיקרית היא בתוך הכיתות.

סטלאן גלברג: באותם בתי-ספר צריך לעשות שוב בדיקה תוך כדי נרמול של הזרם בתוך הכיתות ולראות אם צריך לנקוט אמצעים, שדרך אגב, חלקם אמצעים זולים ובהישג יד, כמו סיכול פאזות.

סטלאן גלברג: במקרה הכי גרוע אפשר להחליף את העמודים בעמודים קומפקטיים.

סטלאן גלברג: ככל שהעמודים קרובים זה לזה השדה המגנטי מתבטל.

אילן שלגי: זה נשמע אחר-כך מאנשי חברת החשמל.

סטלאן גלברג: בכל אופן יש חשיבות להסדיר לפחות לגבי מוסדות חינוך את המצב כי לא יכול לקום מתקן חשמל ליד מוסד חינוך בלי שמישהו בדק את היבט הקרינה ומצד שני צריך לבדוק גם את ההפך, שאף אחד לא הקים שימושי קרקע רגישים.

אילן שלגי: הגברת ממשרד הבריאות, מה את יכולה לתרום לדיון הזה?

סיגל סדצקי: אני יכולה לתרום את הבסיס לדיון אם זה מסוכן או לא.

סיגל סדצקי: כל נושא הקרינה הבלתי מייננת הוא נושא מאוד סבוך וקשה למחקר.

סיגל סדצקי: בשנת 2001 ארגון הבריאות העולמי קבע שסוג זה של קרינה מקווי מתח גבוה הוא possible קרצינוגן.

אילן שלגי: מסרטן.

סיגל סדצקי: מסרטן אפשרי.

סיגל סדצקי: אם ארגון הבריאות העולמי מחלק ל- definite קרצינוגן, שהוא בטוח – למשל עישון – זו פעם ראשונה שתחום כלשהו של קרינה בלתי מייננת הוכנס והוגדר בתור מסרטן אפשרי.

אופיר פינס-פז: ממתי זה?

סיגל סדצקי: ב- 2001.

אופיר פינס-פז: אפשר לקבל את זה?

סיגל סדצקי: בהחלט.

סיגל סדצקי: חשוב לומר שהקביעה של ארגון הבריאות העולמי הייתה על סמך עודף לוקמיה בילדים שגרו בסביבה של קווי מתח גבוה.

סיגל סדצקי: כלומר, אנחנו בהחלט אומרים שהאוכלוסייה הרגישה היא אוכלוסיית ילדים, ולכן אני סבורה שאין בכלל ויכוח על בניית בתי-ספר חשופים לקרינה.

סיגל סדצקי: דרך אגב, המחקרים הללו באמת מדברים על 4 מיליגאוס.

אילן שלגי: אני הבנתי קודם שכאשר בונים בית-ספר צריך לקבל את כל ההיתרים, כולל התייחסות למתקני חשמל שקיימים בשטח, וגם ההפך: כאשר מקימים מתקן חשמל הרשות המקומית היא אחד הגורמים שמקבל את התוכנית ויכול להתנגד.

אילן שלגי: לכן לכאורה לא צריך בכלל להיווצר מצב כזה, בטח לא אחרי 2001.

אילן שלגי: אנחנו מדברים, כנראה, על מוסדות ותיקים יותר, שהם הרוב המכריע של המוסדות, שבחלק מהם אנחנו רואים 31 או, לפי מה שאמרת כעת – 18 – שיש בהם קרינה גבוהה מן המותר, ובמיוחד בחמישה.

אילן שלגי: נשמע מישהו מאנשי חברת החשמל.

דוד בוליר: חברת החשמל איננה גוף שקובע מה מסוכן לבריאות הציבור ומה לא.

דוד בוליר: בשביל זה יש משרד בריאות ויש המשרד לאיכות הסביבה.

דוד בוליר: המשרד לאיכות הסביבה הקים ועדת מומחים לקביעת תקן ישראלי לרמות של שדות אלקטרו-מגנטיות, ועבודתה טרם הסתיימה, ואין עדיין תקן ישראלי שקבע גוף מוסמך כלשהו במדינת-ישראל.

אילן שלגי: אומר לך ד"ר גלברג שהם קבעו 10 מיליגאוס.

דוד בוליר: הם המליצו.

אופיר פינס-פז: הם לא קובעים, מי שקובע הוא משרד התעשייה והמסחר, האחראי על התקינה בישראל, גרישה דויטש.

אילן שלגי: המסקנה היא שעדיין אין תקינה.

דוד בוליר: אני אומר שעדיין אין תקינה, וועדת המומחים טרם סיימה את עבודתה.

דוד בוליר: יש לנו המלצה של המשרד לאיכות הסביבה ל- 10 מיליגאוס, כפי שאמר קודם סטלאן.

דוד בוליר: הממלצה הזאת לא אומצה עדיין בידי אף גוף מוסמך במדינת-ישראל.

אילן שלגי: מי מינה את הוועדה הזאת?

דוד בוליר: המשרד לאיכות הסביבה הקים אותה, והוועדה עדיין לא סיימה את העבודתה.

אילן שלגי: אתם הקמתם ועדה?

סטלאן גלברג: כן.

אילן שלגי: מתי?

סטלאן גלברג: ההמלצה של המשרד לאיכות הסביבה---

אופיר פינס-פז: למי ההמלצה?

סטלאן גלברג: בנושא של קרינה הגוף היחיד שהמדינה הסמיכה אותו לעסוק בו הוא המשרד לאיכות הסביבה.

סטלאן גלברג: משרד התעשייה לא קובע תקנות שהן מכוח החוק, אלא תקינה, תו תקן.

סטלאן גלברג: תו תקן יכול לדבר על שיטות מדידה, הוא לא יכול לדבר על סף חשיפה.

סטלאן גלברג: מי שקובע סף חשיפה היא השרה לאיכות הסביבה.

אילן שלגי: ואתם כבר קבעתם?

סטלאן גלברג: באוגוסט 2001 אחרי הכרזת ארגון הבריאות העולמי אני הוצאתי המלצה---

אילן שלגי: אני שואל האם 10 מיליגאוס הם המלצה או החלטה.

סטלאן גלברג: זו המלצה.

אילן שלגי: ומי צריך להחליט?

סטלאן גלברג: השרה יכולה להחליט רק מכוח החוק.

סטלאן גלברג: אין כרגע חוק שמאפשר לשרה לאיכות הסביבה---

אילן שלגי: אתה אמרת קודם שהגורם המוסמך להחליט לגבי קרינה הוא המשרד לאיכות הסביבה; אחר-כך אמרת שהמלצתם על 10 מיליגאוס, אבל עוד אין החלטה.

קריאה: לא, אין חוק.

אופיר פינס-פז: משרד התעשייה והמסחר ולא המשרד לאיכות הסביבה.

אילן שלגי: האם חבר הכנסת פינס צודק?

סטלאן גלברג: לא.

אילן שלגי: הוא אומר שלא.

אילן שלגי: כאשר יהיה חוק הדברים יהיו ברורים.

אילן שלגי: גם בהיעדר חוק, אומר לנו המשרד לאיכות הסביבה, אנחנו מוסמכים אבל לא החלטנו.

סטלאן גלברג: לא.

אופיר פינס-פז: הוא אומר שהם מוסמכים, אבל אף אחד לא הסמיך אותם.

אופיר פינס-פז: הוא אומר שהם מוסמכים, אבל אין חוק שהסמיך אותם.

אילן שלגי: אנחנו לקחנו סמכות, זה מה שאתה אומר.

אורלי חורש: אני עורכת-דין בלשכה המשפטית של המשרד לאיכות הסביבה.

אורלי חורש: המשרד לאיכות הסביבה פועל כיום בנושא של קרינה בלתי מייננת מכוח תקנות לשדות רדיואקטיביים משנת 1970.

אורלי חורש: התקנות האלה היו אמורות מלכתחילה בכלל להסדיר את הנושא של עיסוק בחומרים רדיואקטיביים, בכלל לא מתאים לטיפול בקרינה מייננת.

אילן שלגי: אבל זה מקור הסמכות נכון להיום.

אורלי חורש: נכון להיום זה מקור הסמכות, אבל יש ספק רב לסמכויות שלנו לגבי קרינה בלתי מייננת, להבדיל מקרינה מייננת.

אילן שלגי: על זה אנחנו מדברים היום, קרינה בלתי מייננת.

אורלי חורש: אנחנו הונחינו לא להרחיב את מעגל הנתונים לפיקוחנו, לכן אנחנו לא מפקחים היום בכלל על חברת חשמל – משרד המשפטים הנחה אותנו – ואנחנו גם לא גובים אגרות על קרינה בלתי מייננת מזה כ- 5 שנים.

אורלי חורש: אנחנו מנסים לקדם הצעת חוק לקרינה בלתי מייננת.

אורלי חורש: עבדנו על הצעה כזאת עם כלל הגורמים הרלוונטיים: משרד התקשורת, הוועדה לאנרגיה אטומית, משרד הבריאות.

אורלי חורש: השרה לאיכות הסביבה הניחה לפני כמה חודשים את הצעת החוק הזאת על שולחן ועדת השרים לחקיקה.

אילן שלגי: מה מעכב אותה?

אורלי חורש: מעכבת אותה עמדת משרד התשתיות הלאומיות שביקש באותה ישיבה להחריג את חברת החשמל מן החוק, ובעטיה של אותה עמדה של משרד התשתיות הונחינו להציג ניתוח כלכלי של עלויות החלת החוק ועל הצרכן הישראלי.

אילן שלגי: הנכון הוא העלויות על חברת החשמל.

אורלי חורש: לא.

אילן שלגי: יש מי שחושב שהמשמעות היא עלויות על הצרכן.

אורלי חורש: אני אומרת שזו הייתה החלטת ועדת השרים.

אורלי חורש: אתם תחליטו האם המשרד לאיכות הסביבה מסוגל להגיש כזה ניתוח כלכלי; זה תפקידו להגיש ניתוח כלכלי?

אורלי חורש: האם צריך להתעלם מעלויות אפשריות אחרות, ולא רק העלות של חברת החשמל, מה עם עלויות של טיפול באנשים חולים, חלילה?

אורלי חורש: עלויות אחרות שהציבור הישראלי אמור לשאת בהן?

אורלי חורש: מאז אנחנו נשארים תקועים.

אילן שלגי: הבנתי.

אילן שלגי: חבר הכנסת שריד, בבקשה.

יוסי שריד: אני לא בטוח שהשאלות שעוסקים בהן כאן הן השאלות המרכזיות.

יוסי שריד: את עניין הקרינה הבלתי מייננת מלווה ספק רב שנים ולמרות בדיקות כאלה ואחרות ימשיך ללוות אותנו הספק.

יוסי שריד: אף פעם אין קביעה מוחלטת, וגם אם יש, גם אז נמשך הוויכוח.

יוסי שריד: אני מבטיח לכם שגם כאשר תהיה קביעה מוחלטת לעניין הדגים הוויכוח יימשך, אין קביעות מוחלטות, בעיקר כאשר מדובר באינטרסים.

יוסי שריד: כאשר מדובר באינטרסים, אף פעם הקביעה לא מגיעה למצב שהיא מוחלטת, והכול קמים ומצדיעים ומקבלים את חוות הדעת.

יוסי שריד: במקרה של ספק, אני שואל את חברת החשמל, מי צריך להנות מהספק, חברת החשמל או הילדים?

יוסי שריד: נניח שיש ספק, ויהיה ספק.

יוסי שריד: אני לא מצפה מכם לתשובה.

יוסי שריד: זו השאלה שצריכה להדריך אותנו, וברור לגמרי שאת הוועדה הזו לא מעניין הספק שחברת חשמל צריכה להנות ממנו, ממש לא.

יוסי שריד: הואילו בטובכם, ותעבירו את קווי המתח הגבוה שלכם במקומות אחרים.

יוסי שריד: זה עולה יותר יקר?

יוסי שריד: בסדר גמור; זה יותר מסובך לפעמים?

יוסי שריד: בסדר גמור.

יוסי שריד: זה שקול כנגד עניין הילדים?

יוסי שריד: ונניח שיש ספק, אז מה?

יוסי שריד: השאלה של מי נבנה קודם לא מעלה ולא מורידה, יש לה פסיקות של בתי-משפט יותר מפעם אחת, וזה בכלל לא משנה מי היה שם קודם ומי בנה קודם; אם כי יש להניח שברוב המקרים קווי המתח הגבוה באו אחר-כך.

יוסי שריד: אבל גם אם אני טועה זה לא מעלה ולא מוריד, משום שכשיש סכנה, יש סכנה, ובתי-משפט בארץ כבר קבעו שזה ממש לא מעלה ולא מוריד מי הגיע קודם.

יוסי שריד: נניח שמישהו הגיע אחר-כך, נו אז מה?

יוסי שריד: בית-ספר הגיע אחר-כך, אז בגלל זה נפקיר את ילדי בית-הספר?

יוסי שריד: הרי בכל זאת גם את קווי המתח בונה גוף חשוב במדינת-ישראל – חברת חשמל, וגם את בתי-הספר בונה גוף חשוב שנקרא משרד החינוך.

יוסי שריד: אז מה?

יוסי שריד: אנחנו משחקים פה משחק כפול ומגלגלים את הכדור מכאן לשם?

יוסי שריד: השאלה שתמיד צריכה להדריך אותנו, ועד כמה שיכולתי הדריכה אותי תמיד היא, מי מאתנו מוכן שילדיו ילמדו במקום הזה?

יוסי שריד: אני בטוח שכאשר מדובר בילדיהם אנשי חברת החשמל לא היו רוצים שהם ילמדו מתחת לקו מתח קבוע.

יוסי שריד: זו השאלה המכרעת ואין בלתה.

יוסי שריד: אני מכל מקום, לא הייתי מסכים.

יוסי שריד: אמרתי קודם שהספק, כנראה, יעמוד בעינו; גם עבודות המחקר בעניין קרינה אלקטרו-מגנטית הן עבודות מחקר בחיתוליהן, וזה ייקח עשרות שנים עד שיהיו ממצאים דפיניטיביים.

יוסי שריד: אז מה, אנחנו נחכה עשרות שנים?

יוסי שריד: חברת חשמל תנצל באופן ציני לגמרי את העניין שאין ממצאים דפיניטיביים של מחקר כזה או אחר?

יוסי שריד: ברור לגמרי, שהעניין הזה מעלה חשד כבד של סכנה לילדים, ומשום כך ומשום שאף אחד מאתנו לא מוכן שהילדים שלו ילמדו שם, אז חברת החשמל צריכה לסלק את נוכחותה מקרבה של בתי-ספר.

יוסי שריד: גם מקרבה של מקומות אחרים, אבל בתי-ספר הם נושא יותר רגיש, אבל זה הכול, ואין פה למה לחכות.

יוסי שריד: כל הזמן מדברים על תקנים, על חוק ועל החלטת ממשלה; רק במדינת ישראל זה קיים.

יוסי שריד: זה לא שייך לחוק ולא שייך להסמכה, לא שייך למקור סמכות החוק, לא שייך להחלטת ממשלה ולא לשום דבר.

יוסי שריד: כל שר רץ לראש הממשלה כאילו הוא גננת.

יוסי שריד: יש משרד לאיכות הסביבה, והוא אומר את דברו.

יוסי שריד: הוא אמר את דברו בעניין הזה – גם אם נקרא לזה המלצה או לא – ואין צורך לחכות לשום דבר אחר.

יוסי שריד: זה המשרד המוסמך לעניין זה, הוא אמר את דברו ותעקרו את רגליכם משם, תוציאו עוד קצת כסף.

אילן שלגי: אני מסכים עם עיקר דבריך.

אילן שלגי: אתה הקדמת את הסיכום כי עוד לא שמענו את כל הנוגעים בדבר.

יוסי שריד: כשנוגעים בדבר מתחשמלים.

אופיר פינס-פז: אני שותף לדברים של חבר הכנסת שריד, אבל במינונים שונים לחלוטין.

אופיר פינס-פז: אני לא מחלק כל-כך הרבה מחמאות למשרד לאיכות הסביבה; אני חושב שזה משרד שמעל בתפקידו במשך שנים בכל הקשור לקרינה בלתי מייננת.

אופיר פינס-פז: היועצת המשפטית מדברת על 5 שנים שמכינים הצעת חוק, ומסתבר שרק עכשיו השרה הגישה.

אורלי חורש: הגשנו לפני שנה וחצי והממשלה התעכבה.

אופיר פינס-פז: בסדר, לפני שנה וחצי.

אופיר פינס-פז: אני מכיר את המשרד הזה היטב.

אופיר פינס-פז: אני הייתי בדיונים אתכם על קרינה בלתי מייננת כמעט מהיום הראשון שאני בכנסת, לפני 10 שנים.

אופיר פינס-פז: אני דיברתי ללמפות ולקירות גם במשרד הבריאות וגם במשרד לאיכות הסביבה, והזהרתי מהדברים האלה ומדברים אחרים.

אופיר פינס-פז: כשאנחנו כתבנו הצעת חוק ראיתי את התקנות שעשיתם בעקבות הצעת החוק.

אופיר פינס-פז: לא אתם, האמת, משרד התעשייה והמסחר, אבל בהתייעצות אתכם.

אופיר פינס-פז: תקנות שלא שוות את הנייר שהן כתובות עליו.

אופיר פינס-פז: אז עכשיו – ברוך השם – יש ארגון בריאות ויש שינוי בהמלצות, אבל איפה אנחנו היינו?

אופיר פינס-פז: יוסי, איפה אתה חושב שהם היו החבר'ה האלה?

אופיר פינס-פז: עכשיו הם גילו את התנ"ך, את האור.

אופיר פינס-פז: חברת חשמל אומרת לך, אדוני, אני לא אחראי לבריאות הציבור, כשיגידו לי אני אעשה.

אופיר פינס-פז: מי לא קבע תקנים?

אופיר פינס-פז: חברת חשמל או המשרד לאיכות הסביבה או שר התעשייה והמסחר או מכון התקנים או משרד הבריאות או נחל שורק?

אופיר פינס-פז: מי לא קבע?

יוסי שריד: חברת חשמל מלכתחילה גם בלי שום תקן לא הייתה צריכה להתקרב לבתי-ספר.

אופיר פינס-פז: הייתה כאן הכחשה גורפת של כל המערכת בכל הנושא של קרינה בלתי מייננת, תאמין לי.

יוסי שריד: יכול להיות שהייתה כאן הכחשה גורפת.

אופיר פינס-פז: עכשיו גילו את אמריקה, בסדר.

אופיר פינס-פז: עכשיו אני מציע לכם לא לחכות להחלטות פורמליות.

אופיר פינס-פז: האמינו לי, שמה שהם אומרים עכשיו הם בוודאי צודקים, וזה במינימום.

אופיר פינס-פז: תהיה גם החלטת ועדה, אבל אני גם מציע לא להמתין עד שתהיה החלטה פורמלית לא של השרה ולא של שר התעשייה והמסחר, ולא של אף-אחד.

אופיר פינס-פז: קחו יוזמה, לא מדובר ביותר מדי מוסדות, אומר המשרד לאיכות הסביבה שזה גם לא קשור בכסף כל-כך גדול.

אופיר פינס-פז: קחו יוזמה עכשיו ותתקנו את העניין הזה לטובת הילדים, כפי שאמר חבר הכנסת שריד.

רותם זהבי: גם כדי לשפר את התדמית שלהם.

אופיר פינס-פז: מכל בחינה שהיא.

אילן שלגי: אני מבקש לשמוע מישהו מנציגי ארגון ההורים וגם את בית-ספר ערמונים שהגיע לכאן במיוחד וחילק לנו חוברת.

אתי בנימין: כל מה שרציתי לומר כבר אמר כאן מר יוסי שריד.

אתי בנימין: אני חושבת שצריך לעשות קאט אדום, ולומר שמפה אנחנו עושים מעשה, וחברת החשמל צריכה לקחת את היוזמה לידיים ולתקן; לא לחכות שיקבעו תקן, לא לחכות שייתנו הנחיות, אלא לקום ולעשות מעשה.

אתי בנימין: מה שחשוב לנו הוא טובת הילדים שלנו ובריאותם.

אתי בנימין: אותנו לא מעניין שהתפזרה ממשלה, אותנו לא מעניין שהגישו הצעת חוק.

אתי בנימין: אותנו מעניין הבריאות של הילדים שלנו לפני כל דבר אחר בעולם, ואנחנו קוראים לכם לגלות אחריות ציבורית ולקום ולעשות מעשה ולתקן.

אתי בנימין: אין פה הרבה מוסדות, קומו ועשו מעשה.

אבי גור: ושהמשרד לאיכות הסביבה יסיים את התקינה.

אילן שלגי: את החקיקה, אתה מתכוון.

אבי גור: כן.

יפה קולניק: אדוני היושב-ראש, אנחנו הכנו חוברת שעמלנו עליה די הרבה זמן, ואנחנו מאוד שמחים שזה הגיע לתודעה ציבורית כי אנחנו נלחמים כבר 10 שנים.

יפה קולניק: הבת שלי אז עוד לא נכנסה לבית-הספר, היום היא כבר מסיימת.

יפה קולניק: יש בחוברת הזאת סיכום מ- 94', אנחנו נלחמים בגוף מאוד גדול, חברת חשמל, כמעט ללא עזרה.

יפה קולניק: זה גוף יותר גדול מאתנו שמאמץ לעצמו תקן של 1000 מיליגאוס.

יפה קולניק: אין תקינה כזאת.

יפה קולניק: יש בחוברת הזאת מספיק גורמים, כמו הפקולטה לרפואה באוניברסיטת ירושלים, כמו פרופסור שהוא חתן פרס ישראל.

יפה קולניק: אני רוצה להפנות אתכם בחוברת הזו שב- 94' אחרי שהמחשבים לא פעלו בבית-הספר, ראש העיר שאל מה קורה שזה לא פועל, וחברת חשמל אמרה שאולי אלה קווי המתח 161.

יפה קולניק: אני מזמינה את כולכם לנסוע בכביש גהה ולהסתכל על מפלצות ענק שהם קו התשתית 400 שאנחנו נלחמים בו כבר שנה; הגשנו התנגדויות, הגענו לתקשורת.

יפה קולניק: ב- 1 בספטמבר 94' מנכ"ל חברת החשמל, מר משה כץ אומר: "אני מכיר בקיומה של בעיית הקרינה האלקטרו-מגנטית המשבשת את פעילות המחשבים בבית-הספר, לכן נצטרך לבצע מספר פעולות לטווח קצר".

יפה קולניק: הם עשו שיכול קווים שדי עזר לנו.

יפה קולניק: חברת חשמל מדדה אצלנו 4 מיליגאוס, אני לא יודעת איזה מתח עבר באותו רגע, הם גם יודעים להוריד את המתח כשמודדים, ואז אין לך כל-כך קרינה.

אילן שלגי: לא, זה לא נגיד עליהם, אבל הם יודעים מתי למדוד.

יפה קולניק: חברת החשמל הבטיחה להוריד את קו המתח העליון אל מתחת לקרקע תוך 3 שנים.

יפה קולניק: זה היה ב- 94'.

אופיר פינס-פז: מ- 94'?

יפה קולניק: מ- 94' אנחנו נלחמים, אנחנו הולכים לוועדות, מקיימים פגישות עם מהנדסי ערים, אנחנו מנסים להבין.

יפה קולניק: קו 400 הזה נמצא בספארי כאשר התוואי שלו מגיע מדרום---

יוסי שריד: זה חמור מאוד, אנחנו גם נגד פגיעה בבעלי חיים.

יפה קולניק: בית-הספר שלנו הוא מול בר-אילן.

אופיר פינס-פז: מה זה בבר-אילן, ברמת עמידר.

קריאה: דרומה קצת.

יפה קולניק: אנחנו טרודים בהרבה דברים יומיים, ואנחנו רואים את הקווים האלה מתקרבים.

יפה קולניק: היו שיכונים שיש בהם אנשים חזקים, לא כמונו: יש דני מט, יש חופי, יש אנשים שזה יושב קרוב לבית שלהם.

יפה קולניק: הם מיהרו, וחברת חשמל אמרה, "אין בעיה".

יפה קולניק: יש לנו מפות שמראות את התוואי מגיע עד פתח השכונה, עובר ומתרחק לצד השני---

אילן שלגי: את עכשיו מדברת על שכונה אחרת.

יפה קולניק: לא, סמוך מאוד.

אילן שלגי: האם הקו הגיע אליכם משום שהיטו אותו ממקום אחר?

יפה קולניק: הטווח הזה היא אמור לעבור ליד בית-הספר ליד אותם קווים קיימים, תשתית חדשה של 400; היא הגיעה לשכונת הצנחנים שגרים בה הרבה אנשים חזקים, וזה הורחק לצד השני של כביש גהה.

יפה קולניק: בית-ספר ערמונים ובתי-ספר אחרים – לא נורא, אין להם לובי.

אילן שלגי: אתם מכירים את המקרה הזה, אנשי חברת חשמל?

יפה קולניק: התקן של 1000 מיליגאוס הוא כמו שאתה תיארת---

אילן שלגי: כבר שמענו את זה, גברתי.

יפה קולניק: אנחנו פותחים פה את הלב כי אנחנו נלחמים בזה.

אילן שלגי: חברת חשמל, פה במקרה נמצא בית-ספר אחד, יש פה לפחות 5 בתי-ספר שלפי הנתונים הם בסכנה גדולה עוד יותר.

אילן שלגי: בכל-זאת, תתייחסו לדברים של האנשים הטובים האלה מבית-ספר ערמונים.

יפה קולניק: יש פה גרפים עם תחלואת ילדים.

אילן שלגי: גברתי, תכף נחזור אלייך.

דוד בוליר: כתב אישום על חברת החשמל, קיבלנו אותו, שמענו את חבר הכנסת שריד.

דוד בוליר: חברת החשמל תקים מתקנים על גלגלים ובמקום שיקום משהו, אנחנו נזיז את המתקן---

אילן שלגי: תתייחס לבית-ספר ערמונים, אם אתה יכול.

דוד בוליר: גם בבית-ספר ערמונים, אם מישהו לוקח את המדידות שפרסם בית-הספר, לא אנחנו, זו חוברת שלהם.

אילן שלגי: הבטחתם להם ב- 94' להוריד את זה מתחת לקרקע?

אילן שלגי: יש הבטחה כזו או לא?

דוד בוליר: אני לא באתי מוכן לדיון על בית-כנסת ערמונים, ואני לא יודע בדיוק---

קריאות: בית-ספר.

אילן שלגי: יש לכם את זה במכתב?

יפה קולניק: זה מופיע גם בחוברת.

יוסי שריד: יש לי הרושם שאם זה היה בית-כנסת זה כבר מזמן היה מוכן.

אילן שלגי: האם נכון שהעברתם את הקווים לצד השני של הכביש בקטע אחד ולא בקטע הקרובל בית-הספר?

דוד בוליר: אמרתי, אין לי תשובה ספציפית לגבי בית-הספר.

אילן שלגי: האדון כבר אמר שיש תשובות לגבי בית-ספר ערמונים.

דוד בוליר: לגבי המדידות, הוא רואה את התשובות לגבי הקמת קו ההזזה שלו.

דוד בוליר: אם תרצה להתייחס לקו הזה נתייחס אליו עוד מעט.

דוד בוליר: חברת החשמל עובדת על-פי חוקים, תקנות ותקנים.

דוד בוליר: היא איננה מקימה שום מתקן ללא קבלת היתר מכל הגופים.

אילן שלגי: זה אנחנו יודעים.

אילן שלגי: אני רואה פה מסמך שהוציאה עיריית רמת-גן שמסכם דיון שהיה בו מר כץ.

אילן שלגי: הוא היה בדיון?

יפה קולניק: הוא היה בדיון.

אילן שלגי: כן, זו פגישה בין מנכ"ל חברת חשמל לבין ראש-העיר רמת-גן.

אילן שלגי: פה נאמר: "חברת החשמל הבטיחה להוריד את קו המתח העליון אל מתחת לקרקע תוך שלוש שנים".

אילן שלגי: זה לא נשמע טוב.

דוד בוליר: יכול להיות, אין לי תשובה ספציפית לגבי בית-הספר הזה, אבל יש גם מדידות בחוברת שלהם מפברואר 2004.

אילן שלגי: לפי המסמך שהכין לנו מרכז המחקר והמידע של הכנסת, נאמר כך: "על-פי מנכ"ל חברת החשמל, יעקב רזון, אם ייקבעו בעתיד תקנות אשר יחייבו את חברת החשמל להוריד את רמת הקרינה במתקניה היא תעשה זאת, אך תביא לידיעת הממשלה את העלויות הכרוכות בכך, אשר עשויות להיות גבוהות".

דוד בוליר: בדיוק כך.

דוד בוליר: זו בדיוק העמדה שלנו.

דוד בוליר: אתה אמרת שזו בעיה של חברת החשמל, ומישהו חושב שאת העלויות של חברת החשמל צריך הציבור לשלם.

דוד בוליר: אמרת את זה בטיפה ציניות, אבל זו גם עובדה אמיתית.

אילן שלגי: יכול להיות מצב אחר שאתם תתייעלו, תחסכו וגם תצטמצמו.

דוד בוליר: אבל גם אחרי שמתייעלים ומצטמצמים בסופו של דבר יש עלות להקמת מתקנים; גם של הזזת מתקנים ובניית סטנדרטים אחרים, לכל דבר יש תג מחיר.

אילן שלגי: פה קיבלתם קודם המלצה חמה מחבר הכנסת שריד, שאני מצטרף אליה.

אילן שלגי: ישנם 5 בתי-ספר שעל-פי המדידה שעשה המשרד לאיכות הסביבה, שבהם המצב מאוד צורם, ובטבלה הזו בית-ספר ערמונים מופיע במקום השישי, לפי השדה המגנטי הממוצע לפי זרם ממוצע.

אילן שלגי: יש פה בתי-ספר עם 36 מיליגאוס, 26, 15, בית-ספר ערמונים הוא 9.6.

אילן שלגי: אני שואל אתכם האם אתם לא רואים לנכון לגבי 6 בתי-הספר האלה לעשות פעולה מידית כדי למנוע ולצמצם את הסכנה לילדים.

דוד בוליר: הבעיה היא שהמספרים שמוצגים שם הם ספקולציה ולא מדידות.

דוד בוליר: אנחנו מוכנים שהמדידה תיעשה בכל רגע בלי תיאום עם חברת החשמל במקום שנמצאים הילדים---

אילן שלגי: אבל זו מדידה שמישהו עשה.

דוד בוליר: זו לא מדידה, זו ספקולציה.

אילן שלגי: מישהו סתם תקע מספרים?

דוד בוליר: כן.

דוד בוליר: ממש כך.

אילן שלגי: נשמע את מר גלברג, מי עשה את המדידה הזאת?

סטלאן גלברג: במקום שכתוב "שדה מגנטי מדוד", אלה תוצאות של חברת החשמל, המדידות נעשו בידי חברת החשמל.

סטלאן גלברג: חברת החשמל גם רשמה את הזרם בזמן המדידות.

סטלאן גלברג: מה שאתם רואים בעמודה האחרונה זה כאשר אני הכפלתי את התוצאה עם היחס בין הזרם הממוצע, שבקו עילי הוא 350 אמפר ובקו תחתי זה 250 אמפר, עם הזרם בזמן ביצוע המדידה גם בידי חברת החשמל.

סטלאן גלברג: זה מה שנרשם בידי חברת החשמל.

סטלאן גלברג: כשאתה מכפיל את זה אין שום ספקולציה, אלא להביא את המספרים למכנה המשותף ומקבלים את התוצאות.

סטלאן גלברג: לא מדובר על שום ספקולציה בדיוק כמו שלא מדובר על מדידות של חברת החשמל; אני לא חושב שהן נעשו בזמן מתאים כלשהו, אני לא חושב שחברת החשמל מורידה או מעלה את הזרם בזמן המדידה.

סטלאן גלברג: אני מאמין לתוצאות שלהם.

סטלאן גלברג: אני הבאתי את המספרים לזרם הממוצע.

סטלאן גלברג: כפי שמהנתונים כל מהנדס חשמל יודע שבקו 161 קילו וולט הזרם התרמי הוא 1400 אמפר בקו עילי ו- 1000 אמפר בקו תחתי; רבע מזה זה הזרם הממוצע.

יוסי שריד: מתי הייתה המדידה של חברת החשמל?

סטלאן גלברג: לפני שבועיים.

אילן שלגי: ואתה יודע לעשות את החישובים האלה?

אילן שלגי: אתה מהנדס חשמל?

סטלאן גלברג: אני פרופסור לפיסיקה.

אילן שלגי: כלומר, אתה יודע לעשות את החישובים האלה.

סטלאן גלברג: אני יודע להכפיל מספרים.

אילן שלגי: רבותיי, חברת החשמל, לא ישב פקיד וסתם כתב מספרים; ישב פרופסור לפיסיקה על סמך הנתונים שלכם.

יוסי שריד: באיזו תקופה של השנה צריכת השיא של חשמל בארץ?

עירית לבנה: בחורף.

סטלאן גלברג: לכן אני עשיתי את החישוב הזה, בטח לא לפני.

סטלאן גלברג: בדרך-כלל זה בשיא הקיץ.

יוסי שריד: ובקיץ גם לומדים, נכון?

סטלאן גלברג: כן.

אילן שלגי: גברת קולניק, את דיברת על תחלואה של ילדים?

יפה קולניק: אנחנו עשינו סקר.

יפה קולניק: יגידו לנו שהוא לא מקצועי---

אילן שלגי: לעניין.

יפה קולניק: ביקשנו מהורים לומר על מה הילדים שלהם מתלוננים.

יפה קולניק: עיריית רמת-גן נדהמה: שיעור גדול מהילדים שלנו מקיא; ילדים מטופלים נוירולוגית כי הם סובלים מכאבי ראש שלא מצאו להם הסבר; יש ילדים עם בעיות קרישת דם, והמחלקה ההמטולוגית של תל-השומר אומרת שזה לא אופייני לגיל הזה.

יפה קולניק: אומרים לנו שצריך להסתכל על זה לטווח הארוך.

יפה קולניק: הילדה שלי מסיימת השנה, יש לי תאומים שאני לא יודעת איך אני אכניס אותם לבית-הספר הזה.

יפה קולניק: חברים, אתם מדברים כרגע על קו 161, קו 400 עומד לנו בפתח, זו תקינה אחרת.

יפה קולניק: חברת חשמל אני לא רוצה להגיד חוטאת לתפקידה, אבל אני שאלתי את השאלה הזאת בתקשורת פעם אחת: מישהו מכם מוכן לשלוח את הילדים שלו?

יפה קולניק: יושב פה אדון שכשחברת חשמל מדדה אצלו בבית הם לא הסכימו להישאר רק ב- 75% מיליגאוס, לא 1000.

יפה קולניק: ב- 75% הם אמרו שהם גמרו למדוד, אנחנו לא רוצים להישאר פה יותר.

יפה קולניק: עשינו סקר, נכנסנו לבתים של אנשים; מתוך 19 בתים היו לנו 16 חולי סרטן.

יפה קולניק: שיגידו לנו שזה לא כל-כך ברור.

אילן שלגי: כשאת אומרת מתוך 19 בתים יש 16 חולי סרטן, למה את מתכוונת?

אילן שלגי: הלכתם לבתים של חולי סרטן?

יפה קולניק: לא, אצלנו ברחוב.

חיים ארביב: מעל הרחוב שלנו עובר קו 4 מטר בלבד.

אילן שלגי: איך עוזרת לכם העירייה?

חיים ארביב: העירייה אומרת שהתקן הוא 1000.

אילן שלגי: אני רואה שראש-העיר היה בתמונה, והוא קיבל הבטחה ממנכ"ל חברת החשמל.

אילן שלגי: מה קרה מאז?

יפה קולניק: מאז לא קרה כלום, כי חברת חשמל תמיד אומרת שזה מתחת לתקן, והמשרד לאיכות הסביבה לא נוקט קו מספיק ברור, ואני חושבת שמר גלברג הוא בין הראשונים שיוצאים החוצה, ולכן מותקפים.

יפה קולניק: אתה יכול לראות גם בפרסומים שחברת חשמל הכניסה בעלון הזה שראש-העיר תוקף אותם על זריעת פניקה.

יפה קולניק: נכון, יש פניקה בקטע הזה, יש לנו תופעות לא מוסברות.

יפה קולניק: אני שוב אומרת, אנחנו דנים בקו 161, מישהו נתן את דעתו שקו 400 עומד לעבור אצלנו?

יפה קולניק: מישהו הבין שזה בכלל ליגה אחרת?

יפה קולניק: למה אנחנו חושבים שצריך להמציא את הגלגל?

יפה קולניק: איפה צרפת?

יפה קולניק: איפה איטליה?

יפה קולניק: איפה ארצות-הברית?

בן-ציון כהן: חברת חשמל מודעת לנושא הזה של שדות אלקטרו-מגנטיים---

אילן שלגי: בלי הצהרות, אני מבקש, דבר לעניין.

בן-ציון כהן: לגבי בית-ספר ערמונים, כבר ב- 1994 עשינו שיכול פאזות בקו ושינוי בעמודים.

בן-ציון כהן: אנחנו עוקבים יחד עם איגוד ערים לאיכות הסביבה של עיריית רמת-גן שעושים אתנו את המדידות.

בן-ציון כהן: הם יכולים לעשות, כמובן מדידות בכל זמן שהם רוצים, כשאף אחד לא יודע, והמדידות מראות באמת רמות הרבה יותר נמוכות ממה שהיה קודם.

בן-ציון כהן: אותו מספר של 4.4 מתייחס לקיר של בית-הספר שהכי קרוב לקו.

בן-ציון כהן: מובן שתלמידים לא צמודים לשם כל הזמן, צריך להיות פרקטיים בהנחות.

בן-ציון כהן: רמות השדה בתוך הכיתה הן 2 מיליגאוס ועוד פחות.

בן-ציון כהן: זה לא המקרה היחיד שעשינו שיכול פאזות בקווים.

אילן שלגי: אני רואה פה בית-ספר "גיבורי ישראל" בתל-אביב-יפו, אתם מדדתם 11.75; בבית-ספר "מקור ברוך", ויז'ניץ בבני-ברק, אתם מדדתם 19.8.

דוד בוליר: מחוץ לבית-הספר, הכי קרוב לקווים.

דוד בוליר: ככל שמתרחקים מהקו ונכנסים לכיתה רמות השדות האלקטרו-מגנטיים הם הרבה יותר נמוכים.

יוסי שריד: יש לך מדידה?

אילן שלגי: למה שלא תעשו עוד מדידה שלכם בתוך הכיתות?

דוד בוליר: אני כתבתי את זה לשמואל אבואב, ואני אומר את זה גם כאן:

דוד בוליר: אנחנו מוכנים לבדוק על-פי בקשת רשות מקומית.

דוד בוליר: כל בית-ספר וכל מתחם שהיא תבקש ניכנס אליו לעשות מדידות, ואנחנו לא נקבע לא את השעה – מצדי שיהיו בדיקות פתע, אין לנו בעיה עם זה – אנחנו לא מחביאים כלום.

דוד בוליר: אנחנו לא גוף שרוצה להזיק לציבור.

אילן שלגי: אבל אתם עושים את הבדיקה, אז אתם יוזמים את העיתוי.

דוד בוליר: אנחנו לא יוזמים את העיתוי, אנחנו מוכנים שיקבעו את העיתוי בשבילנו.

דוד בוליר: אנחנו לא מקטינים את הזרמים, ואנחנו לא שולחים את הילדים לבתי-ספר פרטיים של חברת החשמל, אין כאלו.

דוד בוליר: אנחנו שולחים אותם לכל אותם מוסדות החינוך שכולם נמצאים בהם; ואנחנו לא מזיזים את הקווים בבתי-הספר שבו לומדים ילדי עובדי חברת החשמל.

דוד בוליר: חברת החשמל עובדת במשרדים שבהם פועלים הקווים שטוענים שמסכנים את הציבור.

דוד בוליר: עובדה שלא זיהינו שאצל עובדי חברת החשמל יש רמות של מחלות מעבר למה שבציבור הרחב.

יפה קולניק: יש.

יפה קולניק: הפקולטה לרפואה בירושלים מצאה שיש.

דוד בוליר: אני מצהיר שוב, שאנחנו מוכנים לעשות כל מדידה בכל שעה.

אילן שלגי: בוא נתחיל בכך שתחזרו לאותם 31 בתי-ספר שנזכרים פה ותעשו בהם מדידות בתוך הכיתות.

עירית לבנה: יחד עם המשרד לאיכות הסביבה.

אילן שלגי: בוודאי.

בן-ציון כהן: אני סיכמתי עם איגוד ערים לאיכות הסביבה לבצע מדידות בתוך הכיתות.

אילן שלגי: תלכו לכל בתי-הספר שנזכרים פה.

בן-ציון כהן: אנחנו חששנו לעשות כיוון שכאשר מודד נכנס לכיתה זה מטיל רושם.

בן-ציון כהן: אנחנו ראינו בטלוויזיה מה זה עושה כאשר רואים אדם שנכנס למדידות.

בן-ציון כהן: אנחנו עשינו מדידות על הגדר, ובמקום שראינו שהרמות הן קצת יותר גבוהות מכמה מיליגאוס עשינו מדידות על הקיר.

בן-ציון כהן: אז למשל, בויז'ניץ, כאשר היה על הגדר עד 25 מיליגאוס עשינו על הקיר הכי קרוב לקו ומדדנו רק 6 מיליגאוס.

אילן שלגי: אתם יכולים לבוא לבתי-הספר האלה בחופשה.

בן-ציון כהן: אבל אני לא יודע אם זה יהיה מייצג.

בן-ציון כהן: אנחנו נעשה יחד עם איגודי ערים---

אילן שלגי: למה אתה לא חושב שזה לא יהיה מייצג?

אילן שלגי: הרי הכיתה נשארת, רק הילדים אינם.

אילן שלגי: תבואו בחופשת הפסח.

בן-ציון כהן: מוכנים.

בן-ציון כהן: אבל מוכנים אפילו לעשות יותר מוקדם.

בן-ציון כהן: אני רוצה להסביר גם לגבי הטבלה הזאת.

בן-ציון כהן: הטבלה הזו הוכנה על-פי הנחה של זרם מרבי וזרם תרמי.

בן-ציון כהן: אנחנו בדקנו את נתוני הזרם האמיתיים שיש לנו בקווים האלה בממוצע שנתי.

בן-ציון כהן: רמות הזרם בממוצע שנתי דומות לרמות הזרם שהיו כאשר עשינו את המדידות.

בן-ציון כהן: הן דומות.

אבי גור: אין לזה משמעות כי הנקודה החלשה היא הקובעת.

אבי גור: אם יום שלם תהיה קרינה ברמה גבוהה אז נגרם נזק, נגמר העניין.

אבי גור: הממוצע כאן לא רלוונטי.

בן-ציון כהן: ועוד איך הוא רלוונטי.

בן-ציון כהן: אף אחד בעולם לא מתייחס לחשיפות רגעיות.

בן-ציון כהן: בדרך-כלל אם יש משהו בסקרים האפידמיולוגיים זה ממוצעים יממתיים, וממוצע יממתי הוא הרבה יותר נמוך, ומה שיש לנו כאן הוא אפילו לא ממוצע יממתי, זה רק ממוצע של כמה שעות שאנשים נמצאים בבית-הספר.

בן-ציון כהן: דבר שלישי ואחרון, אני חושב שאנחנו לא יכולים להתייחס לנושא הזה כאי מבודד בעולם.

בן-ציון כהן: אנחנו צריכים לראות מה קורה בעולם בנושאים האלה.

בן-ציון כהן: בעולם אין אפילו מדינה אחת שאימצה בקביעות 10 מיליגאוס כתקן.

בן-ציון כהן: אומר פרופ' גלברג שתקן של 1000 מיליגאוס מתייחס להשפעות אקוטיות, אבל אחרי שיצאה ההכרזה ששדה מגנטי אולי מסרטן עשה אותו ארגון שקבע את התקנים סקר אפידמיולוגי משלו, בדק את הסקר של IARC – המוסד לחקר הסרטן – ואמר שאין קונפליקט בין ההערכה שלו לבין ההערכה של IARC, הוא לא חושב שצריך להוריד את התקן.

בן-ציון כהן: זה מוסד שמורכב ממומחים שאין להם שום קשר לא עם חברות חשמל, לא עם תעשייה.

בן-ציון כהן: בארצות-הברית אין תקן יותר נמוך, למעט אולי 250 מיליגאוס; ברוב מדינות אירופה: באיטליה, בגרמניה, בצרפת, בבריטניה התקן הוא 1000.

בן-ציון כהן: בבריטניה ירדו בכלל מ- 16000 ל- 1000.

בן-ציון כהן: במקומות אחרים התקן הוא 1000, ושום ארגון בינלאומי שמכבד את עצמו לא ממליץ על תקן של 2, של 4 או של 10.

אילן שלגי: אני מקבל את הנתונים שאתה אומר, בוא נאמר שאלה הנתונים המדויקים.

אילן שלגי: אנחנו הרי לא יודעים מה המצב מבחינת בינוי במדינות שאתה מנית.

אילן שלגי: אולי שם התקן הוא כפי שאמרת, אבל יש חקיקה שאוסרת העברת קווי מתח גבוה במרחק 300 מטר מבית-ספר.

בן-ציון כהן: אני לא מכיר את זה.

אילן שלגי: גם אני לא מכיר.

אילן שלגי: לכן צריך לעשות בדיקה משווה יסודית, ואני מניח שהמשרד לאיכות הסביבה עשה או יעשה כזו בדיקה.

סטלאן גלברג: הוא עשה כבר.

אילן שלגי: כאשר ממשלת ישראל תגיע סוף-סוף להסדרת הנושא תצטרך להתייחס לכל התמונה, זה בטוח, אבל אין טעם שנביא נתונים חלקיים.

אילן שלגי: בינתיים יש מצב של הורים מאוד מודאגים, משרד בריאות מודאג, משרד לאיכות הסביבה מודאג, משרד החינוך מודאג, חברי כנסת מודאגים; לכן משהו בכל-זאת צריך להשתנות.

אילן שלגי: אמרתם שאתם מוכנים לעשות בחודש בדיקות בבתי-הספר האלה, אתם מוכנים יחד עם רשויות מקומיות שיבקשו זאת לבוא ולעשות בדיקות.

אילן שלגי: טוב, זה דבר חשוב.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, אני מעוניין לומר עוד משפט אחד.

יוסי שריד: נאמר שב- 94' הייתה הבטחה שעד 1997 הקווים יתוקנו.

יוסי שריד: אני רוצה למסור הודעה שעל-פי ניסיוני חברת החשמל לא עמדה ולא בהתחייבות אחת שהיא נטלה על עצמה בכל הקשור לאיכות הסביבה, ולאו דווקא בקשר לקרינה אלקטרו-מגנטית.

יוסי שריד: כל ההתחייבויות של חברת החשמל לגבי פליטות וכדומה עלו בעשן.

יוסי שריד: לכן צריך להתייחס לחברה הזו מאוד בחשדנות ובעירבון מאוד מוגבל בכל מה שקשור להתחייבויות שלה.

יוסי שריד: אף לא התחייבות אחת התממשה.

יוסי שריד: לכן כל הסיפורים האלה שאתם מוכנים כך ואחרת, בסדר, לא בגרגר של מלח, אלא בשק של מלח ניקח את זה.

משה גפני: היה דיון בנושא הזה בוועדת הפנים.

משה גפני: אני רוצה לספר לכם מה שסיפרתי שם, על ההתייחסות אפרופו מה שחבר הכנסת שריד אומר על חברת החשמל.

משה גפני: חלק גדול מהמוסדות שהיו בבדיקה של המשרד לאיכות הסביבה הם בבני-ברק באותו רחוב, רחוב חזון איש.

משה גפני: לפני כמה שנים הם היו צריכים להעביר קו מתח גבוה בכביש גהה לכיוון קריית-אונו, והמשטרה לא הרשתה להם לפתוח את הכביש.

משה גפני: מה הם עשו?

משה גפני: אני לא יודע איך אפשרו להם, אבל זה מה שקרה, הם פתחו את רחוב חזון איש.

משה גפני: רחוב חזון איש הוא מקביל לכביש גהה, אומנם רחוק יותר---

אילן שלגי: אתה מכיר את הרשימה הזאת?

אילן שלגי: פה באמת יש 7 בתי-ספר בבני-ברק.

משה גפני: אני מכיר כבר לפני שהתפרסמה.

משה גפני: זה גם היה צפוי מבחינתי.

משה גפני: במקום לפתוח את כביש גהה הם פתחו את רחוב חזון איש, שהוא רחוב מרכזי בבני-ברק.

משה גפני: תקופה ארוכה הסבל של התושבים היה נורא ואיום, והעבירו את קו המתח הגבוה מתחת לכביש.

משה גפני: ברחוב מרכזי כזה שעובר בו קו מתח גבוה אחר, מה יותר פשוט מלהטמין גם אותו מתחת לאדמה וכל הדוח הזה על כל הרחוב הזה לא היה קיים.

משה גפני: פשוט לא מעניין את חברת החשמל מאיכות הסביבה.

יוסי שריד: ממש לא מעניין אותה.

משה גפני: לפעמים חושבים שזה בגלל כסף.

משה גפני: אתם מגיעים לעיר, אתם מטמינים כבר מתחת לאדמה קווי מתח גבוה שלא קשורים לעיר הזאת, לפחות באותה הזדמנות תורידו את קו המתח הגבוה שעומד על הרחוב הראשי.

משה גפני: בצומת המרכזי של רחוב חזון איש ורבי עקיבא עומד שנאי גדול, ולכן אי-אפשר לפתוח את הצומת, הצומת מצומצם, ומי שנוסע שם בשעות העומס נתקע בפקק נורא ואיום.

יוסי שריד: חברת חשמל מעדיפה תמיד להשתייך לבית שנאי.

משה גפני: אין לי מה להוסיף בעניין הזה, אני חושב שחברת החשמל מתייחסת לעניין הזה מאוד בזלזול, זה לא חיסכון בכסף, הם גם מתייחסים לא ברצינות לכל העניין הזה כי הם חושבים שחברי הכנסת לא מבינים על מה מדובר.

יוסי שריד: אבל פה זה כבר לא איכות סביבה, פה זה בריאות.

משה גפני: אגב, איכות סביבה זה גם בריאות.

יוסי שריד: אני תמים דעים אתך לחלוטין, א בל איכות סביבה זה מושג מעט ערטילאי.

יוסי שריד: איכות סביבה זה להריח פרחים, פה זה בריאות ממש.

משה גפני: אני פשוט מחכה לתשובות מחברת החשמל, אדוני היושב-ראש.

אילן שלגי: נותנים לנו פה תשובות די רופפות, אבל ראינו גם נכונות מסוימת.

משה גפני: יש לי סבלנות, אבל אני עמור להיתקל בחברת חשמל בעוד כמה ועדות בכנסת, ומכיוון שגם לי יש סבלנות, להם תהיה סבלנות.

סיגל סדצקי: אני רק רוצה להתריע על מה שאמרו פה ידידיי מחברת חשמל, שהנושא של ממוצע יכול להיות גם מאוד מסוכן, משום שממוצע יכול לנבוע גם מערכים עליונים לא מעטים, ולכן אני הייתי לוקחת ערך ביטחון על הממוצע שהוא לכיוון הגבוה ולא לכיוון הנמוך.

סיגל סדצקי: כלומר, להגיד ימים אנקדוטליים של מינונים יותר גבוהים, זה בהחלט לא מספק כי ילדים שוהים שם ימים רבים מאוד, ואם הממוצע הזה נובע ממספר ערכים גבוהים אני מודאגת מזה.

עירית לבנה: עוד בקשה אחת.

עירית לבנה: מנהלי בתי-הספר, לפי הרשימה הזאת, קיבלו ממני הודעה שנערכה בדיקה ויבואו לבדוק שנית.

עירית לבנה: כלומר, הם מודעים לכך, כולל מנהלי המחוזות והמנכ"לים.

עירית לבנה: אני מבקשת שלבדיקה של חברת חשמל יצטרף איש מהמשרד לאיכות הסביבה.

אילן שלגי: זה כבר אמרת.

משה גפני: אני לא הייתי בתחילת הישיבה.

משה גפני: אתה דיברת על כך שמשרד החינוך בונה מתחת לקווי מתח גבוה?

אילן שלגי: דיברנו, ולמדנו שלא נותנים יותר בנייה מתחת לקו.

אילן שלגי: חברת חשמל לא יכולה למתוח קווים מעל מבנה בית-ספר; כלומר, היא יכולה, אבל לרשות המקומית יש say בעניין.

משה גפני: והפוך?

אילן שלגי: גם הפוך.

אילן שלגי: יש פה נציג רשות מקומית?

דן רז: אני נציג השלטון המקומי.

אילן שלגי: אתה גם מהנדס, נכון?

דן רז: אני מהנדס.

דן רז: הייתי מהנדס גם בקריית-אונו, והייתי גם מתכנן מחוז תל-אביב, ואני יכול לומר בפירוש שהשיקולים של מהנדסי הערים נובעים מההוראות של התוכנית, והתוכנית קובעת רק מרחקים פיסיים למתח נמוך, למתח גבוה, למתח עליון.

דן רז: מהנדס העיר בודק מה המרחק הפיסי מהקו.

אילן שלגי: מי קובע מהו המרחק הנחוץ?

דן רז: בהוראות התוכנית שחברת חשמל שותפה לה נקבעים מרחקים, והמרחק הזה הוא המרחק הקובע.

דן רז: זה מרחק פיסי.

דן רז: אין שום התייחסות לקרינה.

דן רז: אנחנו יודעים שעל קרינה לאו דווקא המרחק הפיסי משפיע; גם המתח, גם התנאים האחרים---

אילן שלגי: מה צריך לעשות כדי שבתוכנית יתייחסו גם לנושא הקרינה?

דן רז: הדוגמה היא אנטנות סלולריות.

דן רז: לא ניתן היתר לאנטנה סלולרית בלי אישור של המשרד לאיכות הסביבה, מִנהל תעופה אזרחי, ועוד גורמים.

אילן שלגי: אתה אומר שהפתרון הוא באותה הצעת חוק לקרינה בלתי מייננת.

דן רז: בדיוק.

משה גפני: אבל יש מקומות שבנו בתי-ספר מתחת לקווי מתח.

יוסי שריד: אני מקווה שהתוצאה לא תהיה אותה תוצאה כי האנטנות הסלולריות זה הרי ג'ונגל גמור.

משה גפני: מה אומר השלטון המקומי במשרד החינוך על כך שהם בונים מתחת לקווי מתח גבוה.

עירית לבנה: נציג מרכז השלטון המקומי נתנה אישור על-כך.

עירית לבנה: אתה אמרת במפורש שניתן אישור על כך.

יוסי שריד: בתי-משפט כבר מזמן קבעו שאין נפקא מנה מי בא קודם.

יוסי שריד: מרגע שהוכח שיש סכנה או נזק, זה ממש לא משנה מי הגיע קודם.

יוסי שריד: גורם הנזק חייב להסתלק.

משה גפני: חייב להסתלק, אבל למה השלטון המקומי בונה?

יוסי שריד: אני מסכים אתך שלא ראוי שמשרד החינוך יבנה מתחת.

יוסי שריד: אני כמעט בטוח שזה לא קורה, אבל אני לא מוכן להישבע.

משה גפני: היו כמה מקרים.

סטלאן גלברג: בהמשך לדוגמה של חבר הכנסת גפני.

סטלאן גלברג: 200 מטר מפה בבניין ששייך לקריית הממשלה החדשה יש בניין שהמדינה משלמת עבורו שכר דירה 300 אלף שקל בחודש במשך שלוש שנים.

יוסי שריד: ביטוח לאומי.

סטלאן גלברג: אף אחד מעובדי המדינה, לא משרד המדע, לא משרד מקרקעי ישראל, לא שורה שלמה של משרדים היו מוכנים להכניס רגל בבניין הזה.

יוסי שריד: הם דאגו לעצמם, אבל הילדים מופקרים.

יוסי שריד: זה הרי דברים מדהימים.

יוסי שריד: כל קובעי התקנים למיניהם כבר יודעים שאסור להם להיות שם, אבל הילדים---

אילן שלגי: איזה בניין?

סטלאן גלברג: בקריית הממשלה החדשה.

אילן שלגי: וזה בניין שיש מעליו קווי מתח?

סטלאן גלברג: לא, אין שם קווי מתח, יש שם חדר טרנפורמציה, ובחלק מאוד קטן מהבניין יש רמת קרינה בין 3 ל- 4 מיליגאוס באישור מתוך אמנה שנחתמה בהתאם למבצעת של המדענית הראשית של משרד המדע, פרופ' באוניברסיטה לחשמל.

סטלאן גלברג: אף אחד לא נכנס לשם, רק עושים מדידות.

אילן שלגי: מי אמור להיכנס לשם?

יוסי שריד: אלף לילה ולילה.

סטלאן גלברג: בהתחלה משרד המדע, והמדינה משלמת 300 אלף שקל כל חודש במשך שלוש שנים.

אבי גור: כמה כיתות יכלו לבנות?

יוסי שריד: כל קובעי החוקים והתקנות והתקנים למיניהם יודעים שאסור להיכנס לשם.

סטלאן גלברג: דרך אגב, גם הוועד של חברת החשמל התנגד לכניסה לבניין בתל-אביב עד שהם עובדים שם, ולא קורה שום דבר.

יוסי שריד: זה דווקא מעניין.

דוד בוליר: עובדים שם.

דוד בוליר: מה שאתה אומר פשוט לא נכון.

דוד בוליר: אתה מוציא דיבה.

אילן שלגי: למה אתה מוציא דיבתם?

סטלאן גלברג: יושב-ראש הוועד של חברת החשמל, זכרו לברכה, קבע – ואתה תגיד לי אם זה נכון או לא נכון---

אילן שלגי: אולי לאחר שהוא נפטר הוועד כן הסכים.

סטלאן גלברג: הוא קבע שלא נכנסים לבניין הזה אם רמת הקרינה עולה על 10 מיליגאוס.

דוד בוליר: עובדה שעובדים בבניין הזה, לא עשינו שום שינוי שם; ועובדים בבניין הזה לא אחרי שיורם אוברקוביץ' נפטר, אלא לפני.

יהודית גידלי: ומה רמת הקרינה?

דוד בוליר: כמו בכל תחנת משנה, בסביבות 10 מיליגאוס.

אילן שלגי: האדון בסוף, לא שמענו אותך.

יהושע ויסמן: ד"ר ויסמן מרפא"ל.

יהושע ויסמן: שלחתי לך מכתב בנושא הזה.

יהושע ויסמן: כל הזמן מדברים על תקנים: 4 מיליגאוס, 0.5 מיליגאוס, 2 מיליגאוס.

יהושע ויסמן: גם ב- 4 מיליגאוס אנשים נפגעים.

יהושע ויסמן: כשמגיעים לסף נמוך של עוצמת שדה, בעיקר שדה מגנטי האדם נפגע.

יהושע ויסמן: האדם הוא מערכת חשמלית, אנחנו שוכחים שכל הגוף שלנו עובד על חשמל.

יהושע ויסמן: אם נמצאים קרוב לשדה מגנטי, בעיקר, שמשתנה בעוצמות מסוימות, מהר מאוד מתחילים להרגיש את זה.

יהושע ויסמן: לכן כל השיחות על תקנים למיניהם בפחות מיליגאוס, יותר מיליגאוס, ילדים שנמצאים הרבה זמן בסביבה כזאת גם 4 מיליגאוס וגם מיליגאוס אחד משפיע עליהם.

אילן שלגי: אתה בעצם מדבר כמו ארגון הבריאות העולמי שדיבר על 4 מיליגאוס.

יהושע ויסמן: כל עוצמת שדה שאדם נמצא בסביבתה משפיעה עליו---

אילן שלגי: כולנו צריכים לחזור לימי החיים בטבע, חיים של ז'אן ז'ק רוסו.

יהושע ויסמן: העוצמה היא אחרת, וההשפעה היא אחרת, אבל בגוף האדם יש תמיד נקודות תורפה, והן מעורערות על-ידי עוצמות שדה חיצוניות.

יוסי שריד: מה אדוני במקצועו?

יהושע ויסמן: פיסיקאי ומהנדס אלקטרוניקה.

אילן שלגי: אני רוצה לסכם.

אילן שלגי: אני מציע לחבריי הצעה כדלקמן: ועדת החינוך והתרבות מודאגת ביותר מהמצב שבו קווי מתח גבוה ומתקני חשמל נמצאים מעל ובתוך בתי-ספר, וכי לפי מדידות שביצע המשרד לאיכות הסביבה בחלק מהם יש קרינה מעל המומלץ.

אילן שלגי: הוועדה קוראת לממשלה לקדם את הצעת החוק לקרינה בלתי מייננת שהונחה על שולחנה בידי השרה לאיכות הסביבה.

אילן שלגי: הוועדה מודאגת ביותר מעצם הספק באשר לסכנה הנובעת מן הקרינה הבלתי מייננת, אשר הפיקוח והתקינה לגביה אינם מוסדרים בחוק, וקוראת לממשלה ליתן פתרונות מהירים בלי להתחשב בשיקולי עלויות.

אילן שלגי: הוועדה קוראת לשלטון המקומי לא לאשר הקמת מבני חינוך בקרבת קווי מתח גבוה כל עוד לא נעשתה בדיקת קרינה בלתי מייננת.

אילן שלגי: פה אנחנו נותנים סעיף אחד שיהיה נוח גם לחברת החשמל: הוועדה רשמה לפניה בסיפוק את הודעת חברת החשמל כי בחודש הקרוב תבצע בדיקות ב- 31 בתי-הספר, המופיעים במכתב המשרד לאיכות הסביבה יחד עם נציגי המשרד לאיכות הסביבה ובתיאום מראש עם הרשות המקומית, וכן בכל בית-ספר שלגביו תבקש זאת הרשות המקומית.

אילן שלגי: האם חברי, חבר הכנסת שריד מצטרף?

יוסי שריד: לא.

אילן שלגי: מה אתה מציע לנו להוסיף?

יוסי שריד: אני חושב שזה מתחיל להלך שעמום על מי שמקבל את זה.

יוסי שריד: כל הודעה שלנו נפתחת בזה שאנחנו מודאגים.

יוסי שריד: דאגה בלב איש ישיחנה.

יוסי שריד: אני יותר ממודאג במקרה הזה, ואני חושב שצריך לפתוח במשפט חיווי פשוט: "ועדת החינוך והתרבות של הכנסת סבורה שנוכחות קווי מתח גבוה בסביבת בתי-ספר היא בלתי נסבלת, ומן הראוי שמצב זה יתוקן בכל ההקדם.

יוסי שריד: האחריות על התיקון רובצת על חברת החשמל.

יוסי שריד: חברת החשמל חייבת לנקוט בכל ההקדם ותוך כך וכך זמן את כל האמצעים שלרשותה כדי להרחיק קווי מתח גבוה ממוסדות חינוך".

יוסי שריד: כך הייתי רוצה שזה ינוסח.

דוד בוליר: רק שיהיה ברור, שבלי קווי מתח גבוה גם לא יהיה חשמל בבתי-ספר.

יוסי שריד: יהיו קווי מתח גבוה, אבל במקום אחר.

אילן שלגי: אני מציע לא לסיים בהחלטות.

אילן שלגי: אנחנו צריכים לנסות להוסיף את הדברים שלך לדברים האלה או במקומם, אבל בשלב זה אנחנו לא מחליטים.

יוסי שריד: אין לי שום בעיה לחבר את זה להרבה דברים שכתבת פה, למשל לגבי הבדיקות.

יוסי שריד: אבל לא מספיק לי שוועדת החינוך מודאגת.

עירית לבנה: זה לא מספיק חזק.

יוסי שריד: אנחנו צריכים לפתוח בקביעה שאנחנו לא מקבלים את השכנות הזאת בין קווי מתח גבוה לבין מוסדות חינוך, נקודה.

אילן שלגי: זה מקובל עליי.

אילן שלגי: שים לב, אמרנו פה שאנחנו קוראים לממשלה ליתן פתרונות מהירים ובלי להתחשב בשיקולי עלויות.

יוסי שריד: לקרוא לממשלה זה כמו לקרוא במדבר.

יוסי שריד: אתה יודע, קוראים ואינם נענים.

אילן שלגי: רבותיי, תודה רבה לכם.

אילן שלגי: חבר הכנסת שריד ואני ננסה, ואנחנו נחזור לנושא הזה.