ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 165, 2004-02-05 09:30

אילן שלגי: אני מבין שצ'ילה יכולים להיות פה כעת כי שם קיץ, והם בחופשה, איך מגיעים מאנגליה?

אבנר גורן: הקבוצות שמגיעות מאנגליה הן קבוצות שמגיעות לתקופה ארוכה, תוכניות ארוכות.

אבנר גורן: כל הקבוצות שמגיעות לשנה בארץ יש פרק של 10 ימים בארץ להכיר את הקרן הקיימת: אקולוגיה, יער, מים, אדמה, כל הבעיות שאנחנו מתלבטים בהן, ומזה אנחנו הקדשנו גם את הפרק לאתר ההיסטורי.

אבנר גורן: הקבוצות עבדו כאן על הקשר, למשל בין בית-כנסת של אז בהשוואה עם בית-כנסת של היום.

אבנר גורן: אני חושב שזה קטע שמדבר אליהם הרבה יותר מכל סיפור אחר שאנחנו מספרים, במיוחד באזור שהוא גם כפרי, חקלאי, שיהודים ישבו בו ועבדו ולא עשו מלחמות.

אבנר גורן: היישוב הזה מתאפיין מבחינה ארכיאולוגית בתקופה ארוכה של ההתיישבות שלו.

אבנר גורן: העתיד צופן הרבה תקוות לקבוצות נוספות לקבוצות נוספות ולפעילות נוספת.

ראובן: אנחנו הוצאנו פרסום בעברית ופרסום לחו"ל וגם מצגת כדי להראות את כל הפעילות.

ראובן: כל מה שמצולם כאן זה קבוצות בשטח.

אבנר גורן: בוקר טוב, וברוכים הבאים.

אבנר גורן: שמי אבנר גורן ואני ארכיאולוג שעוסק הרבה מאוד שנים בחינוך, ובעיקר חינוך בשטח.

אבנר גורן: מצאתי אוזן קשבת גדולה בקרן קיימת, התחברנו יחד קבוצה של אנשים והם לפרויקט שאנחנו הגינו מתוך נקודה בסיסית שמאוד מטרידה אותנו, ואני רוצה להעלות את זה למפלס הגבוה ביותר שאפשר כדי להראות איך ההתחלה הזאת יכולה להיות פתח לפרויקט שקרן קיימת מכירה בו פרויקט מוביל וגדול.

אבנר גורן: לא אחדש כלום, ודאי לא לאנשי ועדת החינוך, אבל אני אחזור בכל-זאת ואגיד שאחת הבעיות הגדולות ביותר שאנחנו עומדים בפניהן כרגע היא חיבור בין בני נוער לבין ההוויה של להיות יהודי לבין ההוויה של להיות ישראלי.

אבנר גורן: לשמחתי, אני כבר הרבה מאוד דורות בארץ, והמשפחה שלי הייתה מעורבת כאן גם בעלייה, בבנייה וכדומה.

אבנר גורן: והמפעל הענק של ציונות והקמת המדינה הוא מפעל שאכן הגיע להגשמה, ובסופו של דבר יש כאן מדינה.

אבנר גורן: הבעיה שאנחנו עומדים מולה כרגע זה לא להקים מדינה, לא לרכוש קרקעות; קרן קיימת כבר לא רוכשת קרקעות, אלא שהמדינה הזאת תתקיים באיכות ובהוויה שאנחנו רואים אותה נכונה.

אבנר גורן: הבעיה הגדולה הזאת היא דור העתיד שלא מתחבר לערכים שהציונות הוותיקה מציגה, ויותר מזה מפנה עורף גם לחיבור לארץ, וכמובן ליהדות.

אבנר גורן: אם באמת היה אותו צורך שקיים היה - ואני אומר את זה בהערכה רבה - בימי א.ד.

אבנר גורן: גורדון לחתוך את הקשר בין ההוויה של העולם היהודי שהיה בגלות לבין ההוויה החדשה של הארץ לנגוע באדמה, ומכל מקום שבאת לפלח במחרשה את האדמה - אל הילדים שלי זה לא מדבר יותר, ואין מה שיחליף את זה.

אבנר גורן: כשעמדנו שנים רבות בפני הבעיה מה קורה באנו בסוף עם רעיון ואמרנו שאנחנו צריכים לתת את התחליף שצריך לתת לנער את ההרגשה שהוא חלק מזה.

אבנר גורן: השאלה הייתה מה התחליף והשאלה השנייה היא איך עושים את זה.

אבנר גורן: אמרנו שיש עולם אדיר, עולם לא ייאמן בעצמתו של מורשת יהדות, ואני לא מדבר דווקא על דת, אלא על כל עולם הערכים של היהדות.

אבנר גורן: הבעיה היא לגשר ודאי עם נוער חילוני, אבל לא פחות עם נוער בחו"ל, שגם אם בא מבתים דתיים עדיין עומד בפני בעיה כזאת, שלא לדבר על נוער חילוני שהוא הרוב של הנוער שקיים שם.

אבנר גורן: יש נוכחות קיימת בארץ של אותה הוויה ומורשת, אבל הביטוי הפיסי שלה הוא מצומצם.

אבנר גורן: מכיוון שיהדות מבטאת ברוח ולא בחומר, אפשר לראות מסגדים עם צריחים רבים, אפשר לראות כנסיות רבות עם צריחים, והרבה פחות נוכחות פיסית יהודית בארץ.

אבנר גורן: פיסית היא צורה שאנשים יכולים להתקשר אליה.

אבנר גורן: קשה לדבר בתיאוריות, הרבה יותר קל לנגוע בדברים ולראות אותם.

אבנר גורן: מצד שני הייתה קיימת כאן מורשת ארוכת ימים, רציפה של אנשים שחיו כאן לאורך הדורות, ורובם היו אכן יהודים, אלה שזה לא בא לידי ביטוי פיזי בשטח.

אבנר גורן: כארכיאולוגים אנחנו יכולים למצוא מקומות כאלה, אבל אנחנו צריכים להיות בעלי מקצוע כמוהו כדי לדעת על מה מדובר.

אבנר גורן: הרעיון היה להתייחס לנוכחות, ובעיקר אל הרצף שקיים כאן מקדמת-דנא עד היום.

אבנר גורן: צמצמנו את עצמנו בהתחלה לנגב מסיבות רבות: גם משום שזה פרויקט שנמצא בראש מעייני המדינה; גם משום שהרבה יותר קל להביא נוער למקומות שקטים.

אבנר גורן: אבל הכוונה היא שזה יהיה פתח שהרעיון הזה יתפשט בארץ כולה.

אבנר גורן: לקרן הקיימת יש מנדט מרגע היווסדה, לפני 102 שנים - היא אחראית על הקשר בין העם לבין האדמה הזאת.

אבנר גורן: הקשר הזה יכול לבוא למגע מחודש עד כדי כך שאנשים שבאים לשטח---

אילן שלגי: תיקון אחד: עם כל הכבוד לקרן הקיימת אנחנו כולנו אחראים לקשר בין העם לבין האדמה הזאת.

אבנר גורן: אין ספק.

אבנר גורן: אלא שלה זה המנדט שהיא צריכה לפעול לפיו.

אבנר גורן: לכן אני יכול לבוא בטענות ולהגיד: ברחל בתך הקטנה.

אבנר גורן: לכן הרעיון היה להתייחס לכמה שיותר אתרים בארץ, לא משנה מאיזו תקופה הם, אלא שהם שייכים לאותה הוויה.

אבנר גורן: נטפל בהם בשני מישורים: האחד, אותו נוער שמגיע לארץ יוכל לשבת כאן לעבוד בלי שנטיף לו, אלא שבדלת האחורית ההתחברות תהיה משום שהוא עוסק בדברים שילהיבו אותו: חפירה, שיקום, הכשרת שטח; וכשהוא חופר בית-כנסת או בית שגרו בו אנשים, יצאו לשדה וחרשו ואצרו את השמן, הוא ירגיש שזה חלק ממנו; כי חיו כאן אנשים שהיו להם ילדים והם הלכו בבוקר והיו צריכים לדאוג לארוחת בוקר ולהביא מים מהשדה.

אבנר גורן: גם הוא ירגיש שהוא מכיר את המטלה הזאת של היומיום.

אבנר גורן: יש הרצף הזה וההוויה הקיימת בכל נקודה.

אבנר גורן: ההתחברות הזאת היא אסוציאטיבית ורגשית, וממנה ייבנה "אני שייך לסיפור הזה".

אבנר גורן: לסיפור הזה יש נפח גדול, הוא לא תלוש, הוא לא התחיל ב- 48', אלא זה משך שממשיך עד היום, והוא פתאום מגלה את זה והוא חלק מזה.

אבנר גורן: האתרים האלה אמורים להיות נקודת המפתח שתוך כדי עבודה ייווצרו קשרים כאלה שמותנים - ללא ספק - בתכנית חינוכית עמוקה שתדע מה היא רוצה לעשות.

אילן שלגי: כמה בני-נוער אתם מצליחים להביא הנה בשנה?

ראובן: אנחנו מדברים על שלב של 1500 עד 2000.

אילן שלגי: שחלקם מחו"ל.

אילן שלגי: ונוער ישראלי?

ראובן: אנחנו כרגע לא מדברים על נוער ישראלי בגלל בעיות תקציביות.

ראובן: אם נפתור את הבעיה התקציבית של נוער ישראלי ידובר בעשרות בתי-ספר.

עוזי חלמיש: סליחה, ראובן, המקום חשוף ל- 100 אלף מבקרים נוספים.

אילן שלגי: כאלה שמגיעים למרכז ג'ו אלון.

אילן שלגי: היו תקופות שנוער ישראלי יצא לשירות לאומי, כולל ביערות הקרן הקיימת; אני מכיר את זה, הייתי מעורב בזה אישית בתקופת שירותי בפיקוד הגדנ"ע.

אילן שלגי: הייתי מד"ן, והייתי קצין חינוך בגדנ"ע ואני סגן אלוף במילואים בפיקוד הגדנ"ע.

אילן שלגי: ב- 82' הייתי במילואים ביער המלאכים ליד קריית-גת, והנוער עבד ביערות הקרן הקיימת ונסע לעבוד בבסיסי צה"ל.

עוזי חלמיש: החלק של הישראלים תלוי במנהל האגף ובסגן מנהל הסתדרות הדירקטוריון.

עוזי חלמיש: אם אפשר ליצור בין הישראלים מוטיבציה לשירות הלאומי במקום הטיול השנתי, שיהיה כאן כאחת התכניות, אני חושב שלא יושב-ראש האגף ולא סגן היושב-ראש יתנגדו לזה.

אילן שלגי: גם סגן שרת-החינוך - שיש לי אתו מחלוקות בעניינים אחרים - הוא גם מד"ן.

אילן שלגי: יש לך היום בין הגורמים המשפיעים בחינוך אנשים שיכולים לסייע לך בזה.

אבנר גורן: אני רוצה להוסיף נקודה אחת שאני חושב שתסייע.

אבנר גורן: הרעיון היה לא רק להפעיל את הנוער, אלא ליצור כאן אתרים רבים ככל האפשר בתפרוסת רחבה ככל האפשר וגם בחתך אורך כדי שבסופו של דבר משפחה תוכל לבוא אליהם בכוחות עצמה, והם ידברו בשפה הזאת.

אבנר גורן: כלומר, יש כאן דבר חדש בפיתוח אתרים וגם במה שרשויות אחרות עושות, ואנחנו רוצים לעבוד כך שהמסר יהיה ממוקד; אנחנו רוצים ליצור אתרים רבים ככל האפשר שישמשו בסוף לא רק להפעלת הנוער, אלא יהיו נכסי צאן ברזל שיעבירו את המסר אחר-כך.

אילן שלגי: ראשית תודה רבה על האירוח.

אילן שלגי: אני מתנצל שמרוב רצון לראות ולהספיק לוח הזמנים הוא מאוד צפוף.

אילן שלגי: מתכנסים גברות וגברים מכובדים, ואין לנו זמן לשמוע כל אחד ולהחליף דברים, אבל המעט ששמענו עד עכשיו נותן לי להבין שאתם עושים דברים מאוד חשובים, ואני מניח שנראה עוד דברים מרשימים בהמשך.

אילן שלגי: החיבור של הנוער ושל המבוגרים אל האדמה הזאת הוא דבר שצריך לעבוד עליו, זה בכלל לא מובן מאליו.

אילן שלגי: יש לנו פה היום הרבה מאוד אזרחים יהודים שלא מובן להם מאליו שזה המקום שלנו, שיש לנו זכויות על המקום הזה.

אילן שלגי: סך-הכול זו תופעה מופלאה שאין כמוה בתולדות האנושות, שעם חזר אל אדמתו אחרי הפרש של הרבה מאוד שנים - 2000 שנה זה לא מדויק - ויש הוכחות של רצף בהתיישבות היהודית בארץ-ישראל, גם אם לא הייתה ריבונות יהודית, לפחות עד התקופה הצלבנית ומעט בהמשך לזה.

אילן שלגי: מפעל החידוש של תחיית העם היהודי בארצו אינו מובן מאליו.

אילן שלגי: אני מודאג מכך שלא רק הנוער, אלא אפילו יש היום דור של הורים שהדברים לא מובנים מאליהם לגביהם, ולאנשים לא כל-כך אכפת אם הם יגורו פה או בסן-פרנציסקו או בקנברה.

אילן שלגי: אנשים קשורים למקום משום שפה המשפחה והחברים, אבל מבחינת הערכים - בעיקר בקרב הציבור החילוני שהוא הרוב - זה לא מובן מאליו לאנשים שזה המקום שלנו, וחשוב מאוד שנדע לחבר את עם ישראל לארץ-ישראל.

אילן שלגי: אתה אמרת שהנגב היום הוא בראש העדיפויות?

אילן שלגי: הלוואי.

אילן שלגי: אנחנו צריכים לעשות שהנגב והגליל יהיו בראש העדיפויות.

אבנר גורן: אנחנו נקבל את האתגר שאם אתה כיושב-ראש ועדת החינוך תוכל לחבר את מדינת ישראל עם משרד החינוך ועם בתי-הספר שיתחילו להשתלט על העסק, אנחנו נהיה שותפים לאתגר הזה; ואם תחזיר את ימי הגדנ"ע של אז, אנחנו נהיה הקולטים הגדולים ביותר של המערכת כי יש לנו מספיק פרויקטים ברחבי הארץ להתמודד אתם.

אילן שלגי: אני באמת מציע שנשב על זה.

אבנר גורן: מאה אחוז.

דב נחליאלי: אף על-פי שהזמן קצר הייתי רוצה לומר בכל-זאת כמה מילים: קודם כל רשות העתיקות, מלבד העבודות הרגילות שלה וחפירות ההצלה מנסה להתקרב אל הציבור הרחב, ואת זה אנחנו עושים בעזרת מרכזים ארכיאולוגים.

דב נחליאלי: לכל מרחב יש לנו מרכז ארכיאולוגי.

דב נחליאלי: בדרום מנהלת את זה אורית אפללו.

דב נחליאלי: דרך המרכזים הללו אנחנו מנסים לחדור לבתי-ספר יסודיים ותיכוניים ומכללות כדי לנסות לתת את החלק של הארכיאולוגיה של ארץ-ישראל.

דב נחליאלי: אנחנו לא מתעסקים בעניינים פילוסופיים ובענייני יהדות, אלא בנושא הארכיאולוגי וההיסטורי של הארץ.

דב נחליאלי: העבודה עם הנוער בבית-הכנסת ומעון עשינו כבר לפני כן במועצה אזורית שמעונים בפרויקט 2000.

דב נחליאלי: קפצנו על הרעיון הזה, ואנחנו ממשיכים בזה.

דב נחליאלי: אנחנו מצפים ממשרד החינוך שיאפשר להיכנס לבתי-ספר, קצת לתת יותר את החלק הארכיאולוגי.

אילן שלגי: אנחנו אומרים תמיד שזו מערכת החינוך, אבל היא בעיקר עסוקה בללמד, ובללמד אנחנו לא כל-כך מצליחים בזמן האחרון, אז צריך לפחות להגביר מאמץ בללמד, אבל גם לעשות חינוך.

אילן שלגי: (סיור בבית-ספר מרחבים)

אביגיל ברגמן: אני מאוד מתרגשת כי אילן כאן, אז אילן סליחה.

אביגיל ברגמן: יחיאל לקט היה כאן לפני שנה וחצי והניח פה אבן פינה גדולה ונטענו עץ זית, והיום הוא כיבד אותנו פעם נוספת בהפתעה, שנה וחצי אחרי, ואני מאוד שמחה שיש לי מה להראות לו,שהנטיעה הזאת הייתה נטיעה אמיתית.

אביגיל ברגמן: ברוכים הבאים.

שרה הורביץ: הגענו לכאן בעקבות פרויקט מאוד מיוחד וייחודי של קרן קיימת שנקרא בשם "פרויקט מעו"ף", ולדעתי, הוא פרויקט שמחולל שינוי ופורץ דרך בנושא החינוך הסביבתי.

שרה הורביץ: לדעתנו, היום בקרן הקיימת החינוך הסביבתי בבתי-הספר הוא לא בדיון, וועדת החינוך של הדירקטוריון שלנו יזמה את פרויקט מעו"ף - בבתי-ספר מרובי עולים בישובי פריפריה.

שרה הורביץ: אני רוצה להזמין את יושב-ראש הדירקטוריון שלנו לשאת כמה משפטים, ויש לו גם הפתעה קטנה.

שרה הורביץ: חיליק, בבקשה.

2446: אני רוצה לברך את יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת.

2446: כבוד לי ולכולנו שהוא נותן ביטוי למשרד החשוב ביותר, ואנחנו מאוד שמחים שהוא אתנו היום בט"ו בשבט.

2446: הייתי פעמיים בבית-הספר שלך והתרשמתי עמוקות מהפעולה החינוכית שנעשתה בו.

2446: לפני שבאתי לפה חשבתי שיהיה נכון לעשות משהו יוצא דופן בהפתעה למנהלת אביגיל, כהערכה על כל מה שנעשה פה.

2446: ראש המועצה האזורית, שהוא ידידי, יש לו חלק לא מבוטל בליווי בית-הספר ובטיפוחו.

2446: לכן אביגיל, אני מעניק לך תעודת הוקרה ותעודת הרשמה בספר הזהב של הקרן הקיימת.

2446: כתוב: "לאביגיל ברגמן, מנהלת בית-הספר האזורי-קהילתי-מרחבי, בנגב ייבחן העם בישראל - דוד בן גוריון -בהערכה ובהוקרה על עבודה יהודית מופלאה ועל הנאמנות והמסירות".

אביגיל ברגמן: יש פה רשימה ארוכה של אנשים מופלאים, גם בתוך בית-הספר וגם מסביב שבזכותם: הקרן הקיימת וצוות מורים מופלא והרשות, והרשימה עוד ארוכה.

אביגיל ברגמן: המון תודה.

קריאה: הכול ערוך בטוב טעם, משהו באווירה הלאומית על ט"ו בשבט.

קריאה: ממש מפתיע כמה חומר נכנס פה, אוצר בלום על ט"ו בשבט על כל ההיסטוריה היהודית.

קריאה: תודה רבה לכם.

אילן שלגי: אני מודה לכם על קבלת הפנים.

אילן שלגי: אני מתנצל שאנחנו באים לא למשך זמן שהיינו רוצים להיות אתכם.

אילן שלגי: אמר יחיאל שהכנסת הוא הריבון; הריבון הוא העם.

אילן שלגי: היום זה יום-ההולדת של הכנסת שנוסדה בט"ו בשבט 1949.

אילן שלגי: הכנסת מציינת היום את יום-הולדתה יחד עם ט"ו בשבט, ואני סברתי שמה יותר מתאים מאשר ועדת החינוך של הכנסת תתחבר עם מערכת החינוך בשטח: עם ילדים שנוטעים ולומדים, עם המורים ועם המחנכים שמובילים את הפעילות.

אילן שלגי: אנחנו שמחים להיות פה.

אילן שלגי: אנחנו נוסעים הרבה מאוד בארץ במערכת החינוך, ברשויות מקומיות לראות את החינוך.

אילן שלגי: לכן אני מאוד שמח להיות אתכם, ומעוניין לשמוע מה אתם עושים.

אביגיל ברגמן: אני מוכרחה להגיד שאבא שלי יהיה מאוד גאה כי אנחנו סוגרים מעגל.

אביגיל ברגמן: גם לאבא שלי מגיעה כל ההשקעה הזאת.

אביגיל ברגמן: אני רוצה להראות לך, יחיאל, מה התרחש פה מאז שהיית פה בפעם הקודמת, וכשהצגתי לפניך את התכנית שהייתה גיבוש ראשוני לאחר הרבה התלבטויות, אתה הוספת לנו היבט מאוד חשוב לטעמנו - הנושא המורשתי.

אביגיל ברגמן: החלטנו שאנחנו מוציאים ספר שכולל בתוכו כמה היבטים על האזור שלנו: בהתחלה היינו מאוד להוטים על הספר, אבל התחלנו בתהליך כל-כך מרתק שהספר פחות מעניין אותנו.

אביגיל ברגמן: היבט אחד הוא מה שהיה פעם במרחבים מנקודת מבטם של המתיישבים; היבט נוסף הוא מגוון התרבויות באזור; והיבט נוסף הוא נחל שמריה שעליו בחרנו מספר מוקדים חשובים שיש להם ערך מורשתי וגם סביבתי, כמובן; אתרים במרחבים שמאחוריהם יש סיפור ההתיישבות וסיפורים חשובים על מתיישבי האזור; וקבוצה נוספת שנבחרה בבית-ספר להוביל תהליך של שינוי תפיסתי-סביבתי בהנהגת בית-הספר.

אביגיל ברגמן: אלה תמונות מייצגות.

אביגיל ברגמן: הפרויקט הזה הוטמע בתוך תכנית הלימודים שעתיים שבועיות.

אביגיל ברגמן: תלמידי כיתות ה', ו' מתחלקים ל- 4 קבוצות שכל אחת מהן עוסקת במשהו, ומדי פעם יש לנו חפיפה לכל הקבוצות כדי ללמוד מה עושות הקבוצות האחרות.

אביגיל ברגמן: אלה תמונות מייצגות של התלמידים אצל סבתא של אחת התלמידים.

אביגיל ברגמן: הם למדו על התרבות הכורדית ואפיית פיתות והתנסו בזה.

אביגיל ברגמן: מתוך נחל שמריה יש פה תמונות של נקודת המפנה המודרנית שממנה התחיל מיפוי ארץ-ישראל; ומתוך מוזיאון היישוב שלנו שנמצא בקריית החינוך.

אביגיל ברגמן: ילדים חקרו על המבנים במושבים: בית אריזה לפרחים במושב מסלול משנות החמישים ועל השינוי בסביבות לאחר שהמקום הפך להיות צימר.

אביגיל ברגמן: ילדים נפגשו עם אנשים בקהילה שידעו לספר להם, למשל על גבעת האגבות.

אביגיל ברגמן: הילדים ישבו עם האדם שעבד בגבעת האגבות והגיע לשם שוב אחרי הרבה מאוד שנים שהוא לא היה שם, ומאוד התרגש משום שאח שלו נהרג שם בידי פדאיון שהיה שומר שם.

אביגיל ברגמן: אותו דבר ממפעל האגבות שנמצא בקק"ל; חייט עבד שם והסביר לתלמידים על תהליך הפקת הסיבים, שלא היה רווחי בסופו של דבר משום שהוא הפסיד לסיבי הניילון.

אביגיל ברגמן: הורדנו 80 ילדים לנחל שמריה, והם למדו בסבב.

אביגיל ברגמן: חילקנו למוקדים שונים, וכל קבוצה למדה על נקודה אחרת במקום והחליפו אחר-כך עם קבוצה אחרת.

אביגיל ברגמן: נוסף על צוות המורים שמנחה את הילדים יש כאן גם טלילה מקק"ל בנושא ההדרכה, נציג היחידה החברתית שגם הוא שותף לזה.

אביגיל ברגמן: אפילו איש הביטחון של האזור שלנו, של מועצה אזורית מרחבית, השיטור הקהילתי גם הוא מתנדב לעבוד במוקד כזה ולתת את הפן שלו בהתמצאות במרחב.

אביגיל ברגמן: גם את המורה שלנו שמנגנת בגיטרה אנחנו לא שוכחים.

אביגיל ברגמן: הילדים נפגשים עם המראות האלה של אתר פסולת, ואנחנו רוצים שהם יהיו השגרירים בבתים שלהם בשינוי התפיסתי של הנחל.

אביגיל ברגמן: אלה נופים שמשתקפים מהנחל.

אביגיל ברגמן: הלמידה שלנו היא רב-תחומית ולנושאים האלה הורדנו כיתת אמן שסיירה בנחל, והתוצרים ממש מאחוריכם, של ילדים שציירו.

אביגיל ברגמן: אלה עקרונות התכנית שלנו.

אביגיל ברגמן: בפעם שעברה הענקת לנו מתנה.

אביגיל ברגמן: אני יכולה להראות לך את התוצאה של המתנה?

אביגיל ברגמן: יחיאל לקט העניק לתלמידי בית-הספר טיול לאן שהם רוצים, ואנחנו ידענו לאן אנחנו רוצים: הגשמנו חלום והוצאנו את הילדים למישור החוף הדרומי לסיור בעקבות לוחמי תש"ח.

אביגיל ברגמן: יצאנו עם כל בית-ספר עם ההורים, התחלקנו למספר אתרים: לנגבה, לניצנים, ליד-מרדכי.

אביגיל ברגמן: נפגשנו עם צוות החינוך של קק"ל ועיבדנו אתם את התכנית שתהיה באותו יום.

אביגיל ברגמן: אחרי שהייתה פעילות באתרים השונים התרכזנו כולנו בגבעת ארנון שחולשת על מצודת יואב, ושם עשינו טקס מאוד מרשים והדלקנו 12 משואות, והחוויה הייתה מדהימה והשאירה רושם עז.

אביגיל ברגמן: אנחנו עושים פנינים עם העזרה שלכם וכמובן של היחידה הסביבתית שלנו ולכל אלה שמגיעה להם המון תודה.

אבנר: תודה על הביקור.

אבנר: בימים כאלה חשוב מאוד שתראה בשטח את הפעילות ואת הנעשה יום-יום איך אנשים מתאמצים, ולצערנו, אחרים מקלקלים לנו שם.

אבנר: תעביר את המסר הלאה.

אבנר: עם חבורה שכזאת פשוט כיף לי להיות ראש המועצה.

אבנר: היום הוענקה לאביגיל מתנה שנייה – בבוקר העניקו לה את הקביעות שלה.

אילן שלגי: זו לא מתנה, זה מגיע.

אבנר: כיף לנו יחד עם הצוות הנפלא הזה שיושב מאחורינו, שעושה את העבודה הזאת יחד עם ההורים.

אבנר: קק"ל הפכה להיות משפחה ממש.

אבנר: העובדים שלנו הם היישובים שלנו, והם בנפשנו.

אבנר: אני לא מתבייש להגיד לך שהרבה נעשה בזכות אביגיל, מקומות שלא ידעתי עליהם מאחורי הבית.

אבנר: אילן, מזכרת קטנה אנחנו רוצים להעניק לך.

אילן שלגי: נתלה את זה בוועדת החינוך.

אילן שלגי: תודה רבה לכם.

אילן שלגי: תמונות של ילדים הם הדבר הכי מתאים לוועדת חינוך.