ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 158, 2004-02-02 13:00

אילן שלגי: אני פותח את הישיבה.

אילן שלגי: הנושא בסדר-היום הוא: צו הרשויות המקומיות (ייעוד כספי הקצבות למטרות חינוך) (הוספת מטרות לתוספת), התשס"ד-2003.

אילן שלגי: נמצאים עמנו: עמוס מירון ממועצת התלמידים והנוער, אבי פסקל - מארגון המורים העל-יסודיים, שמחה שניאור - סמנכ"ל ומנהל מינהל הפיתוח במשרד החינוך, דורית מורג - יועצת משפטית במשרד החינוך, נועה בן-אריה - יועצת משפטית למרכז השלטון המקומי, מוטי מרוז - חשב משרד החינוך, שולה מור - מאגף תקציבים במשרד החינוך ויוסי שטיינברג מאגף החשב הכללי במשרד האוצר.

אילן שלגי: למעשה, בישיבה הקודמת, בה קיימנו דיון, שמענו את עמדות כל הנוגעים בדבר פרט למשרד החינוך והתרבות שלא היה אז איתנו.

אילן שלגי: לכן, ברצוני להתחיל הפעם עם נציגי משרד החינוך והתרבות.

שמחה שניאור: נושא זה עלה אצל קודמךָ ואצל קודמוֹ של קודמךָ.

אילן שלגי: אם כך, אולי היום נעשה הסטוריה ונאשר זאת.

שמחה שניאור: אדבר בקצרה.

שמחה שניאור: אינני מדבר עכשיו על תקציבי המשכורות למורים, שזה קיבל ביטוי, פחות או יותר, באופן חלקי, בהצעה והחוק שחבר-הכנסת זבולון אורלב הביא בשעתו לכנסת.

שמחה שניאור: אני מדבר בשמם של תקציבים ייעודיים אחרים, בין היתר גם בתקציבי פיתוח שמשרד החינוך נותן כדת וכדין, באמצעות הרשאות תקציביות, לרשויות המקומיות.

שמחה שניאור: הרשות חותמת חוזים, מתחילה לבנות ומביאה אלינו חשבונות, ופה מתחיל הפלונטר.

שמחה שניאור: היום יש מצב מאוד קשה שבו נתונות מרבית הרשויות.

שמחה שניאור: יש היום מצב שתקציבי פיתוח – שאעמוד עליהם - של בינוי כיתות, בינוי גני-ילדים, תשתיות היקפיות, חידוש מבנים, מכללות וכל שאר התקציבים הייעודיים שקשורים בתשתיות, למעשה, לא מגיעים ליעדם.

שמחה שניאור: בידי הרשות הרשאה תקציבית, אישרנו להתקשר עם קבלן, הכסף נמצא, וחלק מהרשויות המקומיות מודיעות לנו בכתב שהן לא רוצות שנעביר אליהן כספים, וחלק גדול שמעבירים להן כספים החשבונות משולמים על-ידינו, ואנו לא משלמים פעמיים, אבל התשלום לקבלן לא ניתן כי החשבון נבלע בין כל הדברים האלה.

שמחה שניאור: ברצוני לומר בקצרה - לעמיתיי האחרים, מבחינה משפטית ומבחינת החשבות והשלטון המקומי יש ודאי דברים אחרים לומר בנושא - שאנו כאן מפסידים באופן משולש; קודם כל, כספים לא מגיעים ליעדם ופתיחת שנת הלימודים משובשת.

שמחה שניאור: במקום המבנה שיכלו לגמור אנו, המערכת, צריכים להעמיד מבנים יבילים, כלומר עוד עלות בימים כאלה של חסר.

שמחה שניאור: בנוסף, הרשות המקומית שממילא נמצא בחסר, בלחץ של ההורים וכו', נדרשת על המבנים היבילים שלנו להוציא עוד כספים ותשתיות, וגם זו הוצאה שולית מיותרת מאד.

שמחה שניאור: הדבר השלישי שממנו המערכת יוצאת נפסדת הוא שאם היינו יודעים המצב מראש, היינו מעבירים לרשויות אחרות שהן זמינות ובצורה כזאת היינו מנווטים התלמידים.

שמחה שניאור: אנו לא יודעים כלום.

שמחה שניאור: ברגע שאנו נותנים חוזים, ואישור חתימת חוזה נותן חשב משרד החינוך שלנו, כולם אצלנו שווים וצדיקים.

שמחה שניאור: הבעיות מתחילות עם התשלומים הראשונים.

שמחה שניאור: בדרך-כלל, התשלומים הראשונים אוטומטיים, אבל ברגע שמגיעים לחשבונות מפורטים משלד ואילך או שהרשות מעוקלת ולא מעבירה את הכספים לקבלן, והקבלן מתחיל ב-DELAY ולא מוסר מפתחות, ולקראת 1 בספטמבר אנו מתחילים במחול שדים.

שמחה שניאור: הגרוע מכל הוא, שאנו צריכים לעשות הוצאות מיותרות.

שמחה שניאור: לכן, השרה שלנו הציעה לבית המכובד הזה את הצעת החוק להרחיב את נושא ייעוד כספי הקצבות למטרות חינוך מעבר לנושא שקיים היום בנושא משכורות.

שמחה שניאור: הנושא כולל תקציבי פיתוח, הסעות לתלמידים, שיפוץ מבני חינוך ותשתיות עקיפות.

אילן שלגי: מר שניאור, מה שאתה אומר כל כך ברור ומובן מאליו, שאני מתפלא שלא הגיע אלינו קודם.

אילן שלגי: אתה אומר שזה נדון בוועדה בעבר.

אילן שלגי: החוק, שמתייחס לאפשרות הזאת, הוא משנת 2000, ובחוק עצמו היתה תוספת עם שלוש מטרות, וכעת אתם באים להוסיף עוד שתיים.

אילן שלגי: למיטב זכרוני, בישיבה הקודמת לא היה אף אחד שהיה נגד.

אילן שלגי: אם יש פה מישהו שמתנגד או מסתייג - לא אומר לי שצריך להוסיף עוד מטרות - מהוספת שתי המטרות האלה, או אם אתם מכירים איזה שהם נימוקים, למה עד היום הז לא נעשה.

מוטי מרוז: מי שחושב שהרחבת צו החינוך יפתור את הבעיה טועה.

מוטי מרוז: יש היום רשויות מקומיות למכביר שמקבלות כספי חינוך לתוך תקציב החינוך.

מוטי מרוז: אני מודיע לך פה באחריות, שלמרות שהכספים מגיעים לתוך תקציב החינוך הם לא מגיעים אחר כך לחינוך.

מוטי מרוז: לגבי המחשבה התמימה של ישוב שחושב שעל ידי שינוי טכני שבו ירחיבו תחומים נוספים לחשבון החינוך וכך יפתרו את בעיית תקציבי החינוך ויבטיחו אותם, אני אומר לך שהוא תמים מדי.

מוטי מרוז: הלקחים של ה-2-3 השנים האחרונות של תקציבי החינוך הצביעו על תופעה שאתה יכול לעשותה כמעט הפוך על הפוך; כפי שאתה יודע, תקציבי החינוך היו היחידים שהם תקציבים שאינם מעוקלים.

מוטי מרוז: הם מגיעים לרשות המקומית כסדרם בתחילת כל חודש, ואומר לך זאת חשב משרד החינוך.

מוטי מרוז: מבחינת מוסר התשלומים, אנו מעבירים להם כל פעם ב-1 לחודש.

מוטי מרוז: רשויות לא מעטות משתמשות בתקציב הזה, שזה התקציב הנזיל שלהן, לצורך התקציב השוטף.

אילן שלגי: האם אתה מדבר גם על תקציבים שכלולים בצו?

מוטי מרוז: תקציבים שלא כלולים בצד לא מגיעים לרשות כי היא מעוקלת.

אילן שלגי: האם אתה אומר שהם עבריינים?

מוטי מרוז: אמרתי את מה שאני אמרתי.

אילן שלגי: אתה אמור לבוא לכאן ולהגיד לנו: אנא, תאשרו לנו להרחיב את הצו.

מוטי מרוז: עמדת האוצר - ואני איש האוצר - היא כזו שאני לא יודע אם ההרחבה תפתור את הבעיה.

אילן שלגי: אם כך, האם אתה מציע לי לא לאשר?

מוטי מרוז: אני לא מציע לא לאשר, ואני לא מציע כן לאשר.

מוטי מרוז: אני רק מציג דברים כהווייתם.

מוטי מרוז: היו"ר אילן שלגי: זה די חמור.

אבי פסקל: אנחנו מתנגדים להרחיב את הנושא הזה.

אבי פסקל: אנו די דחפנו לכיוון החוק.

אילן שלגי: כן, את שכר המורים כללו פה מלכתחילה.

אבי פסקל: נכון.

אבי פסקל: זו היתה אחת המטרות העיקריות, כי היו עשרות מקומות שבהם מורים לא קיבלו במשך חצי שנה ויותר.

אילן שלגי: למה אתה מתנגד היום?

אבי פסקל: אנחנו מפחדים.

אבי פסקל: כיום, הכסף מגיע למורים, ובשנתיים האחרונות יש שקט תעשייתי וכמעט אין תלונות של הלנות השכר.

אבי פסקל: ברגע שיורחב, הכסף כבר לא יגיע למורים.

אבי פסקל: בצורה זו אחרת, הכסף יתחיל לשמש לדברים אחרים.

אבי פסקל: יעמיסו את הכסף על עשרות דברים אחרים ברשויות המקומיות.

אילן שלגי: אתה סבור שלא יעבירו יותר כסף אלא רק יוסיפו מטרות.

אבי פסקל: יוסיפו מטרות, וחלק הכסף ילך לדברים אחרים במקום לשכר מורים.

אילן שלגי: מר מרוז, אני מבין שגם היום מועברים כספים למטרות של הסעות ובינוי ושיפוץ, אלא שהם לא מוגנים כמו שמוגן נושא שכר המורים.

אילן שלגי: מר פסקל, אינך צריך לחשוש שיקחו כספים להסעות מתוך כספי שכר המורים.

אילן שלגי: הכוונה היא שגם כספים נוספים, שהיו מועברים ואינם נכללים בצו, ייכללו בצו.

אבי פסקל: אינני יודע מה יעמיסו.

שמחה שניאור: לא צריך להעמיס.

שמחה שניאור: אלה תקציבים נפרדים.

דוברת: אלה לא תקציבים נפרדים.

דוברת: שמחה שניאור: זה לא יגיע, בסופו של דבר, למשכורת, וזה יחסר.

אילן שלגי: בהתחלה, סברתי שאינך מבין.

אילן שלגי: עכשיו, עם כל הכבוד, אני חושב שמה שאתה אומר הוא מעט קטנוני.

אילן שלגי: אם אתה מבין ומתנגד, אני תמה.

אבי פסקל: נאמר לך פה במפורש שלוקחים את הכספים ושהם לא מגיעים למה שהם צריכים להגיע אליו.

אילן שלגי: ברגע שהכספים יהיו מוגנים, למרות שיכולתי להבין שגם מזה נוגסים, בכל זאת מצבם טוב יותר.

אבי פסקל: ככל שזה יורחב, כך זה פחות יגיע למטרות שאליהן זה מיועד, כי ייווצר משחק אפילו בין התקציבים עצמם.

שמחה שניאור: יושב פה המוסמך ביותר, ובמשרד איננו עושים צעד בלי חשב המשרד, וצריך להבין - כדי שלא יהיה פחד מצד ארגון המורים או מגורמים אחרים - שלתקציבי הפיתוח יש מקור תקציבי נפרד לתקציבי החינוך, שכר המורים וכו'.

שמחה שניאור: גם אם אתה חושש, לא יהיה בקדירה אחת אך ורק תקציב אחד ומזה ירצו או לא ירצו לתת למורים או ירצו לתת לשיפוצים.

שמחה שניאור: אלה שני מקורות שיתנקזו בחוק הזה, ותהיה הגנה.

נועה בן-אריה: אני ממרכז השלטון המקומי.

נועה בן-אריה: לא נותר לי אלא לחזור על דברים שנאמרו בישיבה הקודמת.

נועה בן-אריה: אינני רואה איך משרד החינוך מחדש לנו בעניין הזה.

נועה בן-אריה: ההעברה לחשבונות ייחודיים של סעיפים שונים בסל, כולל של שירותים, יוצרת אבחנה לא ראויה גם מבחינת העדפה, ואנו מתנגדים לה.

נועה בן-אריה: יש יפה העדפה.

נועה בן-אריה: אנו יוצרים פה גם העדפה משפטית.

נועה בן-אריה: אנו מעדיפים על פני החלטות שיפוטיות ממש העדפה של נושים מסוימים.

נועה בן-אריה: אנו יוצרים הגנה עודפת לתחום מסוים של סל שירותים בחינוך, שאינני חושבת שמשפטית ניתן להגן עליה ואני ודאי לא חושבת שציבורית ראוי שהיא תהיה.

אילן שלגי: יש עוד אפשרות: אם המחוקק יאשר זאת, זה יהיה בסדר גם מבחינה משפטית.

שמחה שניאור: אינני מאמין.

שמחה שניאור: את מהשלטון המקומי.

נועה בן-אריה: ההתנגדות שלנו הולכת אחורה עוד מהחוק עצמו.

נועה בן-אריה: היו"ר אילן שלגי: את אומרת לי שזה לא ראוי ציבורית ומשפטית, אבל אם יהיה חוקי האם זה יהיה ראוי?

נועה בן-אריה: אני לא בטוחה.

נועה בן-אריה: אני לא יודעת אם החוק עמד למבחן שיפוטי.

נועה בן-אריה: אולי סטטיסטית הייתי צריכה לבדוק זאת לפני דיון זה.

נועה בן-אריה: אני, בהחלט, לא בטוחה שאפשר להעמיד למבחן משפטי העדפה בחוק של נושה ספציפי על פני נושה אחר, כאשר אין לו קדימות לפי דיני הקְדימה של נושים.

אילן שלגי: מה הם דיני הקדימה של נושים?

אילן שלגי: אלה דיני קדימות שנקבעו בחוק.

נועה בן-אריה: בהחלט.

נועה בן-אריה: השאלה היא האם אנו יכולים ליצור היום העדפה.

אילן שלגי: על-ידי חוק אחר.

נועה בן-אריה: אבל, אדוני, היא אפילו לא סקטוריאלית.

נועה בן-אריה: ההעדפה הזאת בחוק אפילו לא תהיה סקטוריאלי.

נועה בן-אריה: שים לב, שאנו נעביר עכשיו תקציבי הסעות, ואת החלק שמועבר ממשרד החינוך, דהיינו בין 30% ל-40% או 50% וזה תלוי באיזה סקטור מדובר מבחינת רשות מקומית, וכל השאר שאמור להיות ממומן על ידי הרשות לא יהיה מוגן, באופן שאני אצור העדפה לא רק בין סוגי נושים שונים אלא באותו סוג נושים אצור העדפה סקטוריאלית שהיא בכלל לא ברורה לי.

נועה בן-אריה: לא יכול להיות שעל חלק מהתקציבים אנו לא נגן, ועל חלק אחר כן נגן בחוק באופן שאנו נעדיף סקטור כזה על פני אחר.

אילן שלגי: מהי תגובתך על דברי החשב שברשויות המקומיות בכלל לא כל כך מתייחסים: גם לא לצווים הקיימים?

נועה בן-אריה: אני לא מכירה.

אילן שלגי: את מכחישה.

נועה בן-אריה: אדוני, כמובן שאינני יכולה לדעת על מקרים ספציפיים, אלא אם הם באמת באים לידיעתנו.

נועה בן-אריה: אני לא מקרים כאלה.

נועה בן-אריה: אני מניחה שאם קיימים מקרים כאלה שבהם עוברים על חוק ייעוד כספי חינוך, אלה מקרים שנמצאים בשוליים ובודאי שלא נהפוך אותם לאיזו שהיא תופעה.

נועה בן-אריה: אינני חושבת שבעקבות אותם מקרים כאלה שנמצאים בשוליים הוספת פריט כזה או אחר בצו תגן על התופעה הזאת.

נועה בן-אריה: אני בטוחה שמר מרוז יסכים איתי בעניין הזה.

נועה בן-אריה: יותר מזה - לגבי הנאמר פה על תקציבי הפיתוח, אולי כדאי להציג את התמונה בכללותה.

נועה בן-אריה: היום, תקציבי הפיתוח כמעט לא קיימים בעקבות הקיצוצים.

נועה בן-אריה: היום, אנו עוברים למצב שאם בשנה בנינו יותר מ-1,500 כיתות, היום אנו ב-400.

שמחה שניאור: על מה את מדברת?

שמחה שניאור: יש בקנה תיקצוב.

נועה בן-אריה: מדובר על 400 כיתות.

שמחה שניאור: לא.

שמחה שניאור: אנו מדברים כאן על כל ההמשכים.

שמחה שניאור: יש בקנה 10,000 כיתות.

שמחה שניאור: כל שנה מתחילים ולא משלמים את הכל.

שמחה שניאור: נא לא לעוות בנושאים האלה.

שמחה שניאור: אני מבין את החשב הכללי ואת האוצר לדורותיו, והם לא משתנים משום שהם צודקים; הם הראשונים: מס הכנסה, ביטוח לאומי וכל הדברים האלה.

שמחה שניאור: אינני מבין את השלטון המקומי.

שמחה שניאור: אני בטוח שבידי היושב-ראש עוד בקשות של סקטורים שלמים – כל המגזר הערבי, קרוב ל-40 רשויות, הודיעו לי ולשרה שהם מבקשים לא להעביר אליהם כספים ושהם בעד החוק כי הם אומרים שיש את זה בידי היושב-ראש.

שמחה שניאור: כלומר, זה לא שלטון מקומי אחר.

שמחה שניאור: את האוצר אני מבין, אבל אתכם - לא.

אילן שלגי: היינו בביקור במערכת החינוך במגזר הערבי, וממש הפצירו בנו.

נועה בן-אריה: במגזר הערבי יש בעייתיוּת אחרת.

אילן שלגי: אבל, את מייצגת גם אותם.

נועה בן-אריה: בהחלט נכון, אלא שבמגזר הערבי באופן ספציפי יש בעייתיות מסוג אחר, שאני יכולה להבין למה בגינה היה צורך באיחוד או בייעוד של אותם כספים.

שמחה שניאור: יש גם מועצות יהודיות.

נועה בן-אריה: לא ניתן ללמוד גזירה שווה על כלל השלטון המקומי.

נועה בן-אריה: כעמדה של כלל השלטון המקומי, ואחזור ואדגיש אותה כאן, וזו עמדה שחוזרת אחורה עוד לימי הצעת החוק, אנו מתנגדים לתוספות בצו ואנו מתנגדים לתוספות ייחודיות ולחשבונות ייעודיים.

נועה בן-אריה: אני רואה שזה יחזור כחוט השני.

נועה בן-אריה: זה יהיה גם ברווחה וגם בתחומים אחרים.

נועה בן-אריה: אנו לא חושבים שיש לתת יד לייעוד של תקציבים בחשבונות נפרדים והעדפה כזאת.

אילן שלגי: מר גור, נציג ההורים, בבקשה.

אילן שלגי: משה גור: אנו במצוקה, ואנו באותה מצוקה שנמצאת בה הרשות המקומית שכל אחד מאיתנו נמצא בה.

אילן שלגי: אנו רואים את ההקצאות ואיך הן נעלמות, מעוכבות או מגיעות לשטח לאחר שעבר הזמן.

אילן שלגי: אני מדבר אפילו בסעיפים שכמה מהם על סדר-היום, שכבר אי-אפשר לבצע: לא ההסעה לתלמידים, לא לתת את הכסף לכרטיסיה לתלמיד או לאפשר הסעה על ידי קבלן.

שמחה שניאור: או את שיפוצים שעבר זמנם.

אילן שלגי: תדבר כנציג הורים.

משה גור: אני מדבר כנציג הורים וגם אגיד למה.

משה גור: היום אנו יושבים עם כל מנהל בית-ספר עוזרים לו במיוחד בכל קטע הבינוי והשיפוץ.

משה גור: אנו משיגים קבלנים, ואנו משיגים לאחר מכן הצגת תוכניות.

משה גור: עמדתי היא, שלאור המצוקה אין לנו ברירה אלא לבקש ולהתחנן כאן בוועדה שכל הסעיפים יאושרו על מנת שהם לא ייעלמו, כלומר שייעלמו כמה שפחות.

דורית מורג: בהקשר לדברים שנאמרו, אנו מדברים על חוק קיים.

דורית מורג: החוק הקיים דיבר על עדיפות מפורשת לנושאי החינוך בחקיקה והגנה על העיקולים.

דורית מורג: היתה כאן אמירה של המחוקק שיש עדיפות לכספי החינוך.

דורית מורג: לכן, הוויכוח כרגע האם החוק ראוי או לא הוא לא לשולחן הזה.

נועה בן-אריה: אני מדברת על סקטור שלם, על קבלני מסיעים שונים - יש אפליה בין אחד לשני.

דורית מורג: כרגע, אנו לא מדברים על החקיקה הראשית.

דורית מורג: החקיקה קיימת, ופועלת בחלק גדול מהמקומות, ובמקום שהיא לא פועלת באמת צריך לבדוק מה לעשות כדי להפעיל זאת.

דורית מורג: אני חושבת, שהחוק כן נותן כלים מסוימים.

דורית מורג: יכול להיות שלא מספיק, ויכול להיות שצריך לחשוב גם בכיוון הזה, כדי לתת כלים נוספים בידי המשרד ואגף התקציבים.

דורית מורג: אנו מדברים כאן בסך-הכל על הוספת שני סעיפים כדי שמערכת החינוך הזאת תפעל.

דורית מורג: מערכת החינוך קצת שונה מיתר המערכות, משום שיש חובה על-פי חוק לקיים את בתי-הספר ככל שזה נוגע ללימוד חובה ולימוד חינם החל מגילאים מסויימים.

דורית מורג: חובה זו מוטלת על המדינה ועל הרשות המקומית במשותף.

דורית מורג: בסך-הכל, הם נותנים כאן כלים למדינה ולרשות המקומית לקיים את החינוך הזה שמוטל עליהן על-פי חוק.

שמחה שניאור: אוֹרגן מאוד מכובד של השלטון המקומי, מפעל הפיס, פועל מזה שלוש שנים בפתיחת חשבון ייעודי ישירות לקבלן.

שמחה שניאור: למרות העיכובים - לצערנו, מצב התקציבים היום מאוד דליל, ואנו מקווים לטוב בשנה הבאה - יש את השיטה הזאת במפעל הפיס.

שמחה שניאור: בכל דבר רע צריך לראות גם את הטוב.

שמחה שניאור: זה הטוב שיצא פה.

שמחה שניאור: אין לי בעיה עם רשות מעוקלת.

שמחה שניאור: אני ומוטי מרוז השתתפנו עם מנכ"ל או יושב-ראש השלטון המקומי, וגם הם הביעו דעתם.

שמחה שניאור: גם גיורא רוזנטל, מנכ"ל השלטון המקומי, אמר שינסה ללכת באמצע הדרך בין מפעל הפיס לבין החוק המדובר.

שמחה שניאור: ברצוני לומר לכם היום כמה זה אקטואלי.

שמחה שניאור: בעוד שעתיים תתכנס מליאת ממשלה או ועדת שרים מיוחדת, שגם השרה שלנו משתתפת בה, אצל ראש הממשלה בנושא הערים לוד, עכו - לא ערבים - ועוד ערים כמו קרית מלאכי וכו'.

שמחה שניאור: מזלנו הוא שיש כמה פרוייקטים שהם במפעל הפיס, משום שאצלנו כל הכספים מעוקלים.

שמחה שניאור: אני בכלל לא חושב להעביר את זה לרשות.

שמחה שניאור: אני חייב ללוד 30 מליון שקל.

שמחה שניאור: כבר קרוב לחמש שנים אף אחד לא רוצה לעבוד איתם, ואפילו חברת "משק" שיש לה יתרון מסויים לא רוצה לעבוד איתם.

שמחה שניאור: מי סובל היום?

שמחה שניאור: - המוסדות, התלמידים.

שמחה שניאור: מרכז השלטון המקומי יכול להגיד שהוא מתנגד לדורותיו.

שמחה שניאור: כוותיק במשרד בנושא פיתוח, אני אומר שבמשבר כזה, גם רשויות מקומיות, ואלה לא רק רשויות המגזר הערבי או רשויות בקו עימות, וגם מירושלים מתקשרים אלינו - מה שלא היה אף פעם.

שמחה שניאור: קבלנים בירושלים שכבר גמרו את העבודה בפסגת זאב לפני שנתיים, וצ'קים חוזרים.

שמחה שניאור: בזמן האחרון אנשים התקשרו אלינו ולחשב הכללי ואמרו: "אנו יודעים ששילמתם את התשלומים, והרשות לא משלמת לנו".

שמחה שניאור: אף פעם לא היה דבר כזה.

שמחה שניאור: אנו לא עובדים עם קבלנים, איננו עושים את המכרזים ואנו בכלל לא יוצרים איתם קשר.

שמחה שניאור: היום, בגלל צוק העתים ובגלל כל המצב הזה, חייבים לעשות משהו כדי לתת הגנה לפחות על מנת ששנת לימודים תיפתח.

שמחה שניאור: מדובר על קורת-גג ועל דליפה.

שמחה שניאור: אתה קיימת עשרות דיונים עם המגזר הערבי.

שמחה שניאור: איך נעשה זאת היום?

שמחה שניאור: אם במגזר הערבי זה ימשיך כך, רהט, כסייפה ותל-שבע - עם כל הסיורים שעשינו וכל הוועדות שקיימת בנועם ובקושי רב, אנו לא משיגים את היעד שלנו.

שמחה שניאור: ב-1 בספטמבר שוב יהיו אוהלים ומבנים, כי הרשויות האל וגם ראשי הרשויות החדשים לא יודעים לְמה הם נכנסו.

שמחה שניאור: הם נכנסו לבור עמוק מאוד, ועד שיתעשתו יגיע ה-1 בספטמבר.

שמחה שניאור: זה קריטי מאד למשרד.

נועם עזרא: אני מארגון ההורים הארצי.

נועם עזרא: זה היה צריך להיות חתום כבר אתמול ולא מחר.

נועם עזרא: אני ירושלמי, ואני רוצה לומר שזה גזל של ההורים.

נועה בן-אריה: במה זה קשור להורים?

נועם עזרא: איפה שהממשלה לא מעבירה כסף לרשות המקומית מפילים את זה על ההורים.

נועם עזרא: היו פה עשרות דיונים.

נועם עזרא: האם את יודעת מי משלם על הסעות בירושלים?

נועה בן-אריה: האם אתה יודע שהרשות לא צריכה לממן הסעות?

נועם עזרא: היא מקבלת כסף מהמדינה, והכסף לא מגיע ליעדו.

אילן שלגי: מר עזרא אומר לךְ הוא, שכאשר אין כסף לרשות וכסף לצורך הסעות, למשל, לא מגיע כי הוא לא מוגן - כדי שתהיינה הסעות ההורים צריכים לפתוח את הארנק ולשלם.

נועם עזרא: במקרה, ירושלים כן מקבלת תקציב הסעות, וזה שזה לא מגיע להורים יש לזה סיבה אחרת.

נועם עזרא: איפה שיש קיצוץ בתקציב, בדיוק כמו שאמר כבודו, אנו ממנים את ההסעות.

נועם עזרא: יש בית-ספר שבו הורים שילמו גם לבינוי.

נועם עזרא: כאשר אולם הספורט יוצא מכלל שימוש ואין תקציב, אוספים מכל הורה 100-200 שקל ומשפצים את אולם הספורט כי אין כסף אחר.

נועם עזרא: כבודו, זה היה צריך להיות לפני שבוע ולפני חמש שנים.

נועה בן-אריה: לדעתי, יש מקום גם לבצע הבחנה בתוך הצו הזה בין העברת התקציבים לבינוי, כמו שאומר מר שניאור, לבין נושא הסעות.

נועה בן-אריה: בנושא ההסעות יש הסכמי MATCHING בין הרשויות.

נועה בן-אריה: זה נשמע כמו מנטרה ואולי חשוב להסביר זאת לכל הנוכחים: היום, הרשויות מממנות חלק הארי של ההסעות בעקבות קיצוצים שהושתו - אין מה לעשות ואי-אפשר להאשים בהם אף גורם.

נועה בן-אריה: אבל, היום, חלק הארי ממומן על ידי הרשויות.

נועה בן-אריה: החלק הזה לא ייוּעד בחשבון נפרד.

נועה בן-אריה: אלה העברות משרד החינוך.

נועה בן-אריה: הייחוד של הפריט הזה בצו לא יועיל, לא יעלה ולא יוריד מאותו מצב שבו הכספים לא יועברו לגורם הנכון.

נועה בן-אריה: אם רק 30% או 40% מתוך כל זה ייכנס לחשבון ייעודי, הוא לא יספיק כדי לתקצב את אותו פריט בצו ממילא.

אילן שלגי: אני רוצה להאמין שלשלטון המרכזי יש מספיק אמצעֵי לחץ על הרשויות המקומיות כדי לגרום לכך שהן תוספנה לשם את הסכומים שהן צריכות להוסיף.

נועה בן-אריה: לא, אין אפשרות כזאת.

נועה בן-אריה: אדוני, איננו יכולים ליצור כאן העדפה עוד ע"י איזה שהוא לחץ ממשרד ממשלתי כזה או אחר, שעה שעובדים ברשות המקומית לא מוגנים.

נועה בן-אריה: לא ניתן ליצור מצב כזה.

נועה בן-אריה: לא יכול להיות שיבוא משרד ממשלתי ויגיד: "אומנם זה לא מוגן בחוק, אך את תכניסי זאת לתקציב הייעודי.

נועה בן-אריה: בשעה שעובדים ברשות שלךְ לא מקבלים משכורת כבר 20 חודשים, קבלני הסעות מועדפים".

אילן שלגי: זה לא הנושא שלנו.

שמחה שניאור: תביני שאת בוועדת החינוך.

שמחה שניאור: אנו מדברים על קיום מערכת החינוך.

נועה בן-אריה: חד-משמעית, אנו מדברים על קבלני הסעות.

אילן שלגי: השלטון המרכזי גם זכאי לומר לךְ: "גבירתי, תתייעלי.

אילן שלגי: אל תעסיקים שלושה סגנים בשכר, ותסכימי לאחד רשויות".

אילן שלגי: תסכימו, השלטון המקומי, לאחד רשויות - מה שהתנגדתם לו - ויש עוד מקומות להתייעל בהם.

אילן שלגי: זה ויכוח שקיים, ובימים האלה כולנו חיים אותו.

נועה בן-אריה: אנו יכולים לפתוח גם את הדיון הזה על מְקדמֵי התייעלות כאלה ואחרים בשלטון המקומי.

אילן שלגי: אם המחוקק פתח פתח באותו חוק שבמסגרתו היום אנו דנים ואיפשר, למשרד החינוך במקרה זה, לקבוע בצו מה יהיו הסכומים שיהיו מוגנים, הרי שיש דברים בגו.

אילן שלגי: למרות שלךְ זה לא נראה, אנו היום נאשר את הצווים האלה.

נועה בן-אריה: זה לא עניין של "לא נראה".

נועה בן-אריה: צריך לעשות גם אבחנה בין הפריטים שמוצאים בצו הזה.

אילן שלגי: תודה רבה.

אילן שלגי: עתה, נציג התלמידים, עמוס מירון.

אילן שלגי: עמוס מירון: לגבי ההצעה, אני מסכים.

אילן שלגי: תשתית החוק נחקקה עוד בשנת 2000.

אילן שלגי: אני מתגורר במועצה אזורית, ואצלנו היום אין לימודים כי אין הסעות.

אילן שלגי: אינני רואה שום סיבה לא להוסיף את הסעיפים האלה.

אילן שלגי: שאלה לארגוני המורים - החוק הזה חוקק בשנת 2000.

אילן שלגי: לפחות לגבי שלושת הסעיפים שכבר הופיעו שם, האם נעשתה השוואה כלשהי לפני ואחרי?

אילן שלגי: שמעת מה שמר פסקל אמר:

אילן שלגי: היום כמעט ואין הלנות שכר.

עמוס מירון: אני מסכים עם ההצעה.

אילן שלגי: יפה.

אילן שלגי: היות וחברת-הכנסת סולדקין יצאה לפני רגע, אצביע בעצמי ואאשר את הוספת שני הסעיפים, שתי המטרות, בתוספת לחוק: "(4) הסעות לתלמידים; (5) בינוי ושיפוץ של מוסדות חינוך".

אילן שלגי: זה מאושר.

אילן שלגי: איך אומרים?

אילן שלגי: - שיהיו לנו תקציבים.

אילן שלגי: אני נועל את הישיבה.

אילן שלגי: אני מודה לכולם.