ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 156, 2004-02-02 00:00

אילן שלגי: בוקר טוב.

אילן שלגי: אדוני הנשיא, בבקשה.

משה קווה: בוקר טוב וברוכים הבאים.

משה קווה: אני בטוח שהיום תראו פלח קטן מתוך האוניברסיטה שלנו.

משה קווה: האוניברסיטה חוגגת בשנה הבאה 50 שנה לקיומה.

משה קווה: זאת אוניברסיטה צעירה, דינמית, שיש לה הישגים שאני אפרט אותם.

משה קווה: היא הוקמה כחזון כמעט בלתי אפשרי.

משה קווה: אחרי השואה חשבו המקימים שלה איך אפשר לייצר מין אדם יהודי משכיל, שייתן ביטוי לחכמת ישראל המתמשכת על פני 3,500 שנה, ברמה אקדמית.

משה קווה: אנשים מחוץ לארץ יזמו את הרעיון, האוניברסיטה הוקמה על הרעיון לתת תשתית של זהות יהודית לסטודנט, על פני מגוון של קורסים שלומדים אותם באקדמיה, שזה שונה ממה שלומדים בתיכון.

אילן שלגי: אתה עכשיו מדבר על הרמה של שנות ה-50, כשהאוניברסיטה קמה.

משה קווה: זה היה הרעיון.

משה קווה: יש לנו שש פקולטות, פקולטה אחת, שהיא הגדולה בעולם, היא הפקולטה למדעי היהדות, שבה יש לנו פרופסורים, שמלמדים כל סטודנט, בנוסף למגוון הבחירה שלו, של תואר ראשון ושני משניים, שיש בדרך כלל.

משה קווה: האקוויוולנט של אחד המשניים זה ספקטרום של לימודי יהדות.

משה קווה: זה בהיקף מאוד רחב, מפילוסופיה, היסטוריה, כל מה שהעם היהודי לדורותיו ייצר על חכמותיו, עם השוואה לכמה של עמים אחרים.

משה קווה: לומדים את הקוזרי ואת שפינוזה, ואת ניטשה, במרווח זמן קצר מאוד.

משה קווה: אם רוצים להגדיר היום איך החזון הזה מתממש בשדה, כל סטודנט שמגיע לבר אילן, בין אם הוא סטודנט דתי בין אם הוא חילוני, לוקח מגוון של קורסים שהוא רשאי לבחור.

משה קווה: יש קרוב ל-1,000 קורסים.

משה קווה: זה האוצר הכי גדול היום בכל מוסדות שיש בעולם כולו, של הוראה דרך קורסים שהצטברו באוניברסיטה במשך 50 שנה.

משה קווה: חלק הועלו על ידי ספרים, חלק הועלו על ידי האינטרנט.

משה קווה: אנחנו רוצים לשמר את זה.

משה קווה: אנחנו גאים מאוד שאנחנו מהווים בית יוצר לשיח תרבותי, שקשה מאוד לקיים אותו מחוץ לכותלי המוסד במדינה שלנו.

משה קווה: מה שמסכסך את היהודים בארץ זו זהותם היהודית, הויכוחים של מה זה מדינה יהודית ודמוקרטית, שאין לי ספק שייקחו עוד לא שנה ולא שנתיים, מפני שלא רוצים להכריע בזה.

משה קווה: אצלנו זה נעשה בצורה אקדמית, תרבותית, דעות שונות.

משה קווה: אנחנו מלמדים מקורס של תרבות חילונית ועד תורת החסידות, של קורסים ש – we don’t preach, we teach.

משה קווה: זאת אומרת, כל אחד בוחר לו לפי הפלטפורמה הנוחה לו, מבחינת המערכת החינוכית אליה הוא יגיע.

משה קווה: היופי הוא, שיש לנו אחוז מאוד גבוה של תלמידים של לא יהודים.

משה קווה: יש לנו שתי מכללות, היינו הראשונים במדינת ישראל שהבאנו את ההשכלה הגבוהה לתחום הפריפריה.

משה קווה: יש לנו חמש מכללות, ש-40 שנה טיפחנו אותן אידיאולוגיה, שזה חשוב מאוד, שהשכלה מקטינה את הפערים.

משה קווה: יש לנו שתי מכללות שבהן 50% מהתלמידים יהודים ו-50% תלמידים ערבים, ואף פעם לא הייתה שם שום בעיה.

משה קווה: תלמיד ערבי לומד את מקורותיו, התלמיד היהודי את מקורותיו, והם חיים יפה מאוד.

משה קווה: בגליל המערבי הוא אחת מהן ובצפת השניה.

משה קווה: כדאי לבקר שם כדיל ראות דוגמה לדו-קיום בתוך מערכת ההשכלה.

אילן שלגי: ביקרנו באריאל, שהיא גם קשורה אליכם.

משה קווה: ה-B.A.

משה קווה: הוא שלנו.

משה קווה: כרגע אנחנו בתהליך של השתחררות מילדינו, אחרי 40 שנה הם עומדים להגיע לעצמאות.

משה קווה: זה תהליך מלווה.

משה קווה: תוך מספר שנים כל אלה תהיינה מכללות עצמאיות.

משה קווה: היינו הראשונים שהגינו את הרעיון, ומיסדנו אותן.

משה קווה: אוכלוסיית הסטודנטים שלנו היא מאוד מיוחדת.

משה קווה: זה מורכב 50% מבוגרי בתי ספר כלליים, 50% בוגרי בתי ספר דתיים.

משה קווה: זו אוכלוסייה מתחככת, שאולי רק בצבא יש לזה אח ורע.

משה קווה: כשזה נעשה בתוך האוניברסיטה יש לזה יתרון עצום, ואין לי ספק שיש לנו את כל הקשת הישראלית.

משה קווה: יש לנו שרים מכל כיוון שסיימו פה, והם נכנסים לתוך הציבוריות הישראלית.

משה קווה: נציג 60,000, 70,000 בוגרים שלנו על פני 50 שנה.

משה קווה: כל בוגר רביעי של אוניברסיטה הוא שלנו.

משה קווה: היום אנחנו מונים, עם המכללות שלנו, מעל 30,000 תלמידים, וזאת המאסה הכי גדולה של תלמידים שמקבלים תואר לאוניברסיטה אחת.

משה קווה: בתוך הקמפוס, יש בערך 17,000, 20,000 תלמידים, ועוד מעל 10,000 תלמידים מפוזרים בחמש מכללות.

משה קווה: ההשכלה הגבוהה הניתנת על ידי אוניברסיטת בר אילן ושלוחותיה, היא היום הגדולה ביותר במדינת ישראל.

משה קווה: ששת הפקולטות שלנו מיוצגות בהנהגה של האוניברסיטה.

משה קווה: חוץ מסגנית הרקטור, שהיא מבית הספר לחינוך, יש מהפקולטה למדעי החברה, שלושה ממדעי הטבע, שני פיזיקאים מתמטיקאים.

משה קווה: אנחנו מאוד גאים שהפקולטות למדעי החיים ומדעים מדויקים הן המובילות אצלנו בתחום המדע.

משה קווה: אם אנחנו מסתכלים על העתיד, הקמנו אחד המרכזים הגדולים בעולם לחקר המוח.

משה קווה: אתם תבקרו שם תשמעו יותר.

משה קווה: שם חוקרים מילדות, כשהמוח מתחיל לצמוח, ועד שהוא מתחיל לדעוך, מה קורה באמצע.

משה קווה: אנחנו עורכים ניסיונות שהם מעוררי מחלוקת בחלק מהקבוצות.

משה קווה: הבאנו לפה הרבה מאוד אנשים מתחום המוסר, רבנים, שופטים, וקיבלנו גיבוי ציבורי.

משה קווה: אנחנו עושים את זה לפי אמנות בין-לאומיות, אבל אנחנו עושים חקר גם בקופים, מכיוון שמוחו מאוד דומה למוח האנושי.

משה קווה: אין ספק שאם אנחנו רוצים לדעת על המוח שלנו, ולא רוצים לעשות ניסיונות בבני אדם, הדבר הכי קרוב כדי להציל אנשים ממצבים קשים, זה מחקר על קופים.

משה קווה: אם מצליחים לאתר 15% מהמוח אחרי תאונה או אחרי ניתוח, למוח יש נטייה לבנות את עצמו.

משה קווה: בנינו בניין שעלה 18 מיליון דולר שקבלנו מתורמים.

משה קווה: מיטב החוקרים, מיטב המעבדות שיש בעולם – אנחנו מביאים.

משה קווה: בתקופה כל כך קשה למדינת ישראל, בבניין הזה יהיו 300 חוקרים רק למוח.

משה קווה: זה מפעל בלתי רגיל.

משה קווה: הקמפוס החדש הוא הרחבה של מה שהיה.

משה קווה: אנחנו מקימים בקרוב, במאי, בית ספר להנדסה.

משה קווה: הוא ינפיק 1,000 תלמידים אצלנו.

משה קווה: אנחנו נכנסים לתחום חדש בהנדסה.

משה קווה: רוצים להקים את הביו-אנג'נירינג, שזה גם כן העתיד.

משה קווה: במקום לעמוד ולקבל דיכאון בקופת חולים, אפשר יהיה בעתיד, על ידי צ'יפ קטן, לעשות את כל הבדיקות, עם כל מה שרוצים לדעת, גם את הגנטיקה.

משה קווה: זה החלום העתידי של המחקר.

משה קווה: לקחנו לבית הספר להנדסה את האיש מספר אחת בשוויץ, שזה אחד ממוקדי ההנדסה הכי ידועים בעולם, הבאנו אותו באמצע האינתיפאדה, עזב את מה שהיה לו שם.

משה קווה: לעלות לישראל בתקופה כזאת ולבנות בית ספר להנדסה, זה מעשה ציוני בלתי רגיל.

משה קווה: למרכז המוח עשינו יבוא פנימי, לקחנו את מספר אחת של האוניברסיטה העברית, פרופסור אבלס.

משה קווה: אנחנו מאוד גאים בשני המפעלים האלה.

משה קווה: סך הכל, יש לנו בערך 80 פטנטים, שיצרנו בפיזיקה, בכימיה, בביולוגיה.

משה קווה: פרופסור מינה טייכר אחראית על אגף שלם, איך מביאים מערכת מחקרית למצב יישומי.

משה קווה: חלק מהם אנחנו מצליחים למכור, ומהתמלוגים מקווים להחזיר את הכסף על השקעת הידע.

משה קווה: הסמל שלנו מאוד מיוחד, זה מיקרוסקופ יחד עם תורה.

משה קווה: המדענים אומרים שאין סתירה ביניהם, וזה המיוחד של האוניברסיטה.

משה קווה: אנחנו חניכים של הלוגו הזה, שאדם יכול להיות מדען, ולא להכניס לויכוחים מה היה, איך היה.

משה קווה: המדע הוא טהור ואוניברסלי, והוא חייב להישאר אוניברסלי, לא יכול להיות שתהיה דיסציפלינה אמונית כזו או אחרת תכתיב לו עמדות.

משה קווה: ההפך גם נכון, המדע לא יכול להכתיב עמדות ערכיות.

משה קווה: העמדות הערכיות הן בלתי תלויות, והשילוב שלהם חשוב.

משה קווה: אני חושב שמדע שאינו מסובך עם עמדות ערכיות יכול להגיע לבעיות קשות כמו שיבוט ודברים אחרים.

משה קווה: יש לנו ימי עיון שלמים על הנושאים בין מדע ומוסר, שזה אחד הדברים המרתקים באתיקה.

משה קווה: בגדול, ייצרנו פה בית מדרש יפה של תלמידים ממגזרים שונים, מהשקפות שונות, מפילוסופיות שונות, משתדלים לתת להם כאן בית.

משה קווה: בתוך מדינת ישראל רווית המתח, זה מין גן עדן קטן, שבו לא משנה מה אתה חושב, כל עוד אתה אומר את זה בתצורה מתונה.

משה קווה: אני רוצה להציג את הצוות.

משה קווה: הרקטור הוא פרופסור לפיזיקה.

משה קווה: ישלו את המעבדה הלאומית באל-מליחות שהוקמה באוניברסיטת בר אילן.

משה קווה: הוא שנה שניה רקטור.

משה קווה: פרופסור מינה טייכר, מתמטיקאית ידועה.

משה קווה: מתעסקת בעידוד המחקר,

משה קווה: קשרים.

משה קווה: אנחנו אוניברסיטה שעשינו הרבה מאוד קשרים עם מדינות באירופה, דווקא בתקופת האנטי-יהודיות באירופה.

משה קווה: הקשרים המדעיים מאוד חשובים.

משה קווה: חשוב לחזק אותם, לשמור על הקשרים האלה, לעשות אתם כנסים.

משה קווה: פרופסור זמירה מברך, תרמה בתחום הציבורי.

משה קווה: הייתה מדענית הראשית של משרד החינוך, הושאלה מבית הספר לחינוך וחזרה לשם כראש בית הספר, ועכשיו משמשת כסגנית הרקטור.

משה קווה: אתם הולכים לבקר בהמשך בבית הספר לחינוך.

משה קווה: הוא אחד הגדולים, ואולי הגדול ביותר במדינת ישראל.

משה קווה: הוא מייצר הרבה תלמידים לכל התארים.

משה קווה: כשתבואו לקמפוס החדש, יש לנו בניין למדעי היהדות, זה הבניין הראשון שם.

משה קווה: היתר זה מדע, הנדסה, ביולוגיה, בניין למוסיקה, אתיקה ומסר, פילוסופיה.

משה קווה: יש לנו את המגוון של התרבות.

משה קווה: הפקולטה האיכותית שלנו זה רוח ויהדות, שנותנות את התשתית הערכית.

משה קווה: מדעי החברה היא הפקולטה הגדולה ביותר, כשני שליש מהתלמידים שלנו באים מהפקולטה למדעי החברה, שזה כלכלה, מינהל עסקים, פסיכולוגיה - בין הטובות שיש בעולם – וכשתראו את כל זה ביחד, תראו שזאת אוניברסיטה דינמית.

משה קווה: הייתי הרבה מאוד שנים בקיימברידג'.

משה קווה: הם קיימים 500 שנה, כשסיפרתי להן מה אפשר במדינת ישראל לעשות ב-50 שנה, הם רואים את זה כדבר בלתי אפשרי.

משה קווה: שם קצב הפיתוח זה רבע אחוז כל שנה.

משה קווה: יש להם את המסורת, אני לא מזלזל, יש להם הרבה יותר חתני פרס נובל ממה שיהיו לנו ב-500 השנים הבאות.

משה קווה: אבל פה, זאת אוניברסיטה דינמית, יפה, מכילה את כל עם ישראל.

משה קווה: אני שמח שוועדת החינוך של הכנסת מגיעה, זה לכבוד לנו.

אילן שלגי: תודה רבה פרופסור קווה, גם על זה שקבלתם אותנו, וגם על הפתיחה שלך.

אילן שלגי: אנחנו פה בפעם הראשונה ולא האחרונה, ואני מתכוון בקדנציה הזאת.

אילן שלגי: אנחנו רואים את תפקידנו כשומרי השכלה הגבוהה בישראל, כי אין לה יותר מידיי שומרים בפוליטיקה.

משה קווה: זה נכון.

משה קווה: חבר הכנסת שלגי היה בין הבודדים שעזר לנו במאבק.

משה קווה: עדיין לא ברור אם ה-100 מיליון שקל הם בתקציב או לא.

משה קווה: אבל אני חושב שבלי ההתערבות שלו לא היה לנו סיכוי לקבל את זה.

אילן שלגי: הצורך בהגנה על האקדמיה ובעידודה, הוא כמובן בנושא שהוא תמיד אקוטי: תקציב.

אילן שלגי: אבל יחד עם זה, אנחנו ערים לזה שצריך בכלל לשמור על המעמד של ההשכלה הגבוהה, כדי לא לאפשר התערבות של גורמים שלא תמיד המדע, המחקר וההשכלה הם בראש מעייניהם.

אילן שלגי: זה קשור גם לשאלה של עד כמה המדינה צריכה להתערב במבנה של האוניברסיטה.

אילן שלגי: אנחנו מודאגים מהמצב של מערכת החינוך בישראל.

אילן שלגי: עלול להיות מצב שהירידה ברמה, ואפילו הכשל המערכת לדורותיה – זה כשל מצטבר – עלול חלילה להגיע לאקדמיה.

אילן שלגי: דברת בהתחלה על כך שאתם נותנים לסטודנטים יותר, גם מבחינת הגישה המדעית, מחקרית, גם מבחינת הידע הכללי שלהם, גם מבחינת קירובם ליהדות ולציונות, מה שלא תמיד קבלו בבית הספר התיכון.

אילן שלגי: הערתי שזה היה נכון בשנות ה-50, וזה היום נכון על אחת כמה וכמה.

אילן שלגי: ברור לי, שמערכת החינוך היום לא נותנת לתלמיד הישראלי די, לא בערכים ולא בידע.

אילן שלגי: טוב שהאקדמיה הישראלית שומרת על רמה גבוהה.

אילן שלגי: יכול להיות שתצטרכו לקחת על עצמכם עוד יותר משימות כדי להשלים פערים, אולי אפילו יום אחד להתערב ולסייע בחינוך, עוד לפני שהתלמיד מגיע אליכם.

אילן שלגי: אם יש לכן מעורבות חברתית, ואתה הזכרת את זה, יכול להיות שאנשי האקדמיה יצטרכו להיות מעורבים על בסיס כזה או אחר גם במערכת החינוך.

אילן שלגי: הם גם היום מעורבים כמובן, אבל להגביר את זה.

אילן שלגי: אנחנו מודעים לזה שחלקים גדלים והולכים בחברה הישראלית בכלל לא מגיעים להשכלה גבוהה.

אילן שלגי: זה נכון גם בגלל פתיחת הפערים אצלנו.

אילן שלגי: גם אם מנסים לאפשר לאוכלוסיות מהפריפריה להתקבל אוניברסיטאות, בעיקר למכללות, זה עדיין לא די.

אילן שלגי: יש לנו מגזר שלם שבכלל לא מעוניין בהשכלה.

אילן שלגי: אני מאוד מודה לך על המאמר שלך הבוקר בעיתון "הארץ".

אילן שלגי: אני סבור שצריך לעשות כל מאמץ – ונעשים מאמצים, שאני באופן צנוע מעורב בהם - כדי לקרב את האוכלוסייה הזאת, ולא באמצעות הפוליטיקאים שמובילים אותה, למדינת ישראל ולציונות.

אילן שלגי: הזכרת שיש לכם את הפקולטה הגדולה בעולם למדעי היהדות.

אילן שלגי: לאחרונה, נדהמתי לשמוע, שבסך הכל מבחינת חוקרי יהדות, יש היום יותר בארצות הברית מאשר בישראל.

אילן שלגי: אולי זה נתון שיש עליו מחלוקות.

משה קווה: זה אוסף של הרבה אוניברסיטאות, לא במקום אחד.

אילן שלגי: כן, בסך הכל, היות ויש שם הרבה מאוד אוניברסיטאות שעוסקות בנושא יהדות.

אילן שלגי: אסור לנו לאפשר מצב שהמרכז של חקר היהדות העולמי לא יהיה כאן.

אילן שלגי: צריך לעודד את זה שחקר היהדות בישראל יפותח, המדינה צריכה להקצות משאבים גם לזה, וטוב שאתם מובילים בנושא הזה.

אילן שלגי: אני יודע על הפתיחות ועל המדע המאוד מתקדם שיש בבר אילן.

אילן שלגי: הזכרת למשל, שמלמדים גם את שפינוזה, את מי שרוצה ללמוד את שפינוזה.

אילן שלגי: אני גם יודע שהיום באוניברסיטאות, פרט לאוניברסיטת בר אילן, אין את מה שפעם היה מכונה לימודי חובה, לימודים כלליים.

אילן שלגי: אני חושב שזה דבר מאוד חשוב, וזה מתקשר לצורך לתת לתוצר של מערכת החינוך הישראלית עוד השכלה רחבה וידע, שהיום הוא לא תמיד מקבל במערכת.

אילן שלגי: פגשנו את המפגינים פה בכניסה, ונתנו להם דף, היות שידענו על הכוונה שלהם להיות פה.

אילן שלגי: היינו ב-27 ביוני בבית החיות באוניברסיטה בעין כרם, והראו לנו מה עושים, איך עושים, והתקיים גם דיון, שבו השתתפו גם נציגים של הארגונים האלה.

אילן שלגי: ההחלטות שקבלנו שם, אקריא אותן.

אילן שלגי: "החוקים העוסקים בניסויים בבעלי חיים, והמחקרים עצמם כמובן צריכים להיות מאוזנים ככל האפשר, תוך המשך הניסויים, ומזעור סבלם של בעלי החים כל הניתן.

אילן שלגי: הוועדה מייחסת חשיבות רבה לשמירת הוראות חוק צער בעלי חיים (ניסויים בבעלי חיים) התשנ"ד-1994, לרבות רוח החוק.

אילן שלגי: על החברה להשכיל למצוא את האיזון הנכון, שיאפשר ניסויים בבעלי חיים,

אילן שלגי: כאשר הדבר נחוץ, תוך מזעור מרבי של הסבל הנגרם לבעלי החיים.

אילן שלגי: הוועדה בוחנת אפשרות לעדכון המצב החוקי הקיים, לרבות עניין השקיפות של דיוני המועצה לניסויים בבעלי חיים".

אילן שלגי: נדמה לי שבינתיים יש החלטה של בג"ץ בנושא הזה.

אילן שלגי: הוועדה רואה חשיבות עצומה בקיומו וקידומו של המחקר האקדמי והרפואי בישראל, ושמירה על מעמדו בקדמת המדע העולמי.

אילן שלגי: " אנחנו מאמינים שאפשר גם להמשיך במחקר ובניסויים, וגם למזער את הסבל שנגרם לבעלי החיים.

מינה טייכר: המוטו שלנו הוא שאנחנו עושים ניסויים בבעלי חיים, בצורה ההומנית ביותר האפשרית.

אילן שלגי: אנחנו שמחים להיות כאן.

אילן שלגי: יש לנו כאן הרבה מכרים, גם אישיים.

אילן שלגי: אנחנו מצפים לשעות הקרובות.

משה קווה: אתם מוזמנים עוד פעם.

משה קווה: ראיתי את הדאגה האמיתית שלך בכל הישיבות שזימנתם בנושא של החינוך.

משה קווה: לפי סטטיסטיקה זהירה, צריכים להיכנס בחמש השנים הבאות מעל 50,000 תלמידים להשכלה הגבוהה.

משה קווה: האוצר לא מבין שצריך תשתית בשביל לקלוט אותם.

משה קווה: הגיד שאי אפשר לקלוט אותם, זה קטסטרופה בכל היבט שתסתכל עליו.

משה קווה: צריכים לאפשר לכל מי שרוצה ללמוד השכלה גבוהה.

משה קווה: כמובן, צריכים לנהיות לו את הנתונים הנכונים להיכנס.

משה קווה: היה גידול עצום בהשכלה הגבוהה בשנות ה-90.

משה קווה: כולנו נמצאים במיתון זמני, ומבינים את זה, אבל עדיין אין תוכנית חומש של האוצר להשכלה הגבוהה.

משה קווה: אנחנו לא יודעים לתכנן.

משה קווה: גם אם תוכנית החומש בשנים הראשונות מכילה הידוק חגורה זמני, אבל לאחר מכן פותחים את הדלת לכולם, צריך לאפשר את זה.

משה קווה: אני מבקש שהנושא הזה לא ירד מסדר היום.

משה קווה: אנחנו נמצאים שנה שלישית בלי תוכנית.

אילן שלגי: אני יודע.

אילן שלגי: דברתי על זה גם עם שר האוצר.

אילן שלגי: האוצר לא מסתיר את זה, הוא אומר שאם האוניברסיטאות יקבלו את שינוי המבנה כפי שהאוצר רוצה, נחזור לתקצוב חמש שנתי.

משה קווה: היינו יחד בישיבה.

משה קווה: אתה יודע מה דעתי על האיום הזה.

משה קווה: גם את זה צריך לעשות במקביל ולא בטור.

גילה פינקלשטיין: קודם כל, יישר כוח לנשיא האוניברסיטה.

גילה פינקלשטיין: יש לי פה הרבה תלמידים ותלמידות שלומדים.

גילה פינקלשטיין: הנשיא, גם בתקופות קשות, דאג לקדם, לפתח מסלולים חדשים, שמהווים מודל חיקוי לאוניברסיטאות אחרות, בנייה מסיבית גם בתקופות קשות.

גילה פינקלשטיין: חשוב ביותר הנשוא שהזכרת, גשר אל היחד, שלומדים פה חילוניים ודתיים, יהודים ולא יהודים, בוגרי ישיבות ובוגרי תיכונים, מגוון רחב של סטודנטים.

גילה פינקלשטיין: דבר שלא הזכרת ואני יודעת, בני הגיל השלישי, שמוצאים פה כר נרחב ללמידה והתקדמות.

גילה פינקלשטיין: כוחות הביטחון, שלא הזכרת, מוצאים פה מענה לדרישות שלהם.

משה קווה: נתנו תואר בצבא, להעלות את הדרגה כתוצאה מחינוך.

משה קווה: הם עושים את זה בשנתיים, במקום שלוש שנים.

משה קווה: חברת הכנסת פינקלשטיין, את רוצה להיות דוברת שלנו?

גילה פינקלשטיין: יש לי תוכנית מלאה היום בכנסת, אבל חבר הכנסת שלגי פגש אותי ואמר: אני אבוא לבר אילן בלעדייך?

גילה פינקלשטיין: לא יכול להיות.

גילה פינקלשטיין: אז מצאתי דרך איך לפנות ולהגיע, כי כבוד גדול לי להיות כאן, במוסד כל כך מכובד, ובעיקר שיש לי נגיעה אישית, שכל כך הרבה מבני משפחתי למדו פה, החל מפרופסור שלמה מרגל, שהיה דיקן המדעים המדויקים, ילדיי, כלתי חתני, ובעלי.

גילה פינקלשטיין: אני מיודדת עם הרבה ראשים שעומדים בראש האוניברסיטה, מנהלים את האוניברסיטה בהצלחה רבה.

גילה פינקלשטיין: אני מאחלת המשך הצלחה, ומוכנה לתת יד בכל דבר.

גילה פינקלשטיין: ההכרות הראשונה שלי עם חבר הכנסת שלגי, יו"ר ועדת החינוך, הייתה כשהבנתי שהוא מוכן לתת יד לכל דבר שקשור חינוך ובקידום של החינוך.

גילה פינקלשטיין: בחודש הראשון, כשהתחלנו את הדרך הכנסת התקשרו אליי מבית ספר בקרית אונו, שרוצים לצמצם את בית הספר.

גילה פינקלשטיין: התקשרתי לחבר הכנסת שלגי ואמרתי שביום שישי יהיה ביקור בבית ספר שילה בקרית אונו, ורוצים לצמצם את בית הספר, שהוא בית ספר ממלכתי דתי מאוד מוצלח.

גילה פינקלשטיין: אמרתי שקשה לי לשנות ולהגיע לבית הספר ביום שישי.

גילה פינקלשטיין: חבר הכנסת שלגי אמר לי: אין צורך, אל תבואי, אני אשמור על בית הספר במקומך.

גילה פינקלשטיין: זאת הזדמנות להודות לו.

גילה פינקלשטיין: לאורך כל הדרך הוא עוזר, ויש שיתוף פעולה יוצא מן הכלל.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה.

משה קווה: כולנו מחזקים אותך, אדוני היו"ר, שתצליח לשמור.

משה קווה: דע, בר אילן היא הראשונה עשתה שינוי מבני.

משה קווה: לכן, הטענה שאף אחד לא עשה כלום היא טענה מופרכת, והגיע הזמן שהאוצר יעשה את התוכנית הרב שנתית.

אילן שלגי: אין ספק.

אילן שלגי: ביקור בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה

דוד צוריאל: שלום לכם, ובוקר טוב.

דוד צוריאל: אנחנו מתחילים את הישיבה בהודעה.

דוד צוריאל: חבר סגל שלנו, דוקטור אפרים דרום, ביתו נרצחה בפיגוע שהיה ביום חמישי.

דוד צוריאל: כולנו המומים וכואבים.

דוד צוריאל: אנחנו היינו רוצים, ברשותכם, להתחיל בפרק תהילים, שפרופסור אריה כהן יאמר.

דוד צוריאל: בבקשה לעמוד.

אריה כהן: תהילים פ"ג.

אריה כהן: פרופסור כהן קורא את פרק תהילים בקול.

אילן שלגי: אני מבקש, בשם הוועדה, להשתתף בצערו של פרופסור דרום על רצח ביתו.

אילן שלגי: במדינה שלנו, לאן שאנחנו פונים יש טרור, רצח, שכול.

אילן שלגי: אנחנו עם חזק, יחד עם זה, כולנו כואבים על כל ישראלי שנרצח.

אילן שלגי: כל משפחה שכולה, שמתווספת לשורה הארוכה של משפחות השכול, היא חלק מאתנו, וליבנו אתם.

דוד צוריאל: תודה רבה.

דוד צוריאל: יש לנו הסעה להלוויה, ונמסור לו את דבריך.

דוד צוריאל: יש לנו תוכנית עמוסה, אבל הייתי מעוניים שזה יהיה אינטראקטיבי, זאת אומרת במידה ולאורחים יש שאלות, הצעות, רעיונות, שיהיה כאן דו-שיח.

דוד צוריאל: בחרנו להראות לכם מצגת.

דוד צוריאל: לאחר מכן, יש כמה חברים שיציגו פרוייקטים מיוחדים שהם עוסקים בהם.

דוד צוריאל: נושא המצגת הוא חינוך ומצוינות.

דוד צוריאל: זה מציג את בית הספר לחינוך ואת הפרוייקטים, המכונים הקתדראות, שקיימים אצלנו.

דוד צוריאל: יש לנו סגל של 120 חברי סגל.

דוד צוריאל: , שכמובן רק חלקם פה.

זמירה מברך: "חינוך הוא תשתית" זו ציטטה מה-OECD, שעשו הרבה מאוד מחקרים.

זמירה מברך: בעקבות המחקרים והאינדיקטורים שלהם הם קבעו שינוך הוא תשתיות, וצריך להשקיע בחינוך גם מהפן הכלכלי.

אילן שלגי: אני זוכר את עצי אומר את זה כבר שנה, מלי לדעת שה-OECD טוען זאת.

דוד צוריאל: סקירה קצרה של בית הספר לחינוך.

דוד צוריאל: מספר הסטודנטים שלנו לתואר ראשון הוא 895, מספר הסטודנטים לתואר שני הוא 602, דוקטורנטים – 75, ועוד 34 בצנרת עד תשס"ד יהיו לנו כ-110 סטודנטים.

דוד צוריאל: סך הכל 2291, זה כולל גם את הסטודנטים להכשרת מורים, שלא נמצאים ברשימה הזאת.

דוד צוריאל: יש 650 סטודנטים להכשרת מורים, שבאים מחוגים שונים באוניברסיטה, ומקבלים את תעודת ההוראה שלהם במסגרת בית הספר לחינוך.

דוד צוריאל: יש לנו מגמות לימוד שונות לתואר ראשון: יסודות החינוך, מינהל חינוכי, יעוץ חינוכי, חינוך מיוחד, חינוך בלתי פורמלי וחינוך לגיל הרך.

דוד צוריאל: בתואר שני יש יותר מגמות: מחשבת החינוך, תוכניות לימודים, חינוך חברתי, מינהל החינוך, יעוץ חינוכי, חינוך מיוחד, תקשורת וטכנולוגיה בחינוך, התפתחות הילד והוראת המדעים.

דוד צוריאל: יש לנו שישה פרופסורים מן המניין, חמישה פרופסורים חברים, שישה מרצים בכירים, עשרה מרצים.

דוד צוריאל: בתעודת הוראה יש דרגות פחות בכירות, כי שם מדובר יותר על הכשרה מעשית.

דוד צוריאל: חלק מהאנשים נמצאים בהליכים עלייה חלקם פורשים, התמונה היא מאוד דינמית משנה לשנה.

דוד צוריאל: נכנסתי לתפקידי לפני כשלושה שבועות, ואני מחיל לנסות לגלות את כל המערכת המורכבת שיש לנו.

דוד צוריאל: סך כל מספר הקורסים במחלקה הוא 525.

דוד צוריאל: הרצאות 207, תרגילים וסדנאות – 195, מעבדות – 3, סמינריונים – 77, עבודה מעשית – 18.

דוד צוריאל: יש לנו קורסים לתארים מתקדמים, לתזות.

דוד צוריאל: השתלמויות מורים, יש לנו 60 קורסים בשנה, 1,000 מורים במשך שנת הלימודים ו-1,000 בקיץ.

דוד צוריאל: זה הרבה אחריות לגבי דורות של מורים שמתחנכים אצלנו.

דוד צוריאל: חינוך מיוחד היא המגמה הגדולה ביותר אצלנו, כמעט 190 סטודנטים, אחריה מינהל עם 145 סטודנטים ויעוץ עם 134.

זמירה מברך: חינוך מיוחד, זו המגמה היחידה בארץ שנותנת B.A ותעודת הוראה במקביל.

דוד צוריאל: בתואר שני יש פיזור קצת יותר רחב, כאשר המגמה הבולטת ביותר היא יעוץ חינוכי, והבאה אחריה היא חינוך מיוחד.

דוד צוריאל: סך הכל 627 סטודנטים לתואר שני, חלקם במסלול עם תזה, חלקם במסלול ללא תזה.

דוד צוריאל: אלה שלומדים במסלול עם תזה, יש להם אפשרות להמשיך לדוקטורט.

דוד צוריאל: בתוך הכשרת המורים יש הרבה הכשרות, בהתאם למחלקות השונות שקיימות באוניברסיטה.

דוד צוריאל: כל המחלקות באוניברסיטה מיוצגות אצלנו, מלמד אופטומטריה, שזו מחלקה חדשה.

דוד צוריאל: יש לנו מערכת מחשוב ותקשוב, שכוללת מעבדת מחשבים, מחשבים נישאים, מצלמות – זה כל העניין הטכני שאנחנו משלבים בהוראה.

דוד צוריאל: למידה מרחוק, למידה בסביבות וירטואליות.

דוד צוריאל: יש לנו אג'נדה חברתית, של תרומה לקהילה.

דוד צוריאל: אנחנו לא נמצאים כאן במגדל שן, אלא מחוברים בצורה אינטגרטיבית, משולבת מאוד עם הקהילה שאנחנו חיים בתוכה.

דוד צוריאל: יש לנו מטרה לתרום לחברה בישראל, בכל התחומים שאנחנו עוסקים בהם.

דוד צוריאל: מחקר ופיתוח בתחום החינוך.

דוד צוריאל: יש לנו מחקרים ישומיים ובסיסיים, מחקרים בין-לאומיים בשיתוף פעולה פורה גם עם אירופה וגם עם ארצות הברית וגם עם המזרח הרחוק.

דוד צוריאל: פיתוח תוכניות לימוד שונות, פיתוח מוצרים עתירי טכנולוגיה.

דוד צוריאל: מספר המחקרים הממוצע לאיש סגל בבית הספר לחינוך, כפול ממספר המחקרים הממוצע לאיש סגל במדעי החברה.

דוד צוריאל: גולת הכותרת שלנו זה מספר הדוקטורנטים.

דוד צוריאל: יש נטייה היום שבאוניברסיטאות מקבלות את התארים הגבוהים, ובמכללות התארים הנמוכים יותר.

אילן שלגי: האם יש איזו מגבלה של מספר התלמידים לתואר שלישי, כמה עולה לכם כל סטודנט כזה ובכמה זמן הוא מסיים את התואר?

דוד צוריאל: המגבלה היחידה הקיימת זה התקציב שיש לנו לממן תקנים.

דוד צוריאל: יש לנו מצוקת תקנים גדלה מאוד.

דוד צוריאל: רוב המרצים שלנו מנחים חמישה ושישה סטודנטים, כאשר המכסה הנדרשת היא שתי תזות.

דוד צוריאל: חלק רב מאתנו כורע תחת הנטל, כי אנחנו מרגישים צורך פנימי להנחות את הסטודנטים הקיימים.

דוד צוריאל: אני אישית מנחה היום 14 סטודנטים לדוקטורט, ועל המסטרנטים אני לא מדבר.

דוד צוריאל: יש עוד חברי סגל שמנחים כמוני.

דוד צוריאל: זה עומס קשה מאוד.

דוד צוריאל: אני לוקח אוו באהבה, כי ה מקדם גם את המחקר שלי.

דוד צוריאל: זה עולה לנו כמספר התקנים.

דוד צוריאל: אם יהיו לנו יותר תקנים, נגדיל את הדוקטורט שלנו.

אילן שלגי: אתה מדבר על תקן של חברי סגל, שמנחים את הדוקטורנטים.

דוד צוריאל: נכון.

דוד צוריאל: אנחנו מקבלים תקציב מות"ת, לפי מספר הדוקטורנטים.

דוד צוריאל: הבעיה היא שאין חלוקת דיפרנציאלית בתוך האוניברסיטה למחלקות שמקבלות יותר או פחות.

דוד צוריאל: זו בעיה פנים אוניברסיטאית.

זמירה מברך: יש הגבלה של ות"ת על קבלת סטודנטים לאוניברסיטה בכלל.

זמירה מברך: הות"ת הקציבה לאוניברסיטת בר אילן, נדמה לי, 15,000 סטודנטים.

זמירה מברך: אם אנחנו מקבלים סטודנטים מעבר למספר הזה, אנחנו יכולים לקבל אבל ות"ת לא מתקצבת.

זמירה מברך: לגבי תארים מתקדמים, תואר שני ושלישי, בבית הספר לחינוך, כמות הפונים אלינו היא גדולה מאוד.

זמירה מברך: אחוז הדחייה בתואר שני הוא בסדר גודל של 50%.

זמירה מברך: תואר שלישי אולי אפילו יותר.

זמירה מברך: הביקוש הוא אדיר בגלל כמה דברים, אחד מהם זה הדרישה של המכללות שמי שמלמד שם יהיה בעל תואר שלישי.

זמירה מברך: בית הספר לחינוך נחשב בית ספר טוב, וגם זה מוסיף.

זמירה מברך: כמו כן, בתוך המגזר הדתי, מה שקשור לחינוך יש לו משקל יותר גבוה.

זמירה מברך: ההכשרה עצמה לא דורשת מעבדות, ברוב המסלולים, כך שעלות ההכשרה באופן יחסי לא כל כך יקרה.

אילן שלגי: הסטודנט יכול לשבת בספריה או בביתו - - -

זמירה מברך: או לעשות מחקר שדה, לא מחקרים תיאורטיים בלבד, אבל אלה לא מחקרים שדורשים מעבדות.

זמירה מברך: רוב התזות שלנו הן תזות כמותיות, אוספים נתונים בשדה עם קבוצות ניסוי, קבוצות ביקורת וכיוצא בזה.

אילן שלגי: הדוקטורנטים הם גם חברי סגל זוטר, מרצים, מתרגלים?

זמירה מברך: חלקם, לפי הכישורים של האנשים והצרכים שלנו.

זמירה מברך: בממוצע, יש 4.91 מונחים לאיש צוות שיכול להנחות, רק דוקטורנטים, שלא לדבר על התוספת של המסטרנטים.

זמירה מברך: אשר על כן, צואר הבקבוק הוא התקנים.

זמירה מברך: אם היו לנו עוד תקנים, יש ביקוש גדול, היינו יכולים לקבל הרבה יותר אנשים מבלי להוריד את הרמה.

זמירה מברך: הדברים דומים גם בתואר שני.

דוד צוריאל: המסטרנטים שלומדים למסלול עם תזה חייבים הנחייה.

דוד צוריאל: מבחינה כלל אוניברסיטאית, וגם אצלנו, הרכב הסטודנטים הוא ממגוון רחב מאוד בכל הארץ, דתיים, לא דתיים, יהודים, ערבים.

דוד צוריאל: מבחינת המיגדר – הרוב בנות, זו בעיה של חינוך.

אריה כהן: יש עלות נסתרת בדוקטורט, כי שני סטודנטים שמונחים לדוקטורט זה רבע משרה, אז שמונה סטודנטים זו משרה.

זמירה מברך: זה נכון, אסביר.

זמירה מברך: יש הסכם שכל חבר סגל שמנחה יוצר משני דוקטורנטים ויותר מארבעה מסטרנטים -משוחרר מהוראת קורס אחד.

זמירה מברך: כיוון שחבר סגל חייב ללמד שמונה שעות או ארבעה קורסים בשנה, אז בגלל הכמויות האדירות של אנשים מונחים, כמעט כל מי שמנחה משוחרר מללמד קורס, ויש כאן עלות עקיפה.

אילן שלגי: ולדעתכם, זה מקום שבו אפשר אולי להתייעל?

דוד צוריאל: תראה מה ההתייעלות שלנו.

דוד צוריאל: מספר סטודנטים לאיש סגל זה 24, כל חבר סגל מנחה בממוצע 8.6 סטודנטים לתארים מתקדמים.

דוד צוריאל: אין מה להתייעל, צריכים לעזור לקצת להנמיך את הלחץ.

אילן שלגי: אני לא נוקט עמדה, אני שואל שאלה.

אילן שלגי: מתוך חומר שאני קורא ושומע, אחת הטענות שקיימת כלפי אנשי האוניברסיטאות היא שהם לא מלמדים מספיק.

אילן שלגי: מרצים נדרשים ללמד שמונה שעות, ואינם מלמדים שמונה שעות.

דוד צוריאל: יש קצת אי הבנה בציבור הרחב מה תפקידו של חוקר באוניברסיטה.

דוד צוריאל: ההרצאות ה חלק קטן של העבודה, רוב העבודה זה מחקר.

דוד צוריאל: אני יושב עד שעות קטנות של הלילה כדי לנתח נתונים, כדי לכתוב, כדי להנחות את הסטודנטים, כדי לארגן את הוועדות שאני חבר בהן.

דוד צוריאל: העבודה לא נמדדת כמו בתיכון – וגם בתיכון יש ודאי פעילויות מחוץ לשעות הלימודים.

אילן שלגי: אני מכיר את התשובות.

אילן שלגי: אני שואל, כאשר קבעו בזמנו שמונה שעות זה לא היה שרירותי.

אילן שלגי: גם אז ידעו שחברי הסגל האקדמי עוסקים גם במחקר ובהנחיית מסטרנטים ודוקטורנטים.

דוד צוריאל: נכון, אז אתה שואל אם יש שיקול דעת בהורדת השעות האלה.

חיים גזיאל: אנחנו האוניברסיטה היחידה בה איש סגל מלמד שמונה שעות.

חיים גזיאל: ירושלים, תל-אביב, חיפה ובאר-שבע – שש שעות.

אילן שלגי: גם הם נדרשים ללמד שמונה, אך בפועל אינם מלמדים שמונה.

חיים גזיאל: הם נדרשים ללמד שש שעות, זו המשרה של איש סגל שם.

זמירה מברך: לשאלתך, האם יש אצלנו חברי סגל שמלמדים פחות – וזה מה שקורה בהרבה מאוד אוניבסיטאות – מהמכסה המקובלת, התשובה היא לא.

זמירה מברך: יש חברת סגל אחת שקבלה הנחה מפני שהיא חברה במל"ג, וגם זה בהסכם של המל"ג.

זמירה מברך: מעבר לזה, כל חברי הסגל מלמדים את המכסה הנדרשת.

זמירה מברך: אין אצלנו הנחות לאף אחד.

אילן שלגי: כלומר אתם מלמדים שמונה שעות מבלי לחשב - - -

זמירה מברך: אנחנו מלמדים שמונה, ואלה שזכאים להנחה מקבלים את ההנחה.

דוד צוריאל: תיקון קטן, אלה שהם מורים שאינם חוקרים, מלמדים 16 שעות.

דוד צוריאל: מי שחוקר י לו את ההסכם ההיסטורי, ומי שלא חוקר לא מקבל את ההנחה הזאת.

דוד צוריאל: אני למשל, כראש מחלקה זכאי לקבל קורס פחות, אבל היות ואני מנחה 14 סטודנטים לדוקטורט וממילא ירדו לא שעתיים, אני לא יכול לבקש שיורידו לי עוד אחת.

דוד צוריאל: אין דבר כזה.

יהודית גידלי: האם מספר המונחים על ידי איש סגל בבר אילן דומה למספר המנחים באוניברסיטאות אחרות?

דוד צוריאל: אני לא יודע.

דוד צוריאל: אני יודע שהעומס אצלנו גדול.

אילן שלגי: אתה משווה לחוגים אחרים באוניברסיטה שלך או לבתי ספר לחינוך באוניברסיטאות אחרות?

דוד צוריאל: אני שומע מכל מיני מקומות, אבל אני לא יכול לעשות את השוואה הזאת, אין לי נתון על זה.

דוד צוריאל: תוכניות חדשות בתחום ההוראה.

דוד צוריאל: חינוך יהודי בארץ ובתפוצות, הכשרת מורים לתקשורת ואמנות יהודית.

זמירה מברך: לגבי הכשרת מורים, היחידה מתעדכנת כל הזמן לפי דרישות משרד החינוך.

זמירה מברך: כשמשרד החינוך פותח מסלול חדש, למשל תקשורת, הם פונים אלינו ואז אנחנו פותחים מסלול.

זמירה מברך: לגבי הכשרת מורים, אין מגבלה של ות"ת לגבי מספר הסטודנטים.

זמירה מברך: יש לנו מגבלות שאנחנו מקבלים אנשים רק מסף מסוים ומעלה כדי לשמור על איכות, אבל לא מגבלה פורמלית.

ברכה קרמרסקי: אנחנו האוניברסיטה היחידה שיש לה מספר רב כל כך של סטודנטים להכשרת מורים, בכל התחומים, ובתחומי המדעים בפרט.

ברכה קרמרסקי: במתמטיקה בשאר המקומות ישנם שניים, שלושה סטודנטים, אנחנו מגיעים אחרי סינון ל-30, וזו ייחודיות של בר אילן.

דוד צוריאל: פיתוח מקצועי.

דוד צוריאל: יש לנו הכשרת יועצים, לרבות יועצים לגיל הרך, הכשרת מומחים מתחום החינוך המיוחד לילדים עם צרכים מיוחדים, הכשרת מורים – סטאז' והשתלמויות מורים – הכשרת מנהלים ופיתוח מקצועי של מנהלים ומינהל החינוך, הכשרת מומחים לגיל הרך, הכשרת מומחים בתחומי החינוך החברתי, החינוך הבלתי פורמלי והחינוך האפקטיבי, הכשרת מומחים בתחום תוכניות לימודים והכשרת מומחים בתחום הוראת המתמטיקה והמדעים.

דוד צוריאל: אג'נדה חברתית, תרמה לקהילה.

דוד צוריאל: סיוע לסטודנטים מהפריפריה ומהשכונות - - -

זמירה מברך: זה פרופר תרומה.

זמירה מברך: האנשים שעובדים שם לא מקבלים על זה שום תמורה, לא אקדמית ולא כספית.

דוד צוריאל: קידום וסיוע לעולים חדשים וקבוצות אוכלוסייה חלשות, גישור ופישור בין חלקי האוכלוסייה, התמודדות עם קונפליקט בחברה הישראלית, חסות למכללות, קידום וסיוע לסטודנטים חרדים, תל"ם – התנועה ליהדות מתקדמת – וארגוני המורים.

דוד צוריאל: יש לנו תוכנית, שאנחנו רצים עם קבוצה של היהדות הרפורמית, שרוצה לקבל אצלנו הכשרה להוראה.

זמירה מברך: אני רוצה להרחיב לגבי קבוצת החרדים.

זמירה מברך: נכון שהתוכנית היא בחיתולים, בצעדים מאוד קטנים, אבל אני חושבת שיש כאן פריצת דרך, אולי אפילו היסטורית.

זמירה מברך: העובדה שקבוצות המגזר החרדי פנו אלינו וביקשו ללמוד אצלנו, בגלל הצרכים המיוחדים שלהם, תוכניות מיוחדות.

זמירה מברך: ראינו בזה צעד גדול.

אילן שלגי: אנשים בני 30?

זמירה מברך: בני 30 .

זמירה מברך: יש לנו דרישות סף את מי אנחנו מקבלים ואת מי אנחנו לא מקבלים, אצלנו התוכנית היא רק לגברים, זו הייתה בשה שבאה לבית הספר לחינוך.

זמירה מברך: בעבודה סוציאלית יש תוכנית לנשים, וכך גם במדעי המחשב – אבל אני לא בקיאה בזה.

זמירה מברך: התוכנית לחרדים היא בייעוץ ובחינוך מיוחד, שני תחומים שהם ביקשו והם מאוד זקוקים להם.

זמירה מברך: זה מעט סטודנטים, על בלבול ראש בלתי רגיל, ואנחנו מרימים את זה בגל הפן הציוני, מדיני, חברתי.

אילן שלגי: כמה כאלה סטודנטים כבר יש?

23557: 70.

זמירה מברך: בשנה הבאה הם ביקשו להמשיך לפחות תוכנית אחת, את התוכנית של החינוך המיוחד.

זמירה מברך: צריכים לתקצב את זה כמובן, בגלל הלוגיסטיקה.

זמירה מברך: רק מורים גברים.

זמירה מברך: תל"ם יש לנו תוכניות עם ארגוני המורים לתואר שני.

זמירה מברך: יש שתי תוכניות חסות של ארגון המורים ושל הסתדרות המורים לתואר שני.

זמירה מברך: ברוב הקורסים הם מפוזרים בין הקורסים השונים, בכוונה.

זמירה מברך: חלק מהקורסים הם ייחודיים להם.

23557: אלה קבוצות ייחודיות של ארגון המורים והסתדרות המורים, שהם מוכנים לתמוך ולסייע להם, וגם אנחנו.

23557: הם נותנים תוכנית לימודים רגילה לתואר שני, אם זה בתוכניות לימודים, אם זה במינהל חינוכי.

23557: אנחנו לא קוראים להן תוכניות ייחודיות אלא קבוצות ייחודיות.

23557: יש הבדל, משום שהתוכנית זהה.

23557: הם מקבלים יותר עזרה, הדרכה.

23557: מתחשבים בזה שהם נשארים מחוברים מערכת בחינוך, ומוגבלים בזמן, ולכן מרכזים את הלימודים עבורם ליום וחצי, ונותנים להם עזרה, בעיקר בצד המתודולוגי, בסטטיסטיקה ומחקר כמותי.

23557: מטפחים אותם כקבוצה, תוך שיתוף פעולה עם ארגון המורים והסתדרות המורים, במיוחד לאחר כל מה שקרה המוסדות האחרים בחוץ לארץ.

23557: אנחנו נאלצים להקצות מקום לקבוצות הללו – ארגון המורים והסתדרות המורים – על חשבון פונים רגילים.

23557: רובם כולם לא באים לכיוון המחקרי, לכתיבת תזה, אלא בעיקר להכשרה והעשרה.

23557: אנחנו עובדים עם הקבוצות הייחודיות האלה כבר חמש שנים.

אילן שלגי: אלה קבוצות לתואר שני?

23557: לתואר שני.

23557: במהלך עשר שנים היינו בין החלוצים שלתוכנית אקדמיזציה לתואר ראשון.

23557: היום, ברוך השם, כבר כמעט אין צורך, חוץ מכמה מכללות שעדיין תחת הפיקוח שלנו.

23557: היום זה שודרג לכיוון תואר שני.

23557: זה חלק מהחיבור שלנו לשדה החינוכי.

גילה פינקלשטיין: והארגונים מסבסדים את זה?

23557: הם לא מסבסדים את התוכנית, הם מסבסדים את הסטודנטים עצמם.

23557: הם מעמידים לרשותם את המלגות.

גילה פינקלשטיין: רציתי לשאול על מאבחנים דידקטיים.

גילה פינקלשטיין: זה חשוב לי, כי אני זוכרת שהרגשתי מחסור עצום במאבחנים דידקטיים.

גילה פינקלשטיין: רחל עבדה בבית הספר שניהלתי והיא עזרה לנו.

גילה פינקלשטיין: כאב לי עכשיו לשמוע שהיא כבר לא שם, כי היא קידמה מאוד.

גילה פינקלשטיין: אהבתי את הצורה שהיא לימדה, הילדים אהבו אותה, וזה היה חידוש בבית הספר.

דוד צוריאל: נגיע לזה, כי רחל עוד תדבר.

רחל שיף: לחרדים, זה היה נושא הפגישה הראשונה.

זמירה מברך: זאת המטרה שלהם, אבחון דידקטי, רק שאין את זה לתואר ראשון ולכן היו צריכים ללמוד.

23557: גם לגבי החרדים, עם כל הקשיים, אנחנו לא מקלים.

23557: הסברנו להם שלא ייתכן שהם יקבלו תעודה של מאבחן דידקטי ללא קבלת תואר ראשון לפחות.

23557: אנחנו, כאן באוניברסיטה, במתכונת רגילה מחברים את זה יחד עם התואר השני.

23557: הלכנו לקראת המגזר החרדי, כשהם תואר ראשון בחינוך מיוחד, הם יעברו השתלמות מועשרת, ואז הם יקבלו תעודה של מאבחן.

זמירה מברך: כדי שיהיה ברור מה המהפך, הם מקבלים תעודת B.A עם הלוגו של בר אילן, אף אחד לא יודע אם הוא חרדי או מישהו אחר.

זמירה מברך: הם סטודנטים לכל דבר.

זמירה מברך: לגבי ארגוני המורים, במידה וי להם בקשות מיוחדות אנחנו מנסים ללכת לקראת, בעיקר דברים טכניים, מארגון המערכת וכיוצא בזה, כי על דרישות אנחנו אף פעם לא מתפשרים.

רחל שיף: אני בניתי את התוכנית לחרדים, ואחד הפידבקים שאני מקבלת עכשיו, שעד עכשיו לילדים חרדים לא היה מענה כמו שצריך, והיום יש אנשים שיכולים לאבחן ולקדם אותם.

דוד צוריאל: יש תהליכים של פתיחות גוברת והולכת - אני רואה את זה ם בעבודתי כמאבחן – לקבל עזרה מהעולם החיצוני.

דוד צוריאל: עד עכשיו הם פחדו שמא זה יפריע לשידוך וכולי.

דוד צוריאל: היום זה עדיין קיים, אבל מוכנים יותר להיחשף ולעזור לילד, רואים את הדברים בצורה יותר נכוחה, כך אני חש.

דוד צוריאל: מכונים וקתדראות שיש לנו, סקירה מהירה.

דוד צוריאל: המרכז לחינוך יהודי בתפוצות, המרכז לחקר קשיי התפתחות תינוקות וילדים בגיל הרך, המכון לקידום האינטגרציה בחינוך, קתדרה על שם מצ'אדו להשתנות שכלית, מרכז חדד לחקר דיסלקציה וליקויי קריאה, הקתדרה לחינוך וערכים לסובלנות ולשלום, מרכז להוראת המדעים, המכון לחקר החינוך הדתי ולקידומו, מכון לחינוך ומחקר קהילתי, מרכז להוראת ספרות השואה ולמחקרה, קתדרה על שם הרב הוקס ומרכז איילה.

דוד צוריאל: אלה כל המכונים והקתדראות שיש לנו.

דוד צוריאל: המרכז לחינוך יהודי בתפוצות עוסק בעיקר במרכז למנהיגות בית ספרית יהודית, מרכז וירטואלי, פורום אינטראקטיבי למחנכים, ספרייה, פיתוח תוכניות לימודים בית ספריות.

דוד צוריאל: יש כ-10,000 אנשים שמשתמשים באתר באופן תדיר, ו-125 אנשים השתמשו במרכז למנהיגות בית ספרית יהודית.

דוד צוריאל: היו באים מחוץ לארץ, מקבלים את התוכנית שנה שלמה, וחוזרים לקהילות אחרי שנת ההכשרה שהם מקבלים אצלנו.

דוד צוריאל: הקתדרה לילד עם צרכים מיוחדים.

דוד צוריאל: יש לנו ספריית מבחנים פסיכולוגים וחינוכיים, תמיכה במחקרים מתחום הילד החריג, מלגות לתלמידי מחקר, כנסים מדעיים – הכל בהקשר לחינוך מיוחד.

דוד צוריאל: הקתדרה לחקר דרכי ההוראה שללימודי הקודש מוציאה סדרה של ספרי מחקר מטעם הקתדרה.

דוד צוריאל: היא מקיימת ימי עיון שנתיים לחוקרים, למורים ולסטודנטים.

דוד צוריאל: מרכז חדד לחקר הקריאה והדיסלקציה מחולק לתחום אקדמי ותחום מעשי.

דוד צוריאל: בתחום האקדמי יש מחקר, הכשרת מורים ומאבחנים דידקטיים, פיתוח אבחונים ותוכניות ייחודיות להוראת תלמידים לקויי למידה, ארגון כנסים בין-לאומיים.

דוד צוריאל: בתחום המעשי, המטרה העיקרית היא קידום תלמידים וסטודנטים ביכולות קוגניטיביות לשוניות ואפקטיביות – רגשיות -אבחונים בעברית ובאנגלית, הוראה מתקנת לתלמידים שלא רכשו קריאה, קורסים לאסטרטגיות למיד בעברית ובאנגלית, תוכניות התערבות בבתי ספר.

דוד צוריאל: המרכז מקבל באופן פעיל ילידם שמופנים אלינו לקליניקה, ושם הם מאובחנים על יד צוות ומקבלים המלצות לטיפול.

דוד צוריאל: המרכז להוראת ספרות השואה ומחקרה.

דוד צוריאל: הדבר העיקרי זה הגברת המודעות לספרות השואה באמצעות כנסים, מחקרים, ספרים שעוסקים בנושא הזה.

דוד צוריאל: המכון חקר החינוך הדתי ולקידומו.

דוד צוריאל: יש כמה מחקרים שמתקיימים שם עכשיו: רוחניות בקרב בני נוער, עזיבת הדת בקרב מתבגרים, עולמן של בנות ציונות – בין כריזמה לרציונליזציה, תפיסה דתית בעיני תלמידים בעלי פיגור שכלי.

דוד צוריאל: המכון מקיים כנסים וימי עיון.

דוד צוריאל: המרכז של פרופסור פנינה קליין.

דוד צוריאל: יש קליניקה אליה באים ילדים רכים, תינוקות.

דוד צוריאל: בעיות של ילדים עם תסמונת דאון, ילידים עם pervasive developmental disorders, ומטפלים בהם כדי לקדם אותם, לפתח אותם ולשלבם בחברה.

דוד צוריאל: בנוסף יש גם פעילות מחקרית.

דוד צוריאל: פנינה קליין נמצאת היום בדרכה לסינגפור, אבל היא אמרה לי להדגיש את המושג "תפריט מנטלי".

דוד צוריאל: היא עובדת על תפריט מנטלי עם ההורים והילדים, פיתוח של חשיבה בגיל הרך.

דוד צוריאל: הקתדרה לחינוך לערכים, לסובלנות ולשלום, על שם ד"ר יוסף בורג.

דוד צוריאל: היא נוסדה במאי 1995.

דוד צוריאל: בראש הקתדרה עומר פרופסור עירם.

זמירה מברך: שר המשפטים של קנדה היה עכשיו אורח שלנו בקתדרה הזאת.

דוד צוריאל: המכון לחינוך ולמחקר קהילתי, בראשותו של פרופסור יעקב כץ.

דוד צוריאל: זה מרכז שעוסק במחקרים, פרוייקטים, סקרים, מלגות לסטודנטים, מענקים לחוקרים, קורסים מתקדמים, ימי עיון, הוצאת ספי, דוחות מחקר, השתלמויות וכל הנושאים שקשורים למחקר קהילתי.

דוד צוריאל: זו סקירה קצרה של בית הספר לחינוך.

דוד צוריאל: אי אפשר להתעכב על כל הקתדראות וכל הפעילויות שקיימות.

דוד צוריאל: בחרנו מספר אנשים שייתנו סקירה, כל אחד חמש דקות, על הנושא בו הוא עוסק.

דוד צוריאל: נתחיל עם פרופסור חיים גזיאל, בבקשה.

חיים גזיאל: אני עומד בראש המכון לקידום ההוראה, הלמידה והאינטגרציה בחינוך.

חיים גזיאל: הוא הוקם ב-1982 על ידי פרופסור עמיר, עליו השלום.

חיים גזיאל: המכון הוביל את האינטגרציה בחינוך, אחרי המדיניות של הרפורמה בשנת 1966-1967.

חיים גזיאל: היום, לצערי הרב, בגלל שנושא האינטגרציה הוא לא בסדר עדיפות לאומי ראשן, הכנסנו פן נוסף, של קידום ההוראה והלמידה בבתי הספר.

חיים גזיאל: זה מכון בעל אוריינטציה גם מחקרית וגם יישומית.

חיים גזיאל: אנחנו נמצאים בקשר עם למעלה מ-15 ישובים, עשרות בתי ספר.

חיים גזיאל: יש תהליך של אבחון של המצב הקיים מבחינה לימודית, וישנו שלב ההתערבות, ואחר כך שלב המחקר וההערכה, הבוחן באיזו מידה מדיניות ההתערבות הוכיחה את עצמה, שינתה את פני ההוראה והלמידה בבתי הספר, בעיקר בתחומים של המיומנויות העיקריות כמו מתמטיקה, אנגלית, אוריינות.

חיים גזיאל: יש במכון גם יחידה העוסקת בצמצום האלימות, גישור וכדומה.

חיים גזיאל: כדי להמחיש הלכה למעשה את מה שקורה במסגרת המכון, יש לנו את ראש האגף למתמטיקה כאן, דוקטור ברכה קרמרסקי, והיא תספר איך באמצעות שיטה שפיתחנו בתחום הוראת המתמטיקה הבאנו לשיפור בהישגים הלימודיים במתמטיקה בעשרות בתי ספר.

חיים גזיאל: בבקשה.

ברכה קרמרסקי: בוקר טוב.

ברכה קרמרסקי: בחרתי לתת פוקוס לדברים שפרופסור צוריאל נתן, מחקר ופיתוח.

ברכה קרמרסקי: לראות איך אנחנו לוקחים פרוייקט מהשם של האוניברסיטה בכובע של מחקר, ואיך הוא מיושם על התלמיד הפשוט.

ברכה קרמרסקי: בפן של המחקר, אנחנו מכירים את הנושא של המחקרים הבין-לאומיים, מחקרי PISA באוריינות קריאה, מתמטיקה ומדעים, שעליה לא נרחיב.

ברכה קרמרסקי: לכל מחקר בין-לאומי כזה יש נגזרת של מחקר לאומי, המקרה הנוכחי זה היה חקר של תפיסות מורים בזיקה לאוריינות קריאה, מתמטיקה ומדעים.

ברכה קרמרסקי: את המחקר הזה עדיין לא פרסמנו, אבל יש בו ממצאים מאוד מעניינים, לראות איך מורים תופסים את הנושאים האלה.

ברכה קרמרסקי: האם בכלל מורים תופסים את הרציונל של מה שבודקים אצל התלמידים.

ברכה קרמרסקי: אני לא אפרוש כרגע את המחקר הזה.

ברכה קרמרסקי: אני רוצה להראות איך מהמחקר הזה אנחנו יורדים לשדה.

ברכה קרמרסקי: כולנו יודעים שההישגים במתמטיקה "על הפנים".

ברכה קרמרסקי: נעשות פעולות במשרד החינוך לנסות לקדם את הנושא.

ברכה קרמרסקי: אחת ההמלצות היית לנסות להעלות את רמת המורים, בתחום של התמקצעות מורים למתמטיקה, ודווקא להתחיל בבית ספר יסודי, כי מסתבר שהבעיה מתחילה מלמטה ואנחנו בודקים את המצב למעלה.

ברכה קרמרסקי: אני רוצה להראות שאנחנו, בבית הספר לחינוך, לוקחים חלק מאוד פעיל בכל ההחלטות שנעשות במשרד החינוך.

ברכה קרמרסקי: יש את הפרוייקט של התמקצעות מורים, שאני אחראית עליו.

ברכה קרמרסקי: מגיעים לכאן מורים מבתי ספר מאזור המרכז, ואנחנו מנסים להעביר אותם את התוכנית של ביסוס ידע מתמטי, ידע פדגוגי וידע דידקטי.

ברכה קרמרסקי: הממצאים של המחקר הבין-לאומי של טימס היו מאוד קשים.

ברכה קרמרסקי: נשאלת השאלה מה עושים.

ברכה קרמרסקי: פרופסור יעקב כץ התחיל להוביל מהלך, וליחשה לו כבר ציפור שהמהלך הוא חיובי.

ברכה קרמרסקי: מבחני טימס בדקו שכל הנושא של חשיבה כמותית במתמטיקה מאוד ירוד.

ברכה קרמרסקי: הוא נטל מנדט לפתח חומרי למידה בתחום שלחשיבה כמותית, כולל השתלמויות.

ברכה קרמרסקי: אוניברסיטת בר אילן לקחה חלק מאוד פעיל בכתיבת החומרים, החומרים האלה יום נלמדים בבית הספר.

ברכה קרמרסקי: בעקבות אותה פעילות, של חומרי למידה לחטיבת הביניים, גם המחקר של פיזה, של אוריינות, קריאה, מתמטיקה ומדעים, פרופסור כץ מתחיל להוביל מהלך דומה.

ברכה קרמרסקי: מה אנחנו עושים אחרי הממצאים.

ברכה קרמרסקי: תיעשה כנראה פעילות של ניסיון לפתח חומרים, ולכוון גם את המורים וגם את התלמידים לכיוון חשיבה חדש, ואני מקווה שגם אנחנו נהיה פעילים בפיתוח הזה.

ברכה קרמרסקי: הפרוייקט שפרופסור חיים גזיאל דיבר עליו, נקרא פרוייקט מתמטיקה בשיטת ה.ש.

ברכה קרמרסקי: ב.ח.ה -הוראת מתמטיקה בחטיבת ביניים ויסודי.

ברכה קרמרסקי: זה פרוייקט שבשנות ה-90 פרופסור זמירה מברך, אני וצוות מתמטי פיתחנו.

ברכה קרמרסקי: מסתבר שהרציונל בתוכנית מאוד תואם את המגמות החדשות בעולם וגם את המטרות שפיזה מנסה להוביל.

ברכה קרמרסקי: הפרוייקט הזה נותן לנו דוגמה בהסתכלות גם במובן של מה זה פיתוח, וגם מה זה מחקר של בית ספר לחינוך.

ברכה קרמרסקי: התוכנית עצמה היא תוכנית שבנויה על תיאוריות, והם מתבססות על שלוש תיאוריות מאוד מרכזיות, ששומעים עליהם היום הרבה מאוד: מטה-קוגניצה – חשיבה על חשיבה, שהתלמיד יכוון את הלמידה, מה שנקרא מכוונות עצמית.

ברכה קרמרסקי: התיאוריה השניה היא תיאוריה של למידת עמיתים, והתיאוריה השלישית היא למידה לקראת שליטה.

ברכה קרמרסקי: המטרות של השיטה הן בראש ובראשונה לתת כלים לפתח חשיבה לכל התלמידים.

ברכה קרמרסקי: המטרה הייתה לפנות לא רק לתלמידים הטובים אלא לכלל התלמידים.

ברכה קרמרסקי: נקודה נוספת היא לפתח לומד בעל מכוונות עצמית, שהתלמיד עצמו יהיה אחראי על הלמידה ולא המורה מכוון ומאכיל בכפית את הלמידה.

ברכה קרמרסקי: לעודד את הנושא של תקשורת מתמטית, לנהל שיח מתמטי, לפתח מיומנויות של למידה שיתופית ולמידה לקראת שליטה.

ברכה קרמרסקי: ראשי התיבות ה.ש.ב.ח.ה הם ראשי תיבות של כל העקרונות שציינו עכשיו.

ברכה קרמרסקי: הלמידה בכיתה מתנהלת על הבסיס שהתלמידים מקבלים אסטרטגיה של שאילת שאלות, שמכוונות אותם להבין את הבעיה, לזהות אותה, להתייחס לאסטרטגיות, לנסות להבין את הדומה והשונה – אינטגרציה של החומר – וגם לעשות רפלקציה על הלמידה עצמה.

ברכה קרמרסקי: השיטה באה לידי ביטוי בחומרי למידה, בספרי לימוד שנמצאים בחטיבות הביניים.

ברכה קרמרסקי: היום יש ירידה לפיתוח החומרים בבית ספר יסודי.

ברכה קרמרסקי: יש ביקוש גדול לחומרים עצמם.

ברכה קרמרסקי: יש ליווי חזק גם לתלמיד וגם למורה.

ברכה קרמרסקי: לאור המסקנות של פיזה, ישנה מגמה לפתוח את החומרים ולהכניס משימות אחרות ברוח של פיזה.

ברכה קרמרסקי: מבחינה מחקרית, שיטת ה.ש.ב.ח.ה היא כר נרחב מאוד לעשרות מחקרים שפורסמו בכתבי עת, עבודות M.A. ודוקטורט.

ברכה קרמרסקי: המחקרים עצמם הדגישו אפקט חזק מאוד לכל הגישה המטה-קוגנטיבית, הן לתלמידים חזקים והן לחלשים.

ברכה קרמרסקי: חד-משמעית, המחקרים מוכיחים שהגישה המטה-קוגניטיבית מפתחת הבנה מתמטית ולא רק טכניקה.

ברכה קרמרסקי: זאת אחת הביקורות שהעבירו על לימוד מתמטיקה, פיתחו טכניקה ולא הבנה.

ברכה קרמרסקי: המחקר מראה שהתלמידים מקבלים כלים של הנמקה, להסביר למה ומדוע אני מקבל את התשובה.

ברכה קרמרסקי: שוב, אנטי-תזה של הטכניקה.

ברכה קרמרסקי: הגישה המטה-קוגניטיבית מראה שהתלמידים מקבלים כלים של העברה ממשימה ידועה למשימה לא ידועה.

ברכה קרמרסקי: כולנו יודעי שאחת הבעיות בהוראה היא בעיית ההעברה, בעיה מוכרת הוא יודע לפתור, תן לו בעיה שונה הוא לא יכול להתמודד אתה.

ברכה קרמרסקי: הנושא של מכוונות עצמית בלמידה, לתמיד יש את הנושא של ה- self regulation learning עמדות חיוביות למקצוע.

ברכה קרמרסקי: הרבה מאוד מחקרים הראו שישנם הבדלים שיש בנים לבנות, ואנחנו מצאנו שהגישה המטה-קוגניטיבית מגשרת על הפערים.

יהודית גידלי: הפערים לטובת הבנים הם כשה לומדים בנפרד או ביחד?

ברכה קרמרסקי: כשלומדים יחד.

אילן שלגי: כאשר אנחנו משווים את רמת התלמידים שלנו עם תלמידים בעולם, האם פעם נעשתה השוואה – ואני מדבר על מתמטיקה כי זה תחום שאשר להשוות - רמת בחינות הבגרות במתמטיקה אצלנו לעומת מדינות אחרות?

זמירה מברך: דברתי על זה עם פרופסור כץ, הוא אמר לי שיש כשיו ועדה שבודקת את הדברים, בעקבות הקריאה של המנכ"לית לעבור לשתי יחידות מתמטיקה חובה ולא שלוש.

זמירה מברך: אני יודעת שבצרפת למשל, הרמה קצת יותר גבוהה, בוודאי בחמש יחידות, ואחוז התלמידים שניגשים שם לחמש יחידות הוא הרבה יותר גבוה.

זמירה מברך: לגבי מדינות אירופה האחרות אין לי ממצאים, אני מוכנה לראות אם יש נתונים.

דוד צוריאל: אם מדברים על הבדלי מגדר בין בנים לבנות, יש לי כמה מחקרים שמראים שבתחום של רוטציה מנטלית, ההתמצאות המרחבית של בנים כבר בגיל 5, היא יותר טובה מאשר ההתמצאות המרחבית של בנות.

דוד צוריאל: יותר מזה, כאשר מנסים ללמד את שניהם כדי לצמצם את הפערים, מתברר שזה גורם להפך: הבנים מתקדמים עוד יותר מהבנות כאשר מלמדים את שניהם באותה מידה.

דוד צוריאל: יש תיאוריות שאומרות שזה משהו במבנה המוח, ויש שאומרות שזה משהו על רקע של סוציאליזציה.

דוד צוריאל: בנים מכוונים לקראת התמצאות מרחבית ובנות להתמצאות חברתית.

יהודית גידלי: אם מלמדים בנפרד ההישגים טובים יותר.

ברכה קרמרסקי: אם זה רק נושא של פתרון בעיות מדעי, לבנות יותר קשה ולבנים יותר קל, לכן בשיטות מסוימות אפשר לצמצם את הפערים ולהעלות את ההישגים, מבלי לפגוע בבנים.

ברכה קרמרסקי: המחקרים שלנו נעשו עם בנים ובנות יחד, וזה הראה שהבנות שפרו את ההישגים שלהם, וזה לא פגע בבנים.

דוד צוריאל: תודה.

דוד צוריאל: נעבור לנושא נוסף שאנחנו עוסקים בו, ופרופסור אריה כהן יציג אותו.

אריה כהן: אני אדבר על העשרת הזוגיות וחינוך לחיי המשפחה, פרוייקט שעוסק בהכשרת מנחים והפעלתם בקהילה במסגרת המכון לחינוך ולמחקר חינוכי.

אריה כהן: אם אומרים שהחינוך הוא תשתית, המשפחה היציבה היא התשתית של התשתית.

אריה כהן: כמעט בכל תרבות בעולם קיים מוסד הנישואים, ולאחרונה אנחנו רואים שמעמדו של מוסד זה נחלש.

אריה כהן: אחד ההסברים הוא שתוחלת החיים מתארכת, וכתוצאה מכך נותר לחץ על מוסד הנישואים.

אריה כהן: זו מערכת שלא נוצרה להחזיק מעמד כל כך הרבה זמן.

אריה כהן: כפועל יוצא מזה, התפתחה תודעה שאנחנו אמורים לבנות תוכניות לחזק את המעמד הנישואים.

אריה כהן: מערכת הזוגיות חייבת לעבור תהליך של העשרה ושיפור.

אריה כהן: בארצות הברית יש כל מיני תוכניות, שהמפורסמת שבהן נקראת PAIRS.

אריה כהן: PAIRS זה גם זוגות וגם ראשי תיבות של practical applications of intimate relationship skill, שעוסקת העלאת המודעות וההבנה העצמית של כל פרט במערכת הזוגית, פיתוח כישורי תקשורת, ניהול משא ומתן, פתרון קונפליקטים וגם רענון של החושניות.

אריה כהן: בשנת 1990 המנחה שלי לדוקטורט ואני נסענו לארצות הברית והשתלמנו בתוכנית הזאת.

אריה כהן: דוקטור זאב אפל הכניס את זה ופיתח את זה במסגרת הקהילתית.

אריה כהן: מאז יש לנו תוכנית לאנשים שלומדים להנחות קבוצות מהסוג הזה במשך שנה שלמה.

אריה כהן: חלק מהם תלמידים לייעוץ בתואר שני, חלק מהם באים מבחוץ, וארבע שעות בשבוע משך שנה עושים את ההשתלמות הזאת.

אריה כהן: הדרישות המינימליות הן תואר ראשון, יש הרבה עם תואר שלישי אפילו.

אריה כהן: בשנה השניה הולכים לקהילה, והם חייבים להנחות קבוצה של הורים לשיפור הזוגיות.

אריה כהן: היום יש בארצות הברית מגמה וזה מתחיל גם בארץ, רבנים וכמרים שלא משיאים בני זוג עד שהם משתתפים בתוכנית הזאת.

אריה כהן: במסגרת הפרקטיקום שלנו, בעיקר מצאנו קשר עם בתי סוהר, עם חטו"ש – חינוך, טיפול ושיקום.

אריה כהן: במסגרת תקנות בתי הסוהר צריכים לתת לאסיר חטו"ש, ובמסגרת זאת אנחנו עושים את זה, בעיקר דוקטור אפל יזם את זה.

אריה כהן: בוגרים שלנו מנהלים קבוצה בבית הסוהר לאסירים, שבחלק מהפגישות גם בני הזוג שלהם משתתפים.

אריה כהן: אפילו היה לנו מקרה של אסיר שהשתחרר וביקש לחזור לבית הסוהר רק כדי לסיים את ההשתלמות.

אריה כהן: זה מעניין לראות את השינוי שחל בהם.

אריה כהן: בעיריית ראשון לציון כל כך התלהבו מהעבודה של הסטודנטים שלנו, שהם מבקשים להנהיג את זה כמעט לכל מסגרת, ובוגרים שלנו עובדים בגני ילדים, בתי ספר להורים.

אריה כהן: פיתחנו גם תוכניות לעבודה קבוצתית עם מתבגרים.

אריה כהן: יש כנסים מדעיים, עבודות M.A., וכולי.

אריה כהן: זהו בקיצור.

דוד צוריאל: תודה.

דוד צוריאל: פרופסור ישראל ריץ', בבקשה.

ישראל ריץ: שלום לכם.

ישראל ריץ: אני ראש המכון לחקר החינוך הדתי, במסגרת המכון הזה קיימים מספר מבוטל של מחקרים ופרוייקטים.

ישראל ריץ: במקום לפרוש את כל הפעילות במסגרת של חמש דקות, בחרתי להמחיש את הפעילות בפרוייקט אחד.

ישראל ריץ: הפרוייקט הזה הוזמן לפני כשנה על ידי מינהל החינוך הדתי, והוא עוסק בנושא עיצוב הזהות האישית והדתית של תלמידי החינוך הממלכתי דתי.

ישראל ריץ: עסקנו בנושא הישגים, וזה מה שבדרך כלל מעניין את אנשי החינוך, אבל אנחנו יודעים שהבית הספר נועד לקדם לא רק את ההישגים הלימודיים של התלמידים אלא גם את הצד החינוכי של התלמידים.

ישראל ריץ: פנה אלינו , מר שמעון אנדר מהחינוך הממלכתי דתי כדי לבנות כלי שבאמצעותו נתחיל תהליך בבתי הספר, של חיפוש דרך לקדם את הזהות האישית והדתית של תלמידי החינוך הממלכתי דתי.

ישראל ריץ: פירושו של דבר, לא כלי שבודק הישגים לימודיים, אלא כלי שאמור לעמוד על באיזו מידה בית הספר מעודד תלמידים לחפש, לחשוב מי אני, לשם מה אני, מה הערכים שלי, לאן אני הולך בחיים, למי אני שייך ולאן אני שייך.

ישראל ריץ: לשם כך הזמנתי את דוקטור אלי שכטר לנהל את הפרויקט הזה, ושנינו מקיימים אותו.

ישראל ריץ: לפרוייקט הזה יש שתי מטרות מרכזיות.

ישראל ריץ: מטרה אחת היא סימון יעד, הכוונה שהיא שנתחיל לדבר על מה אנחנו רוצים מהתלמידים שלנו, לא בתחום ההישגים אלא מבחינת הזהות שלהם.

ישראל ריץ: מטרה שניה היא לתת משוב לבית הספר, כדי שבתי הספר יעסקו בשאלה הפנימית שלהם, לאן אנחנו רצים להוביל את התלמידים מבחינה חינוכית וערכית.

ישראל ריץ: לשם כל עשינו סקירת ספרות מאוד ענפה, ודברנו עם המון גורמים, הן פורמליים והן לא פורמליים כדי לקבוע מהן הזהויות האפשריות, ולאן ראוי שבתי הספר ינחו את התלמידים שלנו.

ישראל ריץ: פיתחנו כלי מאוד מורכב ולא קל, גם בצד האישי וגם הדתי.

ישראל ריץ: בעקבות פיתוח הכלי הגענו לעשרה מדדים שונים, שמייצגים שלושה, ארבעה תחומים.

ישראל ריץ: תחום אחד הוא יצירת הזדמנויות להזדהות, לומר באיזו מידה בית הספר מקיים עבור התלמידים הזדמנויות כדי ליצור זהות עצמית.

ישראל ריץ: באיזו מידה יש קשר עם המחנכים שמובילים אותם לכיוונים מסוימים.

ישראל ריץ: התחום השני הוא הנושא האקלימי.

ישראל ריץ: באיזו מידה בבית הספר יש אקלים של חיפוש עצמי, של חיפוש זהות, לגיטימציה לחפש בתוך גבולות בטוחים.

ישראל ריץ: תחום שלישי, באיזו מידה בית הספר מציב לפני התלמידים אפשרויות שונות.

ישראל ריץ: האם למורים יש נוכחות, האם הם מציגים עבור התלמידים יעדים וגם גבולות בעת ובעונה אחת.

ישראל ריץ: התחום הרביעי הוא באיזו מידה יש תוצרים.

ישראל ריץ: בשלב זה של הפרוייקט אנחנו פחות מדגישים את התוצרים, מפני שאנחנו מדגישים יותר את העניין התהליכי.

ישראל ריץ: יצרנו את הכלי שיש בו כ-100 שאלות, הוא הועבר לפני כחודש לכ-150 בתי ספר ברחבי הארץ, מהצפון עד הדרום.

ישראל ריץ: זו אחת הפעמים הראשונות שמועבר מחקר באופן טוטלי דרך האינטרנט, התלמידים ניגשים למחשב וממלאים שאלונים.

ישראל ריץ: בעקבות זה, אני יודע בדיוק כמה בתי ספר, כי יש לא מעט "פשלות" בשדה.

ישראל ריץ: כיתה שניגשת למחשב למלא, יש 100% מילוי.

ישראל ריץ: יש אחוז מסוים של בתי ספר שנמנים בכלל מלהשתתף בפרוייקט.

זמירה מברך: באופן פורמלי אומרים שלא משתתפים?

ישראל ריץ: אנחנו לא רוצים לאיים על בתי הספר, כי המטרה שלנו זה לפתח תהליך של חשיבה.

ישראל ריץ: אם יש איום התהליך הזה לא יתקיים בכלל, לכן מי שלא רוצה להשתתף לא משתתף בשלב זה.

ישראל ריץ: המילוי הוא ברמה אישית, אנונימי, וקבענו עם מינהל החינוך הדתי שהמשוב, בשלב זה, לא יהי למינהל, אלא אך ורק לבתי הספר.

ישראל ריץ: במשך הזמן, יש הידברות בין המנהלים לבין המינהל לחינוך דתי כדי לראות איך בדיוק לנהל את עניין המשוב, כדי שזה יהיה אפקטיבי.

ישראל ריץ: זה בעיקר גירוי לתהליך חשיבה פנימי בתוך בית-הספר, כדי לקבוע מהי הדרך החינוכית שלנו,ף שבהחלט יכולה להיות שונה מבית ספר לבית ספר.

ישראל ריץ: אני רוצה לסיים ולומר, שלמרות שזה מחקר שמוזמן על-ידי המינהל לחינוך דתי ואנחנו מייעדים אותו לחינוך הממלכתי דתי, העניין שצריך להיות בפרוייקט הזה הוא כללי, בגלל שנושא הזהות חשוב לכל אחד ואחד בתקופת ההתבגרות שלו.

ישראל ריץ: לכן כאשר הציגו את התוכנית בפני צמרת משרד החינוך, מנכ"לית משרד החינוך גילתה התעניינות רבה בפרויקט הזה לחינוך הממלכתי, לשאלת חיפוש זהות בקרב תלמידי ישראל ולאו דווקא בחינוך הדתי.

ישראל ריץ: תודה.

דוד צוריאל: תודה.

דוד צוריאל: דוקטור רחל שיף, בבקשה.

רחל שיף: צהרים טובים.

רחל שיף: אני מנהלת מרכז חדד, מרכז לחקר הקריאה וליקויי קריאה.

רחל שיף: אני עוסקת בילדים ומבוגרים מתקשים בקריאה.

רחל שיף: המרכז משלב בין התחום הישומי לתחום המחקרי.

רחל שיף: בתחום הישומי, המרכז מאבחן ילדים וסטודנטים עם קשיי למידה.

רחל שיף: הביקוש לאבחון מאוד גדול, בקרב ילדים רבים וגם סטודנטים.

רחל שיף: מי שנרשם היום לאבחון מקבל תור לעוד שלושה חודשים.

רחל שיף: תלמידים שמתקשים במיוחד, מקבלים במסגרת המרכז להוראה מתקנת הוראה אינדיבידואלית.

רחל שיף: בנוסף, פיתחנו תוכניות התערבות בתוך בתי הספר, אציין כמה מהן.

רחל שיף: התוכנית הראשונה היא לכיתות א', תוכנית שפיתחנו בשנה שעברה והשנה היא התרחבה מאוד, היא אומצה על-ידי עיריית רמת-גן.

רחל שיף: זו תוכנית שבודקת על מספר מישורים.

רחל שיף: בנוסף לבדיקת הקריאה, אנחנו בודקים את היכולות קוגניטיביות ולשוניות.

רחל שיף: זה נעשה באמצעות אבחון התלמידים, הנחיית המורים, ואנחנו נותנים למורים כלים איך ללמד את היכולות האלה.

רחל שיף: מחקרים מראים שככל שאיכות האינטראקציה בין ההורים לילדים בגיל הרך טובה יותר, כך האינטליגנציה של הילדים עולה.

רחל שיף: פיתחנו תוכנית שמפתחת את איכות האינטראקציה בכיתות א' בין מורים לתלמידים.

רחל שיף: אנחנו מלמדים מורים איך לשפר את האינטראקציה.

רחל שיף: הממצאים מראים בצורה מאוד ברורה שמורים שאיכות האינטראקציה שלהם עם תלמידים יותר טובה, הישגי התלמידים יותר טובים גם בקריאה, גם בהבנת הנקרא וגם בכתיבה.

רחל שיף: התוכנית זוכה להדים טובים.

רחל שיף: אנחנו רואים שבמקומות שאנחנו משתתפים בהם, יחסית לקבוצת הביקורת, מספר התלמידים שמתקשים בקריאה הוא הרבה יותר נמוך.

רחל שיף: אנחנו רואים בתוכנית הזאת חשיבות רבה, מפני שהיא מונעת ליקויי למידה, שלא נגיע למצב שבכיתי יהיו 30% מהילדים שאינם קוראי, וזה מצב שקים היום בבתי הספר.

רחל שיף: בכיתות א' שסיימנו, היה תלמיד אחד שלא קרא, באחרת היו שני תלמידים שלא קראו, ובנינו להם תוכנית להוראה מתקנת בהתאם לקשיים שלהם.

רחל שיף: אבל בסוף התוכנית הקשיים היו ממוקדים ולא ברמה כיתתית, כשכמות התלמידים שלא קוראים מאוד גדולה.

רחל שיף: יש לנו גם תוכנית להוראה מתקנת בכיתות ב' עד ה'.

רחל שיף: זאת תוכנית שאנחנו מלמדים הוראה מתקנת, איך ללמד את הילדים.

רחל שיף: תוכנית נוספת, אנחנו עובדים אתה היום בכל כיתות ז' בגבעתיים, זו תוכנית שהמטרה שלה לפתח את יכולת האוריינות של התלמידים, ובאופן זה ללמד ילדים מתקשים בקריאה.

רחל שיף: שי שם שני צוותים, צוות אחד עובד עם כלל התלמידים, וצוות אחר עובד עם האוכלוסייה שזקוקה להוראה מתקנת בקריאה.

רחל שיף: הפרוייקט הזה התחיל בתחילת השנה ויש לנו כרגע ממצאי ביניים, שיש שביעות רצון מאוד גבוהה במערכת.

גילה פינקלשטיין: זה רק כיתות ז' או שאתם ממשיכים אתם אחר כך?

רחל שיף: ז', ח'.

רחל שיף: פרויקט קודם היה לנו בבית ספר צייטלין, כשחברת הכנסת פינקלשטיין הייתה המנהלת, והיא יזמה את הפרוייקט.

רחל שיף: קיבלנו יליד חינוך מיוחד לכיתה ז', והיום הילדים האלה עושים בגרות.

רחל שיף: אנחנו נמצאים ברמת גן במספר תיכונים, לשם הכשרת מורים, לעורר את המודעות שלהם, וללמד אותם כיצד להתמודד עם לקויי הלמידה בכיתתם.

רחל שיף: יש לנו פרויקט באורייניות וגם באנגלית.

רחל שיף: פרויקט אנגלית יש לנו גם לסטודנטים לקויי הלמידה בבר אילן.

רחל שיף: קיימים סטודנטים, בעיקר לקויי למידה ודיסלקטים, שלא מצליחים לעבור את דרישת הסף של האוניברסיטה בלימודי אנגלית.

רחל שיף: פיתחנו כאן תוכנית שמלמדת אותם לקרוא, לכתוב אנגלית ולעמוד בדרישות האקדמיה.

רחל שיף: הסטודנטים לומדים בין שנתיים לשלוש, בהתאם לרמה שאליה הם נכנסים, וכל שנה הם עומדים בדרישות של המחלקה לאנגלית.

רחל שיף: חלקם הגדול ממשיך אחר לתואר שני, כיוון שהיכולת האינטלקטואלית שלהם היא ברמה גבוהה, והאנגלית היוותה עבורם מחסום.

רחל שיף: יש לנו עכשיו תוכנית, שהשנה התחלנו בצורה יותר אינטנסיבית, ללמד אסטרטגיות למידה סטודנטים באוניברסיטה.

גילה פינקלשטיין: מה זה הקורס של אסטרטגיות למידה?

גילה פינקלשטיין: האם אתם מלמדים ללמוד?

גילה פינקלשטיין: זה חשוב מאוד.

רחל שיף: כן.

רחל שיף: גם בתיכונים וגם באוניברסיטה.

גילה פינקלשטיין: אתם צריכים לעשות הסברה, שייעדו שיש לכם את הקורס הזה.

גילה פינקלשטיין: זה קורס מאוד חשוב, יש הרבה תלמידים שלא יודעים איך ללמוד.

גילה פינקלשטיין: חיפשתי קורס כזה לתלמידים.

אילן שלגי: אני רוצה לשאול את פרופסור גזיאל, אמרת בתחילת דבריך, שנושא האינטגרציה היום אינו מה שהיה פעם.

אילן שלגי: אתה יכול להרחיב על זה מעט?

חיים גזיאל: היום, במציאות, יש מה שנקרא לעקוף את האינטגרציה.

חיים גזיאל: זה תהליך שקיים כבר היום, שבו מקימים בתי ספר פרטיים או סמי פרטיים, זו הפרטה בדלת האחורית.

חיים גזיאל: המטרה היא לעקוף את האינטגרציה, למנוע את המגע של אוכלוסיות שונות בתוך בית-הספר.

חיים גזיאל: כלומר אם מדובר על אידיאל של 60% מבוססים ו-40% לא מבוססים, הרי המציאות הזאת לא התקיימה, ולצערי האינטגרציה לא הוכיחה את עצמה בגלל המציאות הזאת.

חיים גזיאל: לכן, החלטנו ללכת בכיוון ההפוך, לקדם את החלשים ולהביא אותם לרמה כזאת שהאינטגרציה תהיה בטבעיות.

חיים גזיאל: התזה של המכון היא שאם אנחנו מקדמים את החלשים ומביאים אותם לרמה שהם יכולים להיכנס לאינטגרציה חברתית עם המבוססים – זה יהיה טוב יותר.

דוד צוריאל: זה מביא אותנו לנושא, אני רוצה להציג בקצרה.

דוד צוריאל: בבית הספר לחינוך שלנו יש נושא של אבחון דינמי של יכולת הלמידה.

דוד צוריאל: היה לנו בזמנו פרופסור פוירשטיין, שפיתח את התחום.

דוד צוריאל: המשכתי לפתח את זה בעקבותיו, בעיקר לגיל הצעיר יותר.

דוד צוריאל: המטרה היא לבדוק את פוטנציאל הלמידה של האדם.

דוד צוריאל: יש הרבה ילדים שמתפקדים ברמה נמוכה, אבל יש להם יכולת אינטלקטואלית גבוהה, והשאלה היא איך אנחנו מגלים את היכולת האינטלקטואלית הגבוהה, למרות שעל פני השטח התפקוד הוא נמוך.

דוד צוריאל: אחת הבעיות עם זה שילדים מתפקדים ברמה נמוכה, מקבלים גם חינוך בהתאם לרמתם, ואז נוצר מעגל קסמים של נבואה שמגשימה את עצמה.

דוד צוריאל: השאלה היא איך לפרוץ את הגבול, ולהראות שלילדים יש פוטנציאל למידה גבוה וניתן לפתח אותו.

דוד צוריאל: עשינו עשרות של מחקרים בתחום הזה, וגם ייבאנו תוכניות ופיתחנו תוכניות בארץ, שהמטרה שלהן לפתח חשיבה או למידה איך ללמוד.

דוד צוריאל: אחת הדוגמאות היא תוכנית שנקראת "התחלה "מבריקה.

דוד צוריאל: על משקל ה-head start יש לנו bright start.

דוד צוריאל: אלה תוכניות שרצות היום באור עקיבא, באזורים הדרומיים של נתניה, ביהוד וכולי.

דוד צוריאל: אלה תוכניות לגיל הגן, כשמטרה היא לתת לילדים התחלה טובה, שיוכלו להיכנס לבית הספר מוכנים.

דוד צוריאל: לא לתת להם עוד תכנים ו-basic skills אלא לתת להם איך להסתכל על אינפורמציה, איך ללמוד בצורה נכונה.

דוד צוריאל: יש כ-15 מחקרים שהנחיתי בעבר, שבהם אנחנו מראים איך איכות האינטראקציה בבית מנבאת את יכולת ההשתנות השכלית של הילד.

דוד צוריאל: זאת אומרץ, ככל שהמשפחה, האם או האב, יודעים איך לתווך לילד, ליצור אינטראקציה מפתחת, בהמשך לא צריכים לעבוד קשה עם הילדים כי הם יודעים איך ללמוד בעצמם.

דוד צוריאל: הם יודעים איך להפיק תועלת מהחומרים שנותנים להם, איך לנצל את זה וללמוד בצורה מוצלחת.

דוד צוריאל: פתחתי סדרה של אבחונים דינמיים לגיל הצעיר, שהיום רצים ברוב ארצות העולם.

דוד צוריאל: זה הולך ומחליף את מקומם של האבחונים הסטנדרטיים, שהם אבחונים מכשילים, כי הם לא מגלים את היכולת האינטלקטואלית האמיתית שלהם.

דוד צוריאל: יש היום גם תוכניות שלוקחות את האבחונים האלה והופכות אותם לכלים של התערבות.

דוד צוריאל: יש כמה פרוייקטים שאני מעורב בהם היום, שעובדים עם הכלים האלה, לא ככלי אבחון אלא ככלים לפיתוח חשיבה.

דוד צוריאל: ההנחה היסודית היא, שאם אתה מלמד ילד איך לחשוב, הקנית לו כלי לכל החיים, אי אפשר למחוק את זה.

דוד צוריאל: אם מלמדים משהו מסוים הוא יכול להישכח, אבל אם מלמדים חשיבה זה דבר פרמננטי, זה סטרוקטורלי, זאת אומרת אדם לומד את זה וזה הופך להיות חלק בלתי נפרד ממנו, אי אפשר להשכיח את זה ממנו.

דוד צוריאל: כמו שאדם שלמד לרכב על אופניים, לא ישכח אפילו אם לא ירכב הרבה שנים.

דוד צוריאל: זה מתקשר גם לנושאים של אינטגרציה חברתית, וגם לנושאים של טיפול בילידם עם צרכים מיוחדים, שזה בדיוק מה שצריכים ללמד אותם: איך ללמוד, ואז כל תוכן פתוח בפניהם.

רחל שיף: היון אני רואה את זה בצורה מאוד ברורה, כשמורים עושים את זה איזו השפעה יש לזה.

דוד צוריאל: דוקטור זהבית גרוס, בבקשה.

זהבית גרוס: צר לי שאני לא יכולה לדבר על פמיניזם בציבור הציוני דתי, שזה המחקר שלי.

זהבית גרוס: אבל אחד הדברים שהמחקר הזה יצא כנגדו, זה שמורים גברים מלמדים בנות.

זהבית גרוס: שמחתי אוד לגלות שקמה צעקה בשטח בעקבות הממצאים האלה, והדברים האלה מתחילים להשתנות.

זהבית גרוס: אנחנו רואים שיש קשר בין מגדל השן לבין מה שנעשה בפועל בשטח.

זהבית גרוס: אני נמצאת לפניכם כשליחה של פרופסור יעקב עירם.

זהבית גרוס: הוא מתנצל שהוא לא נמצא פה אתנו, כיוון שהוא נמצא בכנס של אונסק"ו.

זהבית גרוס: הקתדרה לחינוך לערכים, סובלנות ושלום על שם דוקטור יוסף בורג, הוקמה ב-1995.

זהבית גרוס: הרעיון שעמד בבסיס ההחלטה להקים את הקתדרה היה הצורך לטפח הבנה וסובלנות לאור מגמות גוברות של קיטוב בחברה הישראלית.

זהבית גרוס: הטרגדיה הכי גדולה שקרתה לנו בשנה זו הייתה רצח רבין.

זהבית גרוס: הרעיון של הקמת הקתדרה הוחלט קודם לכן, אבל המפגש בין שני הדברים הללו יצר סדרת פעילויות מאוד מעניינת.

זהבית גרוס: בשנת 200 זכתה הקתדרה למעמד של קתדרת אונסק"ו.

זהבית גרוס: המעמד מאוד מיוחד, שיש מעט מאוד קתדראות בעולם שזוכות למעמד הייחודי הזה.

זהבית גרוס: המטרה של הקתדרה היא לתרום לקיום יחדיו בן מגוון הקבוצות בחברה הישראלית, מתוך שתוף פעולה, הבנה וסובלנות חברתית, ולסייע לקובעי מדיניות החינוך ולמחנכים בשדה בתחום החינוך לערכים לסובלנות ולשלום.

זהבית גרוס: יש לנו בקתדרה הרבה מאוד פעילויות בתחום המחקר, סדנאות, תוכנית לימודים, פרסומים רבים וחומרי למידה לכל רמות מערכת החינוך, ימי עיון, כנסים לאומיים ובין-לאומיים ושיתוף פעולה עם מוסדות להשכלה גבוהה, גופים בין-לאומיים, אגודות בין-לאומיות למחקר חינוכי.

זהבית גרוס: ישנם הרבה חוקרים שעושים פרוייקטים מחקריים שונים, ובגלל שהזמן קצר, הייתי רוצה להתמקד בשתי פעילויות מאוד חשובות של הקתדרה.

זהבית גרוס: גול ת הכותרת של עבודת הקתדרה היא עבודת הסדנאות.

זהבית גרוס: קבוצה של מרצים, ביניהם גם מר שמעון אוחיון עברנו השתלמות בליגה נגד השמצה בתוכנית שלהם A World of Difference.

זהבית גרוס: עשינו לתוכנית הזאת אדפטציה לצרכים של החברה הישראלית.

זהבית גרוס: ישלנו כאן סדנאות לסטודנטים, בעיקר כאלה שלומדים לתעודת הוראה, אבל גם סטודנטים שבאים מקורסים כלליים.

זהבית גרוס: אלה סדנאות להידברות בין סטודנטים דתיים ושאינם דתיים.

זהבית גרוס: אני עובדת בפרוייקט הזה כבר שמונה שנים.

זהבית גרוס: בתחילה עסקנו בקונפליקט בין דתיים לחילוניים, אבל בארבע השנים האחרונות אני עובדת עם סטודנטים בעיקר על הקונפליקטים שבין ערבים ויהודים.

זהבית גרוס: זה פרוייקט הידברות שלם, שנעשה בקמפוס, והוא מאוד מיוחד.

זהבית גרוס: קחו למשל יום כמו היום, שקרה לנו אסון מאוד גדול במחלקה, ואנחנו נכנסים לכיתה, ויושבים חצי סטודנטים ערבים וחצי סטודנטים יהודים, וצריך להתחיל לדבר.

זהבית גרוס: המתח הוא בלתי רגיל בכיתה.

זהבית גרוס: אני יודעת איך אני נכנסת לכיתה, אני לא יודעת איך אני יוצאת ממנה.

זהבית גרוס: יש לי תוכנית שנלקחה מהליגה נגד השמצה, ואני צריכה לעשות לה אדפטציה לסיטואציה בה אני נמצאת, לקחת את הנושא ולדבר עליו כביכול באופן כללי, וכמובן שהדבר הוא כמעט בלתי אפשרי.

זהבית גרוס: היו פיצוצים מאוד קשים בכיתה.

זהבית גרוס: הרעיון של הסדנאות האלה הוא ללמד את עצמנו איך להידבר, ונקודת המוצא שלנו היא שאנחנו לא נולדים עם יכולת הידברות, אלא אנחנו צריכים ללמוד את זה.

זהבית גרוס: כל אחד מאתנו מביא לכיתה את המטענים האישים שלו.

זהבית גרוס: היה לי סיפור מאוד קשה כשהודיעו שאמורה להיפתח מלחמת המפרץ, נכנסתי לכיתה, חצי סטודנטים ערבים, חצי יהודים, והייתי צריכה להתחיל לדבר.

זהבית גרוס: הייתי צריכה לעבור תהליך מאוד ארוך כדי בשלה לעבוד עם מורכבות כזאת.

זהבית גרוס: יש דילמות מאוד קשות וטעונות.

זהבית גרוס: יש כנס בנושא של חינוך לתרבות של שלום, עם פרופסור ארווין קוטלר.

זהבית גרוס: אנחנו חולמים על עידן של שלום, צריכים להיות כלים מתאימים להגשים את החלום.

זמירה מברך: אולי תספרי מעט על המחקר שלך.

גילה פינקלשטיין: זה חולל מהפך אצל מנהלי בתי הספר.

זהבית גרוס: ערכתי מחקר מטעם המכון חקר החינוך הדתי, לגבי תפיסות רטרוספקטיביות של מתבגרים דתיים.

זהבית גרוס: התלמידים קבלו לכתוב חיבור, שאלון סגור ואחר כך עברו ראיון אישי.

זהבית גרוס: הם התבקשו לדרג ארבע זהויות, לפי סדר החשיבות, ואיך הם רואים את עצמם.

אילן שלגי: הזהות הנשית מגיעה בגיל מאוחר יותר.

זהבית גרוס: נכון, בעולמן של נשים בגילאי 35 עד 50 הזהות הנשית היא במקום הראשון.

זהבית גרוס: נשים שמשרתות בצבא בתפקידים גבריים – שם היו ממצאים אחרים.

זהבית גרוס: יש הפרדה בין תפקיד המין לבין זהות המין.

זהבית גרוס: מעניין לראות את השפעת הסוציאליזציה על התהליכים האלה.

זהבית גרוס: אצל חרדות הזהות הציונית-דתית היא במקום השלישי.

אילן שלגי: כי ציונות אין שם בכלל.

ישראל ריץ: זה לא מדויק.

ישראל ריץ: חלק ניכר ממצביעי ש"ס היו קציני צה"ל.

אילן שלגי: אלה בדרך כלל חוזרים בתשובה.

יהודית גידלי: המחקר נעשה בבתי הספר הממלכתיים דתיים או גם בעצמאיים?

יהודית גידלי: היו הבדלים בין שני סוגי בתי הספר?

זהבית גרוס: בבתי הספר המקיפים הדתיים היו קצת יותר פמיניסטיות.

דוד צוריאל: תודה.

דוד צוריאל: בזה סיימנו את הסקירה הקצרה שלו, אנחנו מוכנים לעמוד לרשותכם בכל שאלה.

דוד צוריאל: שמחנו מאוד לארח אתכם אצלנו היום.

אילן שלגי: אנחנו מאוד מודים לכם, ונשמח להיות בקשר.

מינה טייכר: צהרים טובים, אנחנו שמחים לארח אתכם במכון החדש שלנו לחקר המוח.

מינה טייכר: מדעי המוח, השאלה איך המוח עובד, זו אחת השאלות הכי מעניינות לקראת המאה ה-21.

מינה טייכר: לקחנו על עצמנו את האתגר הזה בצורה אינטר-דיסציפלינרית, כי אם לא כן, לעולם לא נוכל לענות על השאלה.

מינה טייכר: אם ביולוגים, פסיכולוגים, אנשי מדעי המחשב, לינגוויסטים וקרימינולוגים לא יתעסקו יחד וינסו לענות יחד על השאלות – זה לא ילך.

מינה טייכר: מנקודת מבט נוירו-ביו-כימית, ההתקדמות קצת יותר קלה, מנקודת מבט נוירו-פיזיולוגית היא יותר קלה, פסיכולוגית וכולי, אבל אז מגיעים לאיזו שהיא התקדמות שאחריה נעצרים אם לא מדברים אחד עם השני.

מינה טייכר: הבניין הזה עלה בערך 18 מיליון דולר, כאשר חלק מזה הגיע מתרומה וחלק ממקורות מקומיים.

מינה טייכר: אבל זו רק התחלת ההשקעה מבחינה כספית.

מינה טייכר: אנחנו משקיעים גם סכומי עתק בציוד.

מינה טייכר: הושקעו סכומי עתק בציוד כללי לכל הבניין, וציוד למעבדות ספציפיות לחוקרים החדשים.

מינה טייכר: בדקנו את כל מה שיש בתוך האוניברסיטה, ומכיוון שהמחלקה לפסיכולוגיה היא אחת המחלקות הכי טובות בארץ לנושא הזה, אז יש לנו כוח חזק מתוך המחלקה הזאת.

מינה טייכר: מתוך המחלקה לנוירו-ביו-כימיה, מתוך המחלקה למדעי החיים היה את המשקל הגדול, ואנחנו מחזקים את זה עם אנשים בנוירו-פיזיולוגיה, מתוך מדעים מדויקים ובעיקר ממדעי החיים.

מינה טייכר: הבאנו את ראש מרכז המוח, פרופסור אבלס, שהגיע אלינו מהאוניברסיטה העברית בירושלים, והוא מביא אתו עוד קבוצה של שישה אנשים.

מינה טייכר: המעבר הזה מהאוניברסיטה העברית לאוניברסיטת בר אילן הוא מעבר קשה מאוד, העניין הזה בהליכים.

מינה טייכר: הוא מביא אנשים, צעירים בעיקר, מאוניברסיטאות אחרות חשובות בארץ, וגם אנשים יותר בכירים, מאוכספורד למשל.

מינה טייכר: ההישג של להביא את האיש מהאוניברסיטה העברית לפה הוא ההישג העיקרי, כי זה כמו שלומדים תלמוד בחברותא.

מינה טייכר: אנשים רוצים לעבוד טוב והם מגיעים, וכשיש שניים אז השלישי יותר קל.

גילה פינקלשטיין: אני מבינה שבאוניברסיטה העברית לא הודו לכם.

מינה טייכר: באוניברסיטה העברית עשו מאמצים גדולים, וכשהוא הקים את מרכז המוח שם נתנו לו הרבה מאוד אמצעים ותשתית.

מינה טייכר: אגיע מיד למה יש פה ואין שם, שבזכותו הוא עבר לכאן.

מינה טייכר: אחר כך נצא החוצה, ואני אסביר לכם איך הארכיטקטורה של הבניין משפיעה על האינטר-דיסציפלנריות.

מינה טייכר: הארכיטקט ישב עם כל האנשים שיזמו את הרעיון בהתחלה.

מינה טייכר: הבניין כמעט משולש, צד אחד כולו מעבדות רטובות של מדעי החיים, צד שני הוא מעבדות של פסיכולוגים, שאם נכנסים לשם רואים שיש שם תאים קטנים לנבדקים פרטיים.

מינה טייכר: הצד השלישי, הוא לתאורטיקנים: מדעי המחשב, מתמטיקה, פיזיקה וחדרי סטודנטים.

מינה טייכר: כל פרופסור שלו שהחדר שלו בצד אחד, החדר של הסטודנטים לו אמור להיות בקיר אחר, ואז, כשהוא יוצא לבקר את הסטודנטים, הוא נפגש עם כל האנשים מהמחלקות האחרות.

אילן שלגי: יש לכם גם פילוסופים בין אנשי המדע?

מינה טייכר: אנחנו בקשר עם פילוסופים, אבל הם לא נמצאים בבניין הזה.

מינה טייכר: מי שכן נמצא בבניין הזה -וזה דבר ייחודי -זה לינגוויסטים.

מינה טייכר: זאת אומרת, פילוסופיה של הלשון, ואיל המוח קולט שפה, גם בלבי הקליטה וגם בשלבי העיבוד, וגם בפגיעות מוח.

מינה טייכר: יש לנו באמת קשת רחבה ביותר של אינטר-דיסציפלינריות.

מינה טייכר: יש לנו תוכנית לימודים לתואר ראשון במדעי המוח.

מינה טייכר: זה דבר ייחודי, שאין אותו בשום אוניברסיטה בארץ.

מינה טייכר: היוזם של התוכנית זה פרופסור אהרון ולר ופרופסור אבי דיכמן.

מינה טייכר: אחד מהם מהמחלקה לביולוגיה והאחר מהמחלקה לפסיכולוגיה, והם יצרו את הרשת הזאת.

מינה טייכר: שיבצו בתוך התוכנית את כל האנשים שעוסקים במוח, מכל מיני מחלקות באוניברסיטה, והם עוד לא ידעו שהם עושים מוח.

מינה טייכר: חיבר את התוכנית הזאת יחד, וזה מייצר סטודנטים, שכשהם מסיימים את התואר הראשון, הם יכולים במהירות רבה להתחיל לעשות חקר מוח בלי השלמות.

גילה פינקלשטיין: מתי זה התחיל?

מינה טייכר: זה התחיל לפני שלוש שנים בצורה של פיילוט, כשהסטודנטים שסיימו קבלו תארים מהמחלקות השונות.

מינה טייכר: כרגע זה נמצא במחלקה להשכלה גבוהה, כדי שבתואר שלהם יהיה כתוב "מדעי המוח".

מינה טייכר: מבחינת התכנים זה אותו דבר, הם קבלו את מה שהם צריכים מכל הדיסציפלינות.

מינה טייכר: זאת תוכנית מאוד עמוסה, הרבה יותר מאשר בתוכנית רגילה.

מינה טייכר: כרגע, הסטודנטים שהתקבלו, כל אחד צריך לעשות השלמות של שנה, שנה וחצי, תלוי מאיפה הוא הגיע.

מינה טייכר: זה דבר ערכי, מבחינת ההוראה, מבחינת התנאים הפיזיים יש את הבניין, מבחינת תנאי המחקר זו האינטר-דיסציפלינריות שהבניין מספק, פלוס כל המעבדות והצרכים.

מינה טייכר: פרופסור אבלס זכה לגרנט מאוד יוקרתי לשיתוף פעלה עם גרמניה בנושא הזה, ועוד הרבה גרנטים אחרים.

מינה טייכר: אנחנו מאוד שמחים לכל הגרנטים שהוא זוכה, כי זה מחזיר לנו את ההשקעות.

מינה טייכר: עכשיו אני עונה על השאלה למה הוא הגיע.

מינה טייכר: הסיבה היא כל הדברים שיש כאן.

מינה טייכר: אינטר-דיסציפלינריות – חוקר, כשהוא צריך לכת לארץ אחרת, לאוניברסיטה אחרת להתייעץ זה קשה לו, אבל גם אם הוא צריך ללכת לבנין אחר בקמפוס, זה אחרת מאשר כשיוצאים ושואלים משהו, אפילו שאלה טיפשית.

מינה טייכר: אם צריך לקבוע פגישה לעוד שבוע, אז השאלה כבר נעשית או מיותרת או שהיא נראית יותר טיפשית ולא שואלים.

מינה טייכר: ואם מתביישים לשאול שלאות טיפשיות לא מגיעים רחוק.

מינה טייכר: מוכרחים לשאול שאלות טיפשיות, כי זה שאח שלא מבין בו ומתחיל מההתחלה.

מינה טייכר: סיבה נוספת לכך שהוא עבר, זו התוכנית ל-B.A., שנותנת לנו כר שלם של סטודנטים, שיכולים מיד להתחיל לעסוק במחקר, עם הידע הנכון.

מינה טייכר: הדבר השלישי, זו האפשרות לייצר תוכנית חדשה למרכז מוח בצורה האופטימלית.

מינה טייכר: פרופסור אבלס הוא מהמובילים בתחום הזה, אבל כשהוא פוגש את כל הצעירים כאן – זה כר הכי יפה לפעולה בשביל לקדם את החוויה הזאת.

מינה טייכר: הוא לא רוצה למסחר, הוא אומר שהכל זה ידע של כולם, ואנחנו צריכים להנחיל את העבודה הזאת לכולם.

מינה טייכר: כיוון שפרופסור אבלס בא מהאוניברסיטה העברית, יש לו הרבה שיתופי פעולה שם, שממשיכים.

גילה פינקלשטיין: כמה תלמידים יש לכם פה לשנה א'?

מינה טייכר: השנה עשינו הפסקה בקבלה לתואר ראשון, אבל מתחילים מחדש בשנה הבאה, כי רצינו שתהיה הכותרת של לימודי מוח.

מינה טייכר: בעיקרון זה מתוכנן להיות ל-60 תלמידים בשנה.

גילה פינקלשטיין: לא היה לכם מחזור שסיים.

אהרון ולר: היו לנו שני מחזורים שסיימו, אבל במסגרת המחלקות.

אהרון ולר: אנחנו עדיים ממתינים לאישור סופי של המל"ג.

גילה פינקלשטיין: גם הנדסה לא קיבל אישור סופי של המל"ג, נכון?

מינה טייכר: הנדסה קיבל את הזכות לרשום תלמידים.

מינה טייכר: זה תמיד לוקח שלוש, ארבע שנים, זה כבר לקראת סיום.

מינה טייכר: אני אבקש מכל אחד מהאנשים שיציג את עצמו לפני חברי הוועדה.

אבי גולדשטיין: אני פסיכולוג במקצועי.

אבי גולדשטיין: המחקר שלי הוא על המוח, על שינויים החשמליים שקרים במוח בזמן שאנחנו עושים איזושהי פעולה מנטלית.

אבי גולדשטיין: למשל, מה קורה כאשר אנחנו זוכרים דברים, מנסים ללמוד דברים, וכאשר אנחנו סתם נתקלים בגירויים שונים.

אבי גולדשטיין: אני שם אלקטרודות על הקרקפת של אנשים, במיוחד סטודנטים שמתנדבים.

אבי גולדשטיין: נותנים להם כל מיני מטלות לעשות, ובודקים איך המוח שלהם מגיב לגירויים האלה.

אבי גולדשטיין: אני מנסה להשתמש בטכניקה הזאת בשביל לענות על כל מיני שאלות ממודלים פסיכולוגיים התנהגותיים וקוגניטיביים.

אבי גולדשטיין: עד עכשיו, בפסיכולוגיה משתמשים בעיקר במדדים התנהגותיים, זאת אומרת בודקים כמה זמן לוקח לעשות משהו, כמה טוב עושים אותו, ועל ידי זה מנסים לבנות מודלים של איך המוח עושה את זה.

אבי גולדשטיין: כאן, יש לנו מכשיר שמראה לנו איך המוח באמת עושה את זה, בנוסף למדדים ההתנהגותיים.

אהרון ולר: לגבי פרופסור אבלס, ולמה הוא הגיע לפה.

אהרון ולר: בתחושה, הוא הקים וניהל תוכנית שלמה לדוקטורט באוניברסיטה העברית, ולמד מהטעויות במידה רבה.

אהרון ולר: פה הייתה לו הזדמנות לעשות את אותו דבר בגרסה משופרת.

אהרון ולר: הוא גם איש מבוגר, לקראת פנסיה, ויש לו עוד כמה שנים לבנות לו דור המשך בכיוונים האלה, באידיאולוגיה שלו.

אהרון ולר: לא דברתי אתו על זה, אבל זו ההרגשה שלי.

אילן שלגי: ביקרנו באוניברסיטה העברית, וגם שם אחד הדברים שהציגו לנו היה המרכז לחקר המוח.

אילן שלגי: לא ביקרנו במרכז שלהם, אלא הביאו אותם לחדר שבו ישבנו עם הנשיא והרקטור.

מינה טייכר: אין להם מרכז, לא בגלל שאין כסף, זה היה קונספטואלי.

מינה טייכר: הוא ניסה להילחם בזה הרבה שנים, ולא הצליח לשכנע אותם.

אהרון ולר: נקודה שניה, הפילוסופיה של מדע, ואיך מדעי המוח מסתדרים עם אתיקה ופילוסופיה, זה דבר שהוא במהות פה.

אהרון ולר: כשפיתחנו את התואר הראשון הבין-תחומי, יש לנו קורסים בכיוון הזה, התלבטויות איך לעשות קורס מתקדם בפילוסופיה למדעי המוח, דיונים שלמים עם פילוסופים בבר אילן.

אהרון ולר: זה שהם לא בבניין זה מצער, ואולי זה ישתנה.

אהרון ולר: אבל הרעיון להסתכל קצת מהצד ומלמעלה על מה שאנחנו עושים, לעשות קצת מטה-מדע - הוא מהותי פה, גם בדיונים בינינו וגם בעיצוב תוכנית הלימודים.

אהרון ולר: יש פה תוכנית בין-תחומים בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים, שהיא במבנה אחר, אבל המרצים מהתוכנית הזאת קשורים איכשהו אלינו.

אהרון ולר: זה לא מספיק עם אינטגרציה המרכז עדיין, אבל זה יקרה.

גילה פינקלשטיין: על מה המחקר שלך?

אהרון ולר: התחום שלי נקרא פסיכו-ביולוגיה התפתחותית.

אהרון ולר: אני מתעניין בהתפתחות מוקדמת של ילידם, אינטראקציה עם ילד, מה הבסיס הביולוגי הנחוץ להתפתחות תקינה, ומה משתבש כשההתפתחות היא לא תקינה.

אהרון ולר: אני עובד בעיקר במודלים של חולדות, בודק הורמונים, מצבי תזונה - - -

אילן שלגי: יש פה בית חיות?

אהרון ולר: כן.

אהרון ולר: התלמידים שלי ואני מסתכלים על אינטראקציה עם ילד, ויסות רגש, ויסות אכילה, כל מיני מיומנויות בסיסיות בשלבים הראשונים של החיים, ומנסים לראות חשיבות של מערכת הורמונלית מסוימת או מערכת עצבית מסוימת.

אהרון ולר: אנחנו עושים מניפולציות לנטרל אותן ולראות איך זה משפיע.

אהרון ולר: זה עיקר המחקר, יש לי גם שיתופי פעולה עם פסיכולוגים התפתחותיים ורופאי ילידם בפגיות ברחבי ירושלים וגוש דן, על מעקב אחרי התפתחות פגים ותינוקות עם משקל נמוך.

מינה טייכר: אני מצטערת שלא נוכל לעשות בצורה מקיפה לכולם, כי הבנתי שעוד מעט הוועדה צריכה ללכת ואני רוצה לעשות את הסיור בבניין.

מינה טייכר: אז ממש בקצרה לכל אחד.

אילן שלגי: אנחנו מתנצלים בשם אלה שעיכבו אותנו קודם.

אלון קורנגרין: אני במקורי כימאי, נדדתי לביו-פיזיקה במהלך השנים.

אלון קורנגרין: תחום המחקר שלי כאן

אלון קורנגרין: הוא התכונות החישוביות של תאי עצב בודדים.

אלון קורנגרין: בעשור האחרון יש שינוי בחשיבה לבי תאי עצב בודדים.

אלון קורנגרין: במשך הרבה שנים חשבו עליהם כעל אלמנט פשוט שלישוב, תכונת חיבור פשוטה, והמחשבה מתבצעת בין תאים.

אלון קורנגרין: עכשיו אנחנו מתחילם לראות שגם לתאים בודדים יש תכונות חישוביות, של מחשב כיס.

אלון קורנגרין: כיום אנחנו מעונינים מה תא אחד בודד יכול לעשות.

שרית קראוס: אני פרופסור למדעי המחשב.

שרית קראוס: נושאי המחקר שלי קשורים לשיתוף פעולה בין גורמים, כאשר הנקודה היא על מערכות מחשב, שיכולות לשתף פעולה עם אנשים ועם מחשבים אחרים.

שרית קראוס: יש לנו הרבה ידע איך מחשבים יכולים לשתף פעולה, וכאשר יש אנשים שנכנסים לתמונה – הבעיה קצת יותר קשה.

שרית קראוס: נושאים כמו משא ומתן בין גורמים, כמו עבודה בקבוצות.

שרית קראוס: נושא אחר זה מודלים פורמליים ל- mental state של אנשים.

גיל דיזנדרוק: ההתמחות שלי היא בפסיכולוגיה.

גיל דיזנדרוק: אני בעיקר עוסק בהתפתחות שפה וחשיבה בילדים, בעיקר בני שנתיים עד שש.

גיל דיזנדרוק: לחשוב עם מה ילדים באים לעולם, ואיך הם תופסים את העולם מבחינת הקוגניציה החברתית.

גיל דיזנדרוק: איך הם מסתדרים בחברה, ואיך הם תופסים את האחר מבחינה קוגניטיבית ומבחינה פסיכולוגית.

רוני גבע: אני נוירו-פסיכולוגית.

רוני גבע: לפורום הזה אני מביאה את ההיבטים הקליניים יותר של התפתחות ילידם בסיכון, איתור של ילדים, פגים, עוברים שהם בסיכון, ובהמשך בעיות קשב, בעיות למידה, התנהגות אגרסיבית, אימפולסיביות.

מינה טייכר: תודה רבה.

מינה טייכר: אני רוצה להוסיף שני היבטים מעניינים מבחינה אנושית של המחקר.

מינה טייכר: יש לנו קשר עם המרכז לפגועי מוח של משרד הביטחון.

מינה טייכר: קשר מאוד עמוק, גם בצורה טיפולית – אנשים עוזרים לאנשים שם לטפל - וגם מחקרים שנובעים מתוך זה.

מינה טייכר: אנחנו מטפלים בנושא הזה בערך 20 שנה.

מינה טייכר: קודם זה היה דרך המחלקה לפסיכולוגיה, דרך ראש המחלקה לפסיכולוגיה, והיום זה יהיה דרך מרכז המוח.

מינה טייכר: זו עוד הצצה לדרך בה המרכז פועל, שלוקחים אנשים מדיסציפלינות שונות והופכים אותם ליחידה אחת, וגם לעודד את הצעירים, שהם העתיד שלנו.

מינה טייכר: פעם בשנה לוקחים את כל הסטודנטים לדוקטורט של המרכז, והולכים ליומיים למקום מבודד, והדוקטורנטים נותנים אחד אחד את ההרצאות על העבודה שלו.

מינה טייכר: החוברת שחילקתי לכם היא תוצר של המפגש האחרון של חוקרים צעירים של בר אילן.

מינה טייכר: אני מצטערת שלא הצלחתם לפגוש את פרופסור אבלס, כי אמרת, אדוני היו"ר, שזה לא הביקור האחרון שלכם פה.

מינה טייכר: נשאיר לכם משהו לעורר תיאבון.

מינה טייכר: נצא עכשיו לסיבוב.

אילן שלגי: תודה רבה.