ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 130, 2003-12-31 09:00

אילן שלגי: שלום לכולם.

אילן שלגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור לחברת הכנסת יולי תמיר אומר שפגשנו את פרוייקט אומץ בעת ביקורנו בשדרות, בבית הספר התיכון הממלכתי-דתי.

אילן שלגי: גם פגשנו את קבוצת התלמידים שנמצאת בתוכנית והבנו שכולם מרוצים ממנה ושיש לה תוצאות מאוד מרשימות בקידומם של תלמידים חלשים, או חלשים לכאורה, שבתוכנית הזאת מצליחים לקדם אותם וגם להביא אותם לבחינות הבגרות.

יולי תמיר: הדיון הזה הוא המשכו של הביקור שלנו בשדרות.

יולי תמיר: אני יצרתי קשר עם המורה יעל שניהלה את אומץ בשדרות.

יולי תמיר: אני חושבת שכשהיינו בביקור כולנו התרשמנו באופן יוצא מן הכלל, אני מכירה את אומץ כבר הרבה זמן ואני חושבת שזה אחד הפרוייקטים היפים והמוצלחים.

יולי תמיר: יש מעט פרוייקטים שעובדים עם תוצאות.

יולי תמיר: התקשרו אליי פעם אחרי פעם אנשים שפעילים במסגרת אומץ כדי לומר שהפרוייקט מקרטע.

יולי תמיר: רק לפני יומיים ראינו את התוצאות האיומות של הגדלת הפערים בחינוך, את הפער שעדיין לא נסגר בין המרכז לפריפריה ואת העובדה שהפער הזה הוא גם אתני.

יולי תמיר: יש פער מאוד גדול בין מזרחים לאשכנזים ובין מרכז לפריפריה.

יולי תמיר: מדינת ישראל משכפלת פערים, היא לא מונעת אותם, היא מעצימה אותם.

יולי תמיר: תוכנית כמו אומץ עושה שני דברים מאוד חשובים.

יולי תמיר: קודם כל, היא מונעת נשירה.

יולי תמיר: בעיניי שאלת הנשירה היא שאלה שלא נותנים עליה מספיק את הדעת.

יולי תמיר: כשרואים את כל הציונים הגבוהים של תלמידי ישראל במערכת החינוך לא יודעים שזה אלה שלא נשרו, אלה שנשרו בכלל לא נכללים בסטטיסטיקה הזאת והם מין קהל שאף אחד לא נותן עליו את הדעת עד שהוא לא הופך לעברייני ואז הם בסטטיסטיקה האחרת, לצערי, של העבריינים, אבל בסטטיסטיקת התלמידים הם לא קיימים, הם איזשהו קהל נעלם.

יולי תמיר: אומץ מטפלת בבעיה הזאת ועושה את זה על ידי דברים שלדעתי הם מאוד חשובים, בעיקר לתת לתלמידים כלים להאמין בעצמם ולהתמודד.

יולי תמיר: תכף יבואו התלמידים של אומץ עצמם וידברו בשם עצמם.

יולי תמיר: מה שאנחנו ראינו זה תלמידים שמסוגלים לעמוד מול קהל של ועדת החינוך של הכנסת ולהגיד: "אני מאמין בעצמי שאני יכול, אני גם אתמיד ואני גם אצליח".

יולי תמיר: התוכנית מקרטעת ואנחנו כבר בינואר וכל הזמן מקבלים הסברים תלושים ממשרד החינוך שיש בעיה בהפעלה וכו'.

יולי תמיר: הדבר הזה נראה לי מאוד מקומם, כי משרד החינוך, כמו כולנו, ידע את העובדה המאוד ברורה שהשנה מתחילה ב-1 בספטמבר, לא ב-1 בינואר ולא ב-1 במרץ, ולא יכול להיות שפרוייקט כל כך חשוב לא מקבל פתרון לדרך ההפעלה שלו במשך חצי שנת לימודים, מה שאומר בעצם שהתלמידים של השנה הזאת כבר נפגעו.

יולי תמיר: נדמה לי שזה דבר שאני אומרת כל פעם בישיבות ועדת חינוך - תמיד פותרים מה יהיה בשנה הבאה, אותי מעניין מה קרה לתלמידים של השנה הזאת, שהיו זקוקים לסיוע ולא קיבלו אותו.

יולי תמיר: לכן, נדמה לי שהדיון הזה הוא חשוב כדי שנקבל כולנו יחד פה תשובה ברורה ממשרד החינוך מה הולך להיות עם הפרוייקט, מי הולך להפעיל אותו, האם המפעילים יכולים לקבל תשובה ברורה לגבי השנה הזאת ולגבי השנה הבאה והאם יש אפשרות במצב הנוכחי לתגבר פרוייקט כמו אומץ ולא לצמצם אותו.

אילן שלגי: מתוך הנייר שהכינה לנו מחלקת המידע וגם מתוך הדברים של יולי אני מבין שלא מוצגת פה בעיה תקציבית אלא איזושהי בעיה של בירוקרטיה שלא פעלה כראוי, שמכרז של החברה שמפעילה הסתיים ומכרז חדש טרם בוצע או אולי הוא בהליכים אבל שנת הלימודים כבר לקראת מחציתה.

אילן שלגי: אני גם לא הבנתי עובדתית האם בשנה הזאת תלמידים התחילו בפרוייקט או לא.

אילן שלגי: מה הבעיה ומהן העובדות?

אילן שלגי: כשאת אומרת "מקרטעת", מה המשמעות?

יולי תמיר: לצערי אני אומרת שלמשרד החינוך יש דרך מצוינת בתקופה האחרונה להרוג פרוייקטים חינוכיים, קוראים לזה "קשיים ניהוליים ובירוקרטיים".

יולי תמיר: איכשהו כל מיני פרוייקטים שהיו והצליחו משום מה נעלמים.

יולי תמיר: אף אחד לא מכריז שהם נסגרים, הם פשוט נעלמים ונמוגים.

יולי תמיר: אני חושבת שהדיון הזה חשוב כדי שזה לא יקרה לאומץ, כדי שלא נבוא בעוד שנתיים ונגיד שהייתה בעיה מנהלית, אחר כך לא הצלחנו ובינתיים נגמרה השנה ובא פרוייקט אחר, כדי לא לתת לשיטה הזאת לעבוד הפעם ולעמוד על המשמר.

יולי תמיר: אנחנו פה צריכים לשמור ולבקר שהמערכת לא תעשה את התרגיל הזה בנושא של אומץ.

ד"ר אבי לוי: אני מנסה לנסר את הפרוייקט הזה במשך שנים רבות ולהפוך אותו לפרוייקט שכל"מי במסגרת משרד החינוך על מנת שהוא יהיה כמו פרוייקט מב"ר למשל, שפרוייקט אומץ הוא בערך הבן שלו - בדיוק אותן אמונות ואותם כללים, רק שאומץ מטפלת בתלמידים שיש להם 8-9 שליליים בזמן שמב"ר מטפלת בתלמידים שיש להם 3-5 שליליים, שגם הם לא היו יכולים להגיע לבגרות אם לא היו לומדים במב"ר.

ד"ר אבי לוי: הפרוייקט הצליח להיכנס לתוך שעות המערכת ופר תלמיד יש כך וכך שעות - במקרה זה 3, במקרה אחר 9.

ד"ר אבי לוי: יש 25 תלמידים, מכפילים כפול 3 ומקבלים 75 שעות, זה נמצא בתוך המערכת, built in, כבר עכשיו.

ד"ר אבי לוי: לא צריך משנה לשנה להתמקח או להתווכח, אלא אם כן יבואו פיצוצים, חס ושלום.

אילן שלגי: שלום לתלמידים שהצטרפו אלינו.

אילן שלגי: מאיפה אתם מגיעים אלינו?

קריאה: משדרות.

אילן שלגי: אתם ידידינו משכר הימים, פגשנו אתכם אצלכם בבית.

קריאה: בשנה שעברה.

ד"ר אבי לוי: עכשיו, מה הבעיה האמיתית של הפרוייקט הזה?

ד"ר אבי לוי: שהוא נתון בקלות לזעזועים מזעזועים שונים.

ד"ר אבי לוי: אם יש קיצוץ בתקציב מיד הוא יכול להיפגע.

ד"ר אבי לוי: למשל מב"ר לא כל כך, כי בדרך כלל בשעות שנמצאים במערכת פחות פוגעים.

ד"ר אבי לוי: זה כאילו מכסף נזיל, מכסף שאני באתי אל עורך הדין היקר הזה, אמרתי לו: "בוא נארגן סכום כסף כדי שנעשה את הפרוייקט הזה" ועשינו אותו.

ד"ר אבי לוי: אני אנסה להכניס אותו לשכל"מ (שכר לימוד), כמו כולם.

ד"ר אבי לוי: ברגע שזה נכנס לשכר הלימוד ילד מקבל שעות.

ד"ר אבי לוי: למשל, אם יש 20 ילדי אומץ, כל אחד מהם, לדוגמה, מקבל 4 שעות, אז יש 80 שעות בכיתה ואנחנו עושים פעולות רוחב.

ד"ר אבי לוי: הרי לא לומדים 80 שעות בשבוע, אבל אז מקבצים את הילדים לחמישה ימים פה וארבעה ימים שם, כך שזה נעשה במקביל, ואז הפרוייקט יכול להצליח.

ד"ר אבי לוי: מה שקורה הוא שהפרוייקט לא ממוסד בשכל"מ אז כל שנה כשהמשרד מקוצץ, על ידי משרד האוצר במקרה הזה, גם הפרוייקט הזה עומד כל הזמן בסימני שאלה ואז הוא ואני נדרשים לבוא את התקציב המקוצץ ממילא שיש לנו ולהתחיל לחפש ולארגן כל פעם מחדש את סכומי הכסף הנדרשים, עד שנאלצנו בגלל הקיצוצים להגיע למצב כזה כאילו המדינה עושה שנור.

ד"ר אבי לוי: היינו צריכים ללכת למקומות אחרים ולעשות matching כדי שהפרוייקט יוכל להתקיים.

ד"ר אבי לוי: אז עשינו matching עם הרשות המקומית, עם מנהל בית הספר והיום נאלצנו לעשות matching עם עמותת אלון שמוכנה לתת שני מתנדבים יקרים שיתרמו לפרוייקט הזה עוד כ-4-5 מיליון שקלים על מנת שיוכל להתקיים.

ד"ר אבי לוי: היום המצב הוא שאם התורמים האלה יחליטו למשוך את ידם או שהמשרד לא ימצא דרך להתקשר עם עמותת אלון, בגלל הליכים בירוקרטיים שהוזכרו פה, לא יהיה כסף.

אילן שלגי: אני מבקש מח"כ תמיר להחליף אותי לחמש דקות, אני צריך לצאת בעניין הצעת חוק.

ד"ר אבי לוי: כאמור, כתוצאה מזה הפרוייקט מקרטע.

קריאה: תסביר בבקשה מה צריך כדי להכניס את זה לשכל"מ.

קריאה: זו החלטה של הנהלת המשרד.

קריאה: שיגיד את זה לפרוטוקול.

ד"ר אבי לוי: אני מדבר על המקצועיות עכשיו, אני גם לא מדבר בגנות אף אחד.

קריאה: חלילה.

ד"ר אבי לוי: אני מציג את הבעיות ובאמת יש בעיות.

ד"ר אבי לוי: המצב הוא שאם עכשיו לא נשיג את ה-5 מיליון שקל האלה לא רק שהוא יקרטע הוא גם יתמוסס ויתפוגג.

ד"ר אבי לוי: אומץ נכנס - אומץ יצא.

ד"ר אבי לוי: פעם אני כבר סגרתי את אומץ וח"כ שריד פתח לי אותו מחדש, הוצאתי מכתב שסוגרים את אומץ כי לא יכולנו להמשיך, בתקופה שח"כ שריד היה שר החינוך, והוא קרא אליי ושאל אותי: "מה, אתה סוגר?" אמרתי לו: "כן, יש בעיות", אז הוא אמר: "לא, אומץ תתקיים".

ד"ר אבי לוי: זה עדיין נמשך ומשנה לשנה אנחנו נלחמים עליו, אני חושב שזה לא מוצדק, אנחנו מאבדים אנרגיות ובמקום להתמקד בנושאים הפדגוגיים העמוקים ולטפל בילדים יוצא שמוטי בנאו ואני, שאנחנו אנשי פדגוגיה, נאלצים כל הזמן להילחם ולהתמודד עם נושאים תקציביים כאלו ואחרים.

יולי תמיר: מה העלות של התוכנית?

מוטי בנאו: העלות של התוכנית, אם אנחנו מדברים רק על כסף נזיל, היא 20 מיליון שקל, כלומר 10 מיליון שקל שכרגע נותן המשרד ו-10 מיליון שקל שאנחנו מקבלים מהבעלויות ומהשותפים.

מוטי בנאו: יחד עם זה, באותן 130 כיתות זה בנוי על כיתות ההכוון, שזה בסביבות 400 אלף שקל לכל כיתה.

מוטי בנאו: צריך לזכור שבעצם אנחנו מדברים על אותם תלמידים עם 8 שליליים, אני תמיד משווה את התלמידים האלה לדיסקט מלא וירוסים שצריך קודם כל לנקות אותם.

אילן שלגי: חזרתי.

אילן שלגי: הלכתי לקדם את איסור מכירת כרטיסי פיס לקטינים, בין היתר.

מוטי בנאו: נכון להיום, כדי להפעיל את הפרוייקט, אנחנו צריכים לפחות 15 מיליון שקל, כפי שאמר ד"ר לוי, ולכן נאלצנו לחבור כאשר עמותת אלון נתנה את התורמים שיתנו 4-5 מיליון שקל.

קריאה: ובכמה תלמידים מדובר?

קריאה: אני מבינה שלמעלה מ-6,000.

מוטי בנאו: כ-6,000 תלמידים.

מוטי בנאו: צריך לזכור, דרך אגב, שכל שנה זה מאוד משמעותי.

מוטי בנאו: אנחנו מתחילים בדרך כלל במכינות ב'.

אילן שלגי: זה מתחיל בתחילת שנת הלימודים בדרך כלל?

מוטי בנאו: כן, בוודאי.

אילן שלגי: והשנה זה התחיל, התחיל בחלק מהמקומות או בכלל לא?

מוטי בנאו: זה התחיל ולא התחיל.

מוטי בנאו: יש את כוח האינרציה, בתי הספר קיימים ונושמים.

מוטי בנאו: יושב מולי המנהל, זה לא דבר של מה בכך, ישנה הכנה, הכשרת הקרקע והכשרת הלבבות, זה תהליך לא פשוט להביא לבניית תודעה משותפת שכל תלמיד באמת יכול לא רק לסיים אלא לסיים עם בגרות.

מוטי בנאו: אם זה לא הולך כמו שצריך, היינו את המנחים, כי העבודה הזאת דורשת מנחים צמודים וצריך כל הזמן למלא את המצברים של הרכזים ומחנכי הכיתות, שזה תהליך מאוד קשה ובעייתי, וגם אם אתה לא עושה את ההעברה הכספית לבתי הספר שתשמש את התהליך ותזרז אותו, אז יש בעיה.

מוטי בנאו: נכון, בתי הספר קיימים אבל זה קרטוע.

יוסי שריד: אני קראתי את המסמך הזה ולא כל כך הבנתי.

יוסי שריד: ברור לי שמדובר בתקציב, אבל הבנתי מהמסמך הזה שגם כשיש תקציב זה לא פותר את הבעיה כי יש הרבה מכשולים בירוקרטיים והתקציב לא עובר.

יוסי שריד: אנחנו מכירים את הדברים - יש תקציב לכאורה אבל בפועל אין תקציב.

יוסי שריד: הבנתי נכון?

אילן שלגי: זו השאלה ששאלתי, בעצם, אבל האמת היא שעוד לא קיבלתי תשובה.

אילן שלגי: היה מכרז, יהיה מכרז, או שיש התקשרות עם אלון וצריך למצוא את הדרך?

מוטי בנאו: המשרד עצמו הקציב את ה-10 מיליון שקלים.

מוטי בנאו: מה שקרה עם עמותת אלון, שאנחנו מאוד מכבדים אותה, הוא שהם היו צריכים לעבור הליך מבוקר, הייתה שם בעיה ואני מקווה שהיא תסתיים היום או מחר.

קריאה: בינתיים, עד שהתהליך הזה יתרחש, תיגמר השנה ובשנה הבאה תהיה לכם בעיה דומה וכן הלאה וכן הלאה.

מוטי בנאו: נכון.

קריאה: זאת הנקודה הכי חשובה.

אילן שלגי: האם ההתקשרות תהיה לשנה אחת או ליותר?

מוטי בנאו: בשלב הזה היא תהיה לשנים.

מוטי בנאו: יחד עם זאת אני חייב לציין שהיא עושה מאמץ אדיר.

מוטי בנאו: בינתיים ניסינו למצוא כל מיני פתרונות ביניים.

קריאה: וזה יהיה לשנה הזאת, שכבר בעצם תיגמר, ובשנה הבאה יתחיל אותו סיפור.

אילן שלגי: נשמע את קובי חדד מעמותת אלון.

קובי חדד: רק הערה אחת, שעשויה להיות בעיה עם סכום הכסף שגויס לפני חודשיים.

קובי חדד: זאת אומרת, אנשים שנתנו את הסכמתם לתרום כסף לפני חודשיים לא בטוח שיסכימו בעוד שבוע או מתי שהדבר יאושר בוועדת רכישות התקציב.

קובי חדד: זאת הבעיה היחידה כרגע.

יוסי שריד: לא הבנתי.

קובי חדד: אנחנו גייסנו לטובת הפרוייקט שלושה גופים תורמים שנתנו את הסכמתם לתרום בין 3.5 ל-4 מילון שקל.

קובי חדד: הם נתנו את הסכמתם בחודש אוקטובר וכעת אנחנו נמצאים בינואר.

אילן שלגי: זו בעיה של שנת מס או שבינתיים הם החליטו לתרום את הכסף למטרה אחרת?

קובי חדד: הגופים האלה לא שומרים את הכסף, הם מפעילים איתו פרוייקטים אחרים.

קובי חדד: מה שהיה נכון באוקטובר, לא בטוח שיהיה נכון בינואר.

יוסי שריד: מי הגורמים האלה?

קובי חדד: קרן גלילאו, קרן רש"י וקרן נהורי.

קריאה: גם התורמים יודעים כמונו שבעצם השנה מתנהלת וכבר לא יקרה משהו מאוד יוצא דופן השנה אז הם אומרים: "מה שמתנהל יתנהל, ממילא שום דבר מהותי לא ישתנה".

קריאה: בדרך כלל גורמי חינוך, אם הם לא נכנסים בתחילת שנת הלימודים הם לא רוצים להיכנס אחר, ובצדק מבחינתם.

קריאה: הם עובדים על שנות חינוך, שלא חופפות לשנות תקציב, וזו בעיה מתמשכת.

קריאה: אני שמח אם האוצר היה תורם.

אילן שלגי: לפי הנייר הזה משרד החינוך מקצה 10 מיליון, הרשויות המקומיות 10 מיליון נוספים ויש גם תרומות, כמו שאמרת: "שאנחנו נאלצים לשנורר".

אילן שלגי: את אותם 20 מיליון, 10 10, יש לך כבר?

מוטי בנאו: כן.

אילן שלגי: אז זה בסופו של דבר רוב הכסף.

אילן שלגי: חברת מרמנט סיימה את החוזה ב-1 בספטמבר, עם עמותת אלון אני מניח שאתם שוקלים להתקשר לא משום שהם גייסו תורמים אלא משום שהם ראויים כנראה.

אילן שלגי: נכון, או שצריך לעשות מכרז בכלל?

מוטי בנאו: אתה נכנס לפרטים קשים להסבר, אבל אם תרצה אני אסביר לך.

יוסי שריד: עד היום נער הייתי וגם זקנתי ואני לא מבין מה זה מכרזים בחינוך.

יוסי שריד: פעם אני זוכר שהיה עניין כלשהו עם גורם גדול, אדם שהשתגע ומרצונו החופשי תורם למדינת ישראל 10 מיליון דולר בשנה, אף אחד לא הכריח אותו, והוא צריך להוציא מכרז.

יוסי שריד: אמרתי: מה יהיה דפוס המכרז?

יוסי שריד: ידוע שאנחנו מקבלים 10 מיליון דולר, האם יש מישהו שרוצה לתרום לנו יותר מזה?

יוסי שריד: מה זאת אומרת מכרז?

יוסי שריד: היו"ר, אתה שואל על מכרז - מכרז למה?

יוסי שריד: אני רואה שאבי כאן קצת מהסס בנקודה הזו וודאי סיבותיו איתו, אבל מה המכרז?

אילן שלגי: הנושא הזה הופעל על ידי חברת מרמנט, שזו חברה שכנראה זכתה באיזשהו מכרז בעבר.

אילן שלגי: אני שמעתי על החברה הזאת, היא עוסקת בכל מיני פעולות עבור משרדי ממשלה שונים.

אילן שלגי: הפעם אני שומע על עמותת אלון דברים טובים.

אילן שלגי: מצד אחד המשרד מעוניין להתקשר איתה, יחד עם זאת היא גם כנראה הצליחה לגייס תרומות.

אילן שלגי: אני שואל אם הדברים קשורים.

ד"ר אבי לוי: נניח שאנחנו עוברים מחברת מרמנט לחברת איתר ושיווק, אני רוצה שתדע שבדרך כלל המעבר הוא מעבר רק על הנייר.

ד"ר אבי לוי: כי מה קורה?

ד"ר אבי לוי: אם תשים לב למאפייני שיטת הפעולה של תוכנית אומץ, יש פה חמישה מרכיבים.

ד"ר אבי לוי: אחד המרכיבים הוא כוח אדם איכותי.

ד"ר אבי לוי: בתוכנית הזאת אתה לא יכול להשתמש רק במורים לצורך העניין הזה, יש מרתונים מבצעיים כאלה ואנחנו עושים 'הבא נתחכמא לו' בכל מיני פטנטים.

ד"ר אבי לוי: מה שקורה הוא שאותם אנשי מקצוע בעצם רק עוברים מחברה לחברה.

ד"ר אבי לוי: אתה שואל אותי אם חברת אלון נמצאה עכשיו כשירה וטובה - זה אותם אנשים, אז מה זה עמותת אלון?

יולי תמיר: אז למה עשיתם את ההעברה?

ד"ר אבי לוי: ההעברה נעשתה משתי סיבות: אחת, כי כמו שאמר שר החינוך לשעבר, אם בא מישהו ונותן לנו 5 מיליון שקל, אז מה, אנחנו נשאל חברה אחרת: "האם אתם רוצים לתת לנו 7 מיליון שקל"?

אילן שלגי: לא, אבל יכול להיות מצב שאלה יביאו תרומות ומישהו אחר יפעיל.

ד"ר אבי לוי: לא, אני מסביר שאלה אותם אנשים.

ד"ר אבי לוי: אותם אנשים שעבדו עם מרמנט יעבדו מחר עם חברה אחרת.

אילן שלגי: את זה הבנתי, אבל מרמנט עכשיו תתחלף או שאולי היא תזכה במכרז אבל מישהו אחר יהיה הגוף שמולו תתקשרו.

אילן שלגי: אתם אומרים שכנראה זו תהיה עמותת אלון.

אילן שלגי: אני גם שומע שעמותת אלון גייסה או מגייסת תרומות, וזה בסדר, אלה כנראה אנשים טובים שהנושא אכפת להם וההתקשרות איתם התעכבה משום שהיה חסר אישור מסוים שכנראה כבר קיים.

אילן שלגי: אז לכאורה אפשר מחר לגמור את העניין או שיהיה עוד מכשול מנהלי?

ד"ר אבי לוי: לכאורה מחר אפשר לגמור את העניין, אם הבעיה שנוצרה תוסר הכל יסתדר, אבל כמו שנאמר פה, הכל יסתדר עד הפעם הבאה.

יוסי שריד: מה הייתה הבעיה שנוצרה?

אילן שלגי: העמותה הייתה צריכה לתת איזשהו אישור שלצורך ההתקשרות איתם הוא נחוץ.

קריאה: היה חסר מאזן מבוקר של 2002.

אילן שלגי: וזה קיים?

אילן שלגי: רואה החשבון סיים את העבודה?

אילן שלגי: יפה.

יוסי שריד: אני לא מבין, אתם צד שנותן כסף, נכון?

קריאה: גם מוכנים לקבל.

אילן שלגי: לא, הם צד שיפעיל את הפרוייקט והם גם גייסו תרומות.

קריאה: הם גם יקבלו וגם יתנו.

אילן שלגי: הם בשני כובעים בתמונה.

ד"ר אבי לוי: מבחינת ועדת הרכישות של המשרד, כשגוף כזה בא לעשות עבודה מבחינתנו הוא ספק עבודה, מעבר לזה שהוא גם תורם.

ד"ר אבי לוי: הם כאילו עונים למכרז שהמשרד מפרסם וצריכים לעמוד במכרז, כאשר כדי לעמוד במכרז הם חייבים להיות עם מאזן מבוקר.

ד"ר אבי לוי: ברגע שהמשפטנית בוועדת רכישות אומרת: "סליחה, איפה המאזן המבוקר?

ד"ר אבי לוי: " והגוף לא יכול להמציאו ועדת רכישות אומרת: "סליחה, תביאו לנו מאזן מבוקר ואולי נאשר אתכם".

ד"ר אבי לוי: עכשיו הם פתרו את הבעיה של המאזן המבוקר והם צריכים להביא את זה לוועדת הרכישות.

ד"ר אבי לוי: כשמדובר בעמותה שמביאה גם גופים ניתן גם פטור ממכרז.

אילן שלגי: יפה, הנה אתה משלים לנו את התמונה.

אילן שלגי: אתם יכולים לכך שוועדת הרכישות הזו אמנם תשב ב-1 בינואר, שזה מחר?

ד"ר אבי לוי: אני ביקשתי.

קריאה: כרגע אנחנו עדיין תלויים בעמותת אלון.

קריאה: יש סיכוי ביום רביעי.

אילן שלגי: צריך לשבת אצל רואה החשבון במשרד כדי שיסיים את העבודה.

קריאה: הוא יושב אצלו יום-יום מסיבות אחרות.

יולי תמיר: במידה שזה יקרה, יש אפשרות שהמשרד קודם כל ישלם עכשיו לאלה שכבר עבדו וייתן הוראה להגביר את הפעילות ולסיים את הפרוייקט השנה בצורה מלאה ושלמה?

ד"ר אבי לוי: כבר קרו מקרים כאלה.

ד"ר אבי לוי: בדרך כלל אנחנו דואגים שעובדים שעבדו יקבלו תשלום.

ד"ר אבי לוי: אנחנו נשתדל ועשינו די הרבה מאמצים כדי שזה יקרה, כי לפעמים החשבים אומרים: "אני לא משלם רטרואקטיבית" ולכאורה הם צודקים, אבל היינו באים ואומרים: "אנשים עשו את העבודה", אז הוא אמר: "מי אמר להם לעבוד?" ואנחנו אמרנו: "אנחנו אמרנו להם לעבוד".

אילן שלגי: אז התשובה היא כן?

ד"ר אבי לוי: בדרך כלל כן.

אילן שלגי: נשמע את אנשי תיכון אלון ותכף נשמע את האורחים משדרות.

ד"ר יהודה יעקובסון: בעבר היו אצלנו בבית הספר כיתות מסוגים שונים ופרוייקטים שונים, כמו כיתות אתגר וכאלה שחלקן הוזכרו כאן.

אילן שלגי: אתם מרמת השרון, אתם לא פריפריה אבל יש לכם גם שכונות שמהן מגיעים תלמידים חלשים.

ד"ר יהודה יעקובסון: יש ייצוג כמעט לכל האוכלוסיות ברמת השרון.

ד"ר יהודה יעקובסון: כשנכנסתי לתפקידי, בשנה הראשונה קיבלתי עדיין כיתות שראיתי שאינן מתפקדות.

ד"ר יהודה יעקובסון: מספר התלמידים שבסופו של דבר ניגשו לבחינות הבגרות או שהצליחו לסיים היה קטן ביותר.

ד"ר יהודה יעקובסון: לכן התרשמתי בעבר כשנחשפתי לפרוייקט אומץ ולסוג הפעילות שלהם וזה היה ממש חלום שלי.

ד"ר יהודה יעקובסון: הפנייה שלנו הייתה לבית הספר להעלות פעילים של פרוייקט אומץ ולהפעיל אותו.

ד"ר יהודה יעקובסון: הלכנו לסיור, אמנם לא בשדרות, נדמה לי שהיינו בקריית גת, והסיור היה מרשים ביותר.

ד"ר יהודה יעקובסון: מדובר בדברים שקשה מאוד להאמין שיקרו בפועל, שתלמידים שיש להם 8 ציונים שליליים יגיעו אחרי סימסטר אחד למצב שבו הם מסיימים מתמטיקה ברמה של 3 יחידות זה נראה לנו כמעט חזיון שלא ניתן להשיג.

ד"ר יהודה יעקובסון: השתכנענו, שלחנו צוות לראות וללמוד את התוכנית ואכן פתחנו את הכיתה הראשונה.

ד"ר יהודה יעקובסון: מדובר ב-22 תלמידים שהיו בנשירה לחלוטין ממערכת החינוך.

ד"ר יהודה יעקובסון: כלומר, בהדרכה של פרוייקט אומץ נשלחו המורים מבית הספר כדי להביא את התלמידים האלה מביתם ולשכנע אותם, כפי שכתוב: "אם יש לכם אמונה בעצמכם ומוכנות למאמץ תצפו להישגים" והיה קשה לגייס אותם, מדובר בתלמידים שנשרו לחלוטין ממערכת החינוך.

ד"ר יהודה יעקובסון: אני חייב לומר שאחרי סימסטר אחד אכן הם ניגשו למתמטיקה וכולם עברו את הבחינה.

אילן שלגי: אלה גילאי י"א-י"ב?

קריאה: מחצית י'.

ד"ר יהודה יעקובסון: במחצית י', וממש בתקופה הזאת מתחילת השנה הם עברו את הבחינה.

ד"ר יהודה יעקובסון: לא רק זה, אלא שאני חושב שהיום המאושר ביותר שהיה לי כמנהל בית הספר היה כשניגשתי למורים שעברו על הבחינה וראיתי ציונים של 90, 80 ו-70 ושאלתי אותם מה הציונים עליהם הם עובדים והם אמרו לי: "אלה הציונים של התלמידים".

ד"ר יהודה יעקובסון: שאלתי: "אתם רציניים?

ד"ר יהודה יעקובסון: " והם אמרו לי: "מה אתה חושב?

ד"ר יהודה יעקובסון: הם ממש חכמים הילדים האלה".

ד"ר יהודה יעקובסון: אני חושב שהרגע הזה היה רגע של מהפך ורגע של הרגשה נפלאה.

ד"ר יהודה יעקובסון: אבל גם אז קרה משהו שקורה השנה ולא בא לידי ביטוי, רק בתקציב עצמו כפי שהוזכר כאן מקודם, וזה המון קשיים בירוקרטיים.

ד"ר יהודה יעקובסון: כבר בשנה שעברה הסבירו לנו שהם לא יוכלו לגשת לבחינה במתמטיקה של שלוש יחידות אחרי סימסטר אחד.

ד"ר יהודה יעקובסון: ניסיתי להפעיל את כל מערכת החינוך ובסופו של דבר אושר להם בשנה אחת בלבד להגיש אותם.

ד"ר יהודה יעקובסון: אגב, הרעיון בכיתה י' התבסס על כך שתסופק לתלמידים חווית ההצלחה כמה שיותר מהר, שיראו שיש להם אכן רמת מסוגלות.

ד"ר יהודה יעקובסון: נתנו את האישור הזה לשנה אחת והשנה בשום אופן לא נתנו את האישור.

ד"ר יהודה יעקובסון: ההסברים שניתנו לנו על ידי משרד החינוך הם שהמפמ"ר (מפקח מרכז) למתמטיקה מתנגד.

אילן שלגי: המפמ"ר למתמטיקה התחלף.

ד"ר יהודה יעקובסון: אגב, הוא גם לא התנגד, אני פניתי אליו באופן אישי.

ד"ר יהודה יעקובסון: פנינו לכל משוכה שהושמה בפנינו והוכחנו שהיא לא קיימת.

ד"ר יהודה יעקובסון: לא עזר שום דבר, להפך - קיבלתי משדר נזיפה ממשרד החינוך כי קיבלתי מכתב והלנתי על כך שהמכתב לקוני ואיננו מתבסס על שיקולים פדגוגיים.

ד"ר יהודה יעקובסון: הם דיברו איתי על עקרון הרצף אצל התלמידים, שכדאי שהם ילמדו מתמטיקה יותר מסימסטר.

ד"ר יהודה יעקובסון: על מה אתם מדברים?

ד"ר יהודה יעקובסון: מדובר על תלמידים שהיו מחוץ למערכת החינוך!

ד"ר יהודה יעקובסון: על איזה רצף בכלל מדובר?

אילן שלגי: עוד נחזור לזה אחר כך.

אילן שלגי: אבי, תחשבו איך אתם משיבים לעניין הזה, אבל זו שאלה שתתעורר אחרי שנדע שהפרוייקט אמנם נמשך אז אולי נשמע את האורחים משדרות.

ד"ר יהודה יעקובסון: רק עוד משפט אחד - השנה פשוט הגדישו את הסאה.

ד"ר יהודה יעקובסון: בתחילת השנה, אחרי שכבר בנינו כיתת אומץ שניה בגלל ההצלחה הראשונה הודיעו לנו ממשרד החינוך: "מצטערים, אין תקציב".

ד"ר יהודה יעקובסון: התלמידים גויסו, הצוות נמצא, הסברנו אפילו להורים ולמשפחות את הרציונל ולא עזר שום דבר.

ד"ר יהודה יעקובסון: מדובר באוכלוסייה מאוד קשה, אני מציע לבוא לראות את התקרות בכיתה ואת הונדליזם.

ד"ר יהודה יעקובסון: מדובר בתלמידים שבמקרה אחד אפילו המשטרה עצמה אותם והם ניקרו את גלגלי המכונית של הניידת.

אילן שלגי: אז מה קרה בתחילת השנה?

אילן שלגי: אמרת להם: "סליחה, אנחנו מתנצלים"?

ד"ר יהודה יעקובסון: אספתי את ההורים ואמרתי להם: "אני מצטער, אין לי לא בי"א ולא בי"ב".

ד"ר יהודה יעקובסון: כמעט הייתה אלימות כלפי בעניין הזה כי ההורים שהילדים שלהם חוו את חוויית ההצלחה בשנה שעברה לא הסכימו בשום אופן לוותר על הפרוייקט.

אילן שלגי: אז מה קורה כרגע?

אילן שלגי: התלמידים בבית?

ד"ר יהודה יעקובסון: לא, הם לומדים בבית הספר אבל כל הזמן יש קשיים של הפעלה ומדי פעם המנחים לא באים.

ד"ר יהודה יעקובסון: המנחים עושים עבודה מצוינת, אגב.

אילן שלגי: זאת אומרת, לא מת אבל מקרטע.

קריאה: אנשים עבדו בהתנדבות על מנת שזה ימשיך להתקיים.

קריאה: זה פרוייקט שעד כדי כך חשוב למפעילים שלו שהוא המשיך.

קריאה: אם זה לא היה חשוב למפעילים זה היה מת.

אילן שלגי: גב' יעל תיירי, אמרנו בתחילת הישיבה, לפני שהגעתם, שביקרנו בשדרות ומאוד התרשמנו.

אילן שלגי: שם הכרנו את הפרוייקט הזה, היו שם גם ח"כ תמיר וח"כ שריד ודיברנו עם תלמידים, אני זוכר לפחות שניים מכם.

אילן שלגי: ספרו לנו מה קורה כעת בשדרות.

יעל תיירי: אתם דיברתם על תהליך שמקרטע, אני קוראת לו גווע.

יעל תיירי: הוא עומד למות.

יעל תיירי: לפני 7 שנים, כשבאו והציגו לנו את פרוייקט אומץ בחדר המורים, אמרנו: "האנשים האלה בכלל היו פעם בשטח?

יעל תיירי: על מה הם מדברים?

יעל תיירי: מה פתאום, לא יכול להיות", אבל כמו שציין המנהל, אחרי מחזור אחד של שלושה חודשים ומבחן ראשון במתמטיקה ראינו שאכן כל מה שנאמר לנו בהצגה של הנושא באמת מתממש לנגד עינינו, אז אמרנו שכזה דבר צריך להמשיך לטפח.

יעל תיירי: יושבים כאן אנשים שלפי מה ששמעתי דנו עד עכשיו בעניינים של שקל יורד ושקל עולה אבל שוכחים שבעצם דנים פה בדיני נפשות, שזה מעל הכסף.

אילן שלגי: אנחנו זוכרים את זה.

יעל תיירי: מדובר בתלמידים שפתחו להם חלון הזדמנויות.

יעל תיירי: נכנס אליי תלמיד ואומר לי: "גם אני יכול", אמרתי לו: "בטח שאתה יכול".

יעל תיירי: כשהוא שומע שבחור מרמת השרון יכול אני אומרת לו: "אתה רואה שאתה יכול".

יעל תיירי: רק לראות את זה בעיניים בבוקר זה שווה מעל הכסף ובאמת הרבה אנשי צוות שלי השנה עבדו בהתנדבות כדי שהחלום של התלמידים, שהתחיל כבר לפני שלוש שנים, אכן לא יגווע.

יעל תיירי: אני כאן לא בשביל התלמידים האלה, כי הם כבר מסיימים, אני כאן כדי שהתהליך הזה יקבל בסיס רחב ושיהיה חלק מפירמידת סדר העדיפויות של העם שלנו בבניית החומר האנושי לשנים הבאות.

יעל תיירי: אם יהיו לנו אנשים ואזרחים עם ערכים אז גם כל מה שנבנה פיזית יישמר והערכים המוצקים האלה ילוו אותם ואחר כך הם יהיו אזרחים טובים למדינה וגם יתרמו בתחומים אחרים, זו למעשה המטרה שלי.

יעל תיירי: לכן עליתי לכאן ברגליי כדי לומר את הדברים, אבל יותר טוב ממני בטוח ידברו התלמידים שחוו את הדברים על בשרם.

אילן שלגי: בוודאי, אנחנו רוצים גם לשמוע אותם.

יעל תיירי: טל, ספר לנו איך היה לפני כיתה י' ואיך אחרי.

אילן שלגי: ובאיזה שלב אתה כעת.

טל שמעון: אני בכתה י"ב.

טל שמעון: בכתה ט' חשבתי שאני לא אמשיך בבית הספר, לא חשבתי שאלך למסלול של בגרויות, זה נראה לי קצת גדול מדי.

טל שמעון: לפני כן היו קבוצת בוגרים, גדולים מאתנו, שעברו כבר את אומץ וראיתי שהם מצליחים אבל בכל זאת זה לא נראה לי.

טל שמעון: אומץ נכנס, ראיתי שיש מתמטיקה כבר בכתה י' אז המשכתי ואז אני רואה שעוד מעט יש לי תעודת בגרות מלאה ולא סתם נכנסתי לאומץ.

טל שמעון: אני מאמין שזה יכול לעזור להרבה אנשים.

אור נעמת: שמי אור נעמת, אני אישית חושב שלא הייתי ממשיך ללמוד לולא אומץ היה קיים.

אור נעמת: לא האמנתי שאני אצא עם תעודת בגרות מלאה.

אור נעמת: אני חושב שזה כרוך המון גם ברצון של התלמידים וגם ביעל, שעומדת אחרינו ועוזרת לנו וגם כשאנחנו נופלים היא מרימה אותנו.

אור נעמת: זה לא קל.

אור נעמת: אני חושב שחבל לסגור את זה, צריך לעשות מאמצים להשאיר את זה כי זה מאוד עוזר לתלמידים, מקדם אותם ונותן פתח לחלון הזדמנויות.

טקלין ממאי: אני עולה חדש, שמונה שנים בארץ.

יעל תיירי: טקלין עלה לישראל ללא הורים, הוא חי בגפו עם אחות, מקיים את עצמו, מחזיק את עצמו ובא כל יום לבית הספר נקי ומסודר עם כל האביזרים.

יעל תיירי: הבאתי אותו על מנת שתראו מה אומץ עושה גם לעולים חדשים.

ממאי טקלין: אומץ עוזר לעולים, לא התקרבנו בכלל להצליח בלימודים בחברה של הישראלים ובעזרת אומץ הגענו לקצב שלהם.

אילן שלגי: אתה כבר עשית כמה בחינות בגרות?

ממאי טקלין: כן.

ממאי טקלין: בכלל לא חשבתי שאני אעשה אותן והיה לי קשה מאוד אבל אומץ עזר לי להגיע לקצב.

קריאה: איזה בגרויות כבר עשית?

ממאי טקלין: לשון, מתמטיקה ואנגלית.

ממאי טקלין: בכל המקצועות עברתי.

יוסי שריד: בוועדה הזו נאמר לא פעם שיש אנשים שכאשר אומרים להם "חינוך" הם מתחילים לפהק כי נדמה להם שזה תהליך ארוך עד אין קץ והאמת היא שבאמת התהליך הוא ארוך, כל אדם בר דעת מבין שצריך להתחיל מגיל שנתיים ולהתמיד עד בכלל, עד גיל שאדם לומד.

יוסי שריד: אבל, מכיוון שזה לא המצב, הניסיון הוכיח שבכל מקום שטיפלו בילדים גם בגילאים הרבה יותר מאוחרים, שלא קיבלו "טיפול שורש", ההצלחות היו מיידיות ומסחררות ברוב המכריע של המקרים.

יוסי שריד: זו עובדה, מה שמטיל על קובעי המדיניות אחריות גדולה - זה מוכיח שמי שדפוק זו המערכת, לא הילדים.

יוסי שריד: אם אתה מאפשר להם אפילו כמה חודשים ללמוד בצורה אחרת, בשיטות אחרות ובהתנסות אחרת התוצאה מגיעה כמעט באופן מיידי.

יוסי שריד: זה הוכח בכל מקום, אין פה חידוש.

יוסי שריד: אתה אומר שראית את הציונים של 80-90 ולא האמנת, אני זוכר ניסיונות שהיו לי, ראש עיריית בית שאן תפס אותי פעם בחתונה, אמר לי: "קפץ אצלי שיעור הזכאים ב-17%", אמרתי לו: "מילא אמרת לי, שיישאר בינינו, אבל אל תחזור על זה כי זו שטות גמורה, אתה לא יכול לקפוץ ב-17%, תחזור הביתה ותבדוק את העובדות" והוא קפץ.

יוסי שריד: אנחנו יודעים שגם פה ישנה השאלה מה איכות התעודה וכו', יושבים פה אנשים יודעי דבר, אנחנו יודעים את הכל.

יוסי שריד: אבל זו עובדה, אפילו מאמצים קצרי טווח, בתנאי שהם נעשים באופן נכון, נושאים פרי מיד.

יוסי שריד: זה לא השתיל שאתה שותל ולוקח זמן עד שהוא צומח ונותן פרי.

יוסי שריד: יש ילדים שהחמצנו אותם, מה לעשות, אז מגיע להם שנתפוס אותם גם בשלבים יותר מאוחרים.

יוסי שריד: הדיון הזה בשבילי הוא קצת סוריאליסטי.

יוסי שריד: אבי ומוטי דיברו על יחסי לאומץ ולשאר הדברים שהם עושים, היה "רומן גדול" בינינו, הרומן היה מבוסס בראש ובראשונה על ההכרה של כל הצדדים שיש מחויבות עמוקה ליוזמות האלה.

יוסי שריד: אז יכול להיות שהחברים לא כל כך חופשיים בדיבור כי לכאורה אני לא מבין מה הבעיה - יש 10 מיליון ועוד 10 מיליון, לכאורה הכל בסדר.

יוסי שריד: פה מדברים על יום רביעי הבא, אז בכלל תבוא גאולה לעולם, אומרים שיש איזה מכשול בירוקרטי.

יוסי שריד: לא ברור לי על מה אנחנו דנים.

יוסי שריד: אין לי טענות, אני גם מודע למגבלות.

ד"ר אבי לוי: אני אומר שאפשר לסייע בכך שנצא בקריאה לאוצר למסד את הפרוייקט הזה כמו שהתמסדו פרוייקט אתגר ופרוייקט מב"ר.

ד"ר אבי לוי: היום יש 1,000 כיתות מב"ר ו-1,060 כיתות אתגר.

ד"ר אבי לוי: למרות שהיו קיצוצים קשים עשינו מלחמות קשות מאוד בתוך המשרד וברוך השם, הצלחנו להשאיר את הכיתות האלה, לפחות על פי מספרן.

ד"ר אבי לוי: מפעם לפעם עשינו אולי שינוי קטן, אבל בסך הכל הצלחנו בכיתות האלה, גם של מב"ר וגם של אתגר, להישאר באותם היקפים למרות הקיצוצים הקשים שהושתו על ידי האוצר.

ד"ר אבי לוי: פרוייקט אומץ חי כרגע מהכסף הזמין שיש לנו או אין לנו והוא ואני יושבים כל הזמן ועושים מאמצים להשיג כסף.

יוסי שריד: הנה אנחנו שומעים עדות ממנהל שבעצם זה לא קיים.

ד"ר אבי לוי: בטח, הוא ואני יושבים על המדוכה, הוא כבר מקבל הכל גמור.

ד"ר אבי לוי: אני צריך לעשות את המלחמה מול האוצר.

ד"ר אבי לוי: אני מבקש שתצא מפה קריאה לאוצר שאנחנו מבקשים שאומץ יהיה פרוייקט ככל הפרוייקטים ויקבל את השעות שלו פר ילד כמו שמקבלים במב"ר ובאתגר.

אילן שלגי: האם מב"ר ואתגר מתוקצבים על ידי האוצר או שבמסגרת תקציב משרד החינוך יש עדיפויות?

ד"ר אבי לוי: אני רוצה את הכסף מהאוצר.

יולי תמיר: השאלה אם יש סעיף תקציבי שאומר שאומץ תהיה בבסיס התקציב ולא כל שנה ינהלו מאבק כי אנחנו רואים מה קורה - מתחילים לנהל את המאבק ועד שמסיימים אותו שנת הלימודים, במקרה הטוב, באמצע ובמקרה הרע היא בסופה.

יולי תמיר: כיתה כזאת שלא נפתחה בבית הספר כבר לא תיפתח השנה והתלמידים האלה השנה כבר לא ילמדו.

יולי תמיר: לכן השאלה היא איך ממסדים את זה, זה צריך להיות בבסיס התקציב.

יוסי שריד: אבל גם בבסיס התקציב מקצצים.

יולי תמיר: אבל בבסיס התקציב יותר קל.

יוסי שריד: בסדר, אני בעד.

ד"ר אבי לוי: אמרו שבחלקו הגדול, 75%, הוא עובד.

ד"ר אבי לוי: אני אומר שזה כמו מכונית שמורידים לה גלגל ומנצלים שלושה גלגלים.

ד"ר אבי לוי: זה קשה, לפעמים ה-25% האלה הם בדיוק אותם אנשים שאנחנו לא יכולים להעסיק באמצעים המקובלים.

ד"ר אבי לוי: אלה אנשים מיוחדים שצריך להעסיק אותם על חוזה מיוחד ובדרך כלל אלה האנשים הכי איכותיים.

ד"ר אבי לוי: אז באמת הפרוייקט לא מקרטע, הוא יכול אפילו לגסוס.

יולי תמיר: אני מקווה שהשנה הזאת יחד עם עמותת אלון איכשהו ישתרכו עד סוף השנה.

יולי תמיר: צריך כבר עכשיו, לאור החידלון של משרד החינוך, לדאוג שבשנה הבאה זה יהיה בבסיס, זה יהיה מסודר וזה יהיה מתוקצב.

יולי תמיר: הלוא צריך ללכת לגייס תלמידים לכיתה כזאת לפני שמתחילה שנת הלימודים, הוא צריך באפריל להתחיל לעבוד ולמצוא תלמידים לשנה הבאה.

יולי תמיר: הדבר הכי גרוע זה מה שקרה להם - אתה מגייס תלמידים ואז שולחים אותם הביתה.

יולי תמיר: לכן צריך היום לדרוש ממשרד החינוך התחייבות לסכום כסף קטן יחסית לתקציב משרד החינוך.

יולי תמיר: מדובר על 4 מיליון שקל?

ד"ר אבי לוי: את אומרת שכרגע הפרוייקט קטן אבל מכל עשרה אנחנו מגיעים לאחד, יש עוד תשעה בדרך שלא מטפלים בהם בגלל התקציב.

אילן שלגי: לפי הנתונים שמסרתם לנו המשרד נותן לנושא הזה 10 מיליון.

ד"ר אבי לוי: המשרד מתאמץ ככל יכולתו, מה לעשות שהוא מקוצץ כל הזמן?

אילן שלגי: יש לך השנה 10 מיליון לזה?

ד"ר אבי לוי: כן.

אילן שלגי: אז עכשיו אתה צריך השלמות.

אילן שלגי: כמה אתה צריך להשלמות?

אילן שלגי: עוד 10 מיליון מהשלטון המקומי פלוס 4 מיליון מתרומות?

ד"ר אבי לוי: כן, יש 15 מיליון.

אילן שלגי: ואם יהיו לך רק 20 מיליון אפשר להפעיל את הפרוייקט?

ד"ר אבי לוי: בקושי רב, זה מה שאמרתי.

אילן שלגי: אם כך, מה שחסר הוא שוועדת הרכישות תתכנס ותאשר את ההתקשרות והעניין ייצא לדרך גם פורמלית.

יוסי שריד: עוד פעם אתה חוזר לעניין הסוס שלוקחים ממנו את התבן ואתה שואל אם הוא יכול להתקיים.

יוסי שריד: ב-20 מיליון שקל גם אפשר לתת לסוס משהו לאכול.

אילן שלגי: אבל גם את זה לא התחילו, אנשים עובדים בלי לקבל תשלום.

יוסי שריד: לא זה מה שנאמר כאן, לכן אמרתי שאני לא בטוח שהבנתי.

יוסי שריד: בדרך כלל אני משתדל לקלוט מהר.

ד"ר אבי לוי: אני חושב שקלטת.

יוסי שריד: אני חושש שאני היחיד שקלט.

אילן שלגי: אתה לא היחיד.

יוסי שריד: מה זאת אומרת "הוא יכול להפעיל"?

אילן שלגי: הוא מאמין שיש לחץ.

יוסי שריד: אבי לוי אומר לך שגם עכשיו הוא נותן מענה לילד אחד מתוך עשרה.

אילן שלגי: אבל זה היה נכון לשנה שעברה, אנחנו רוצים שלפחות המתכונת הזאת תישאר.

יוסי שריד: בסדר, אתה אומר לו פחות 4 מיליון שקל אז יהיו עוד פחות.

יולי תמיר: לא, הוא אומר שהמנחים האיכותיים הם אלה שייפגעו.

יוסי שריד: או שיעשו את זה לעומק או שיעשו את זה לרוחב, מה זה משנה?

יוסי שריד: בכל מקרה, או שיהיו פחות כיתות או שאותן הכיתות יקבלו הכשרה פחות טובה.

יוסי שריד: נסים לא מתחוללים, אבל כל הזמן אנחנו מחוללים כאן בוועדה נסים, שהסוס מקבל פחות ופחות והוא עדיין איכשהו חי, עד שיום אחד כולם מופתעים איך הוא מת.

יעל תיירי: אני מורה שהייתה מורה רגילה והיום אני רכזת אומץ.

יעל תיירי: אם תשאלו אותי איך אומץ מצליח במקום שאחרים לא הצליחו אני אגיד לך שאנחנו לא יותר טובים מהמורים האחרים, מה שעזר לנו, שאין למורים האחרים, אלה הכלים הנוספים, אותם ה-25% עליהם אנחנו נשענים.

יעל תיירי: אמר לך התלמיד כאן: "אם אני נופל מרימים אותי".

יעל תיירי: למה הכוונה?

יעל תיירי: אם תלמיד ניגש למבחן ומקבל 50 עושים לו מיפוי במקום, רואים איזה קטעים לא יושבים אצלו טוב בראש, מערך תרגול שלם נכנס לעניין הזה ובודק אותו אחר כך גוף חיצוני-אובייקטיבי לראות שאכן התרגול היה אפקטיבי.

יעל תיירי: אז אנחנו מגיעים למצב שהילד לומד את החומר שהוא לא יודע, לא רק את החומר שהוא כבר יודע ושיושב אצלו טוב, ואז הציון שלו עולה בהתאם.

יעל תיירי: אם אתם משאירים את אומץ במתכונת של גלגל חסר, לא רק שהמכונית לא תיסע, היא תעמוד במקום ואולי אפילו תהיה רגרסיה לאחור במשך הזמן.

יעל תיירי: יש היום ילדים בכתה ז' שבאו לבית הספר שלנו ואמרו למנהל שלי, שבאמת הוא איש גדול ויקר: "אתה יודע, אנחנו באנו ללמוד כאן בגלל שיש לכם כיתות אומץ".

יעל תיירי: הם באו לבית הספר שלנו כי הם כבר רואים את האור בקצה המנהרה לקראת הסוף! הילד יודע כבר לזהות בכתה ז' שהוא יצליח רק אם יתנו לו את הקביים הנכונים, ובאמת אומץ מצליח בזכות צבר הצלחות וצבר הצלחות נרכש בזכות הגלגל הנוסף.

יעל תיירי: לכן אני אומרת שדברים שאינם ודאיים ואינם עקביים לא מקבלים אחיזה במציאות אחר כך.

יעל תיירי: אני לקחתי את זה כמפעל חיים והתלמידים יודעים שאני בכלל לא קוראת להם תלמידים, הם ילדים שלי, כי זו באמת נשמה יתירה עבודה מהסוג הזה והם גם יודעים מאוד להכיר תודה.

יעל תיירי: זה מה שעושה את האור בעיניים לא רק לי, גם להם.

יעל תיירי: אז אני אומרת חבל, חבל שזה לא רווח כמה שאפשר.

אילן שלגי: זה לכולנו חבל, אנחנו מגלים לעניין הזה גם הבנה.

יוסי שריד: אנחנו לא מגלים שום הבנה, זה הכל מן הפה ולחוץ.

יוסי שריד: אין לנו תחושה עמוקה של מחויבות לילדים האלה.

יוסי שריד: זה שאנחנו יוצאים ידי חובה זה לא יותר מאמפתיה.

אילן שלגי: אבי, אתה יכול להשיב לדברים של ד"ר יעקובסון לעניין אישור לתלמידי כיתות י'?

אילן שלגי: גם זה נושא שראוי להתייחסות.

יוסי שריד: אתמול אני מצלצל לבת שלי, כפי שאני נוהג לעשות מדי יום, ושואל מה היא עושה.

יוסי שריד: היא פחות מעניינת אותי, הנכד יותר מעניין אותי.

יוסי שריד: אז היא אומרת לי: "הוא יושב עכשיו על המחשב ומשחק".

יוסי שריד: שזה יפה, הוא בן שנתיים.

יוסי שריד: אין שום מחויבות לילדים האלה, זה הכל לצאת ידי חובה.

יוסי שריד: אין איזו הכרה עמוקה שהחברה הישראלית חייבת להם.

אילן שלגי: אבי, אתה יכול להשיב?

ד"ר אבי לוי: אגב, זה מה שאני מרגיש לפעמים כשאני רואה את האצבעות בכנסת.

אילן שלגי: אבי, תשיב לבעיה שהעלה ד"ר יעקובסון.

יוסי שריד: לא ממלאים חובה, יוצאים ידי חובה.

אילן שלגי: יוסי, בוא נתקדם.

ד"ר אבי לוי: זה קשה, אני אומר לך, כי כולם רוצים שאתה תלך עם המיינסטרים, תעבוד רגיל, רוצים שהמנהלים יעבוד ככה ושכולם יעבדו ככה ואז השוליים באמת נופלים.

ד"ר אבי לוי: בשביל לטפל בשוליים צריך לעשות מבצעים מיוחדים, צריך תכונות מיוחדות, צריך אנשים מיוחדים וצריך כסף מיוחד.

ד"ר אבי לוי: הכל צריך להיות אחר.

ד"ר אבי לוי: הם לא יכולים לעבוד כמו טרקטור, אנחנו צריכים לעבוד בשיטות אחרות.

ד"ר אבי לוי: השיטות האחרות של הפרוייקטים האלה, כמו שאמר השר לשעבר יוסי שריד, הן אלה שאנחנו מפעילים.

אילן שלגי: ד"ר לוי, תשיב לשאלה של ד"ר יעקובסון.

אילן שלגי: את האני מאמין שלך אנחנו מכירים.

ד"ר אבי לוי: זו תשובה בשבילו.

ד"ר אבי לוי: אם הוא רוצה לעשות עכשיו פתאום בחינה במתמטיקה לילדים מסוימים דווקא ביום חמישי ולא ביום רביעי אבל המערכת אומרת לו: "לא, עושים בחינה במתמטיקה ביום רביעי", הוא אומר: "אבל הילדים שלי אוהבים את יום חמישי".

אילן שלגי: לא, זה לא מה שהוא אומר.

ד"ר אבי לוי: זה אותו דבר.

אילן שלגי: זה לא אותו דבר, זה כי הוא קיבל אישור לשנה אחת בלבד.

ד"ר אבי לוי: אני אומר לך שזה אותו דבר.

ד"ר אבי לוי: הוא אומר שהוא היה רוצה שמערכת החינוך תיענה לצרכים הבסיסיים שיש לבית הספר כאשר ביתה ספר רוצה להגיש תלמידים במועד מסוים.

ד"ר אבי לוי: אני טוען שבחינות בגרות צריך לעשות כמו משרד הרישוי - מתי שילד רוצה לבוא להיבחן שיבוא להיבחן.

ד"ר אבי לוי: אבל אי אפשר לעבוד בצורה כזאת.

ד"ר אבי לוי: אתה מבין למה אני מתכוון?

אילן שלגי: אני מבין.

ד"ר אבי לוי: אם הייתי יכול לעשות את זה כמו משרד הרישוי אז אם ילד של בית"ר ירושלים לא יכול להיבחן ביום ראשון כשהקבוצה שלו הפסידה אז שיבוא ביום ראשון הבא.

אילן שלגי: תודה רבה.

יולי תמיר: בין השיטה שכל אחד יבוא להיבחן מתי שהוא רוצה לבין הבקשה יש איזה מרחק.

יולי תמיר: חלק גדול מהבעיות כאן הן בעיות קואורדינציה בתוך המשרד, יש בעיות שהן בעיות חיצוניות ואחד הדברים המתסכלים פה הוא שאפשר היה להפעיל את זה עם קצת נכונות של המשרד לעבוד בצורה יותר יעילה.

יולי תמיר: המפמ"ר לא אישר.

קריאה: המפמ"ר אישר.

יולי תמיר: אז מי לא אישר?

קריאה: אגף הבחינות.

יולי תמיר: כהבנה שבפרוייקט הזה יש חשיבות להישגים מיידיים אפשר לשבת ביחד עם אגף הבחינות ולהגיע להסכמה.

קריאה: אגב, קיבלתי את כל התמיכה לזה.

ד"ר אבי לוי: אגף שחר נכנס הרבה פעמים לדיונים מאוד מאוד קשים, אתה היית שותף לאחד מהם עם דקלו, שהייתי צריך להרים אליך טלפון ישירות ואתה אמרת לו: "דקלו, תשתוק, תעשה את הבחינה".

ד"ר אבי לוי: מה לעשות, אנחנו מיוחדים וייחודיים.

ד"ר אבי לוי: הרבה פעמים אנחנו דורשים דרישות שקשה למשרד לעמוד בהן.

ד"ר אבי לוי: למשרד יש תאריכי בחינות, פתאום אנחנו אומרים לו: "לא, אנחנו לא רוצים את תאריכי הבחינות האלה".

ד"ר אבי לוי: זה קשה.

אילן שלגי: אני אגיד לכם מה אני מציע לכם.

אילן שלגי: אני מציע שנקבע דיון נוסף, קצר, בנושא הזה בעוד שבועיים כדי שנשמע אם העניין התקדם, אם וועדת הרכישות אמנם ישבה, אם הדברים התחילו להתגלגל כפי שצריך והאם התחילו להיערך לשנה הבאה.

אילן שלגי: נבקש שיבואו הנה גם אנשים מאגף הבחינות ואם אפשר תחזור גם אתה.

יוסי שריד: אין לי שום בעיה עם דיון נוסף, כשיתקיים הדיון הנוסף אני אבוא.

ד"ר סלו וקסלר: אני רוצה להציע עוד משהו, שקשור גם לעניין הבחינות.

ד"ר סלו וקסלר: אגף הבחינות בא עם טיעונים שחלקם טיעונים לא רלוונטיים לדעתי.

ד"ר סלו וקסלר: אחד מהם הוא החשש מבג"צים, שאם יינתן לאומץ מבקשו גם במקומות אחרים.

אילן שלגי: יש שיקול דעת לרשות המבצעת להעדיף פרוייקט שראוי להעדפה.

ד"ר סלו וקסלר: אני מסכים איתך.

אילן שלגי: הרי לא נותנים להם בחינה קלה יותר, מדובר בעניין מנהלי.

קריאה: זה דבר קיים, יש בחינה במועד חורף.

ד"ר סלו וקסלר: יחד עם הקריאה לתכנון צריכה להיות קריאה מצד הוועדה להסדיר את העניין הזה של בחינות חורף וקיץ, כמו שהיה בעבר.

ד"ר סלו וקסלר: זו פרוצדורה שחשובה לילדי אומץ ולא רק לילדי אומץ, לדעתי זה חשוב לכל הילדים שמטופלים על ידי אגף שחר.

ד"ר סלו וקסלר: כולם נהנים מהתהליכים האלה.

יוסי שריד: עם היועצים המשפטיים אי אפשר לנהל מדינה, כי אם הם ימצאו מקל לדחוף בגלגלים הם יעשו את זה בשמחה.

יוסי שריד: במקום לתפוס את תפקידם כמי שאולי יציעו הצעה איך אפשר לקדם עניין, לשפר אותו ולזרז אותו, אם הם יכולים להציע הצעה איך מעכבים עניין זה מה שהם עושים ואז זה תפקיד של שר לתת דפיקה על השולחן ולהגיד: "חבר'ה, אל תבלבלו לי את המוח, זה מה שאני רוצה, עכשיו תסדרו את זה".

יוסי שריד: הבעיה שבסופו של דבר, כשנזמין לכאן את אנשי הבחינות, הבעיה תחזור לתקציב והם יגידו שאין להם תקציב.

קריאה: גם.

קריאה: אבל אין פה שום דבר שעולה להם תקציב, הם מקיימים את הבחינה במועדה על פי אותו נוהל רק שנה קודם.

קריאה: אין פה שום בעיה תקציבית, יש דברים שתקציב לא עונה עליהם.

יוסי שריד: כשיבוא האגף הוא יודיע שיש לו בעיה תקציבית עם זה.

אילן שלגי: תשמע מה אני מציע.

אילן שלגי: ועדת החינוך והתרבות משוכנעת כי פרוייקט אומץ הוא חיוני ונחוץ.

אילן שלגי: הוועדה נוכחה בחשיבות הפרוייקט הן בסיוריה במערכת החינוך והן במהלך הדיון היום.

אילן שלגי: הוועדה התרשמה במיוחד מדבריהם של התלמידים והמורה שהגיעו משדרות.

יוסי שריד: מה עם האחרים?

אילן שלגי: אמרתי במיוחד.

אילן שלגי: אנחנו נודה לכולם.

אילן שלגי: הוועדה מעריכה את מאמצי אגף שחר ומשרד החינוך לקיים את הפרוייקט והיא מקבלת בברכה את הודעתו כי בימים הקרובים תתכנס ועדת הרכישות כדי לאשר התקשרות עם גורם מפעיל.

אילן שלגי: הוועדה קוראת למשרד האוצר לכלול את פרוייקט אומץ בבסיס התקציב, כפי שנעשה לגבי מב"ר ואתגר ובכך למנוע קשיים חוזרים ונשנים בהפעלת הפרוייקט.

אילן שלגי: הוועדה תעקוב אחרי הפעלתה פרוייקט ותקיים דיון נוסף בנושא חשוב זה במהלך חודש ינואר, אליו יוזמנו בנוסף לנציגי אגף שחר גם נציגי אגף הבחינות, וזאת בעקבות הערתו החשובה של ד"ר יעקובסון, מנהל תיכון אלון.

יולי תמיר: בצדק אמרת שאנחנו ממליצים שהחל מהשנה הבאה הפרוייקט ימומן במלואו על ידי שכל"מ.

יולי תמיר: צריך להגיד שבמידה ויש מפעילים חיצוניים משרד החינוך חייב לסיים את ההתקשרות איתם עד ראשית שנת הלימודים.

אילן שלגי: אני אוסיף בהמשך לאותו סעיף שיש למנוע מצב בו לא נעשתה התקשרות בטרם תחילת שנת הלימודים.

יוסי שריד: אני לא כל כך מבין את העניין של ההתקשרות.

יוסי שריד: אם באים אנשים ונותנים כסף, תמיד שמחתי לקבל כספים.

יוסי שריד: אם הבנתי נכון, תקציב ההפעלה של אומץ הוא בערך 30 מיליון שקל בשנה, אולי עם תוספת קטנה שלא תזיק.

קריאה: נכון.

יוסי שריד: אנחנו לא מתדיינים מול האוצר, אנחנו ועדת חינוך ומתדיינים מול משרד החינוך.

יוסי שריד: אנחנו צריכים לדאוג לכך שלמשרד החינוך תהיה מחויבות בסיסית ל-30 מיליון שקל לאומץ.

יוסי שריד: מבחינתנו התקציב הזה יכול לבוא כמצרף של תקציב המשרד והרשויות המקומיות אבל המשרד צריך להיות מחויב לזה.

אילן שלגי: למה המספר 30?

אילן שלגי: אולי 40 ואולי 24.

קריאה: אולי 40 כן, 24 לא.

יוסי שריד: אם אתה מציע 40 אני בעד.

קריאה: שלא יפחת מ-30.

יוסי שריד: עשיתי חשבון שזה פחות או יותר הסכום שנותן אפשרות לנשום מבעוד מועד, אבל מכיוון שהזכרתי את המילה "מצווה" ומכיוון שאני מבין שאנחנו נועלים את הישיבה הזו, אני מתרשם שיש תחושה בוועדה של חוסר דחיפות בעניין המצווה הזאת.

אילן שלגי: זה לא נכון.

קריאה: ממש לא.

אילן שלגי: תישאר רגע.

אילן שלגי: רבותיי, אנחנו מאוד מודים לכם שבאתם, שמעתם שאנחנו נמשיך לעקוב ונקיים ישיבה נוספת.

אילן שלגי: את חלק מכם נזמין, לא נטריח את כולם.

אילן שלגי: תודה רבה.