ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 129, 2003-12-30 09:15

אילן שלגי: אדוני הנשיא, אדוני הרקטור, אנחנו שמחים להתארח אצלכם באוניברסיטה העברית.

אילן שלגי: זאת האוניברסיטה הראשונה של מדינת ישראל בכל מובן, לטעמי לפחות, לפי הרגשות שלי.

אילן שלגי: אני סבור שתפקידה של ועדת החינוך והתרבות הוא לא רק לדון ולקדם נושאים שקשורים באקדמיה, אלא גם לבוא ולבקר, לפגוש את האנשים בביתם, במקום שבו הם חוקרים, שבו הם מלמדים.

אילן שלגי: אנחנו יודעים שההשכלה הגבוהה היא עדיין, ואני מקווה שהמילה עדיין לא תשתנה, אחד הדברים שמדינת ישראל יכולה להתגאות בהם, ואנחנו בין אלה שעושים מאמצים כדי לשמור על כך.

אילן שלגי: תודה רבה שמצאתם את הזמן לארח אותנו.

אילן שלגי: נשמח להיות אתכם עד הצהרים, ללמוד ולראות במה אנחנו יכולים לסייע לאקדמיה בכלל ולאוניברסיטה העברית בפרט.

מנחם מגידור: אני מאוד שמח לקבל את פניכם כאן, באוניברסיטה הראשונה של מדינת ישראל.

מנחם מגידור: מבחינה היסטורית הייתי שמח להגיד שאנחנו המוסד הראשון להשכלה הגבוהה בארץ ישראל, רק שהטכניון קדם לנו בכמה חודשים.

חיים רבינוביץ: המכון ליהדות קדם לטכניון.

מנחם מגידור: הפתיחה הרשמית של הטכניון היתה בדצמבר.

קריאה: ב-1914 הם חוגגים 80 שנה.

מנחם מגידור: כאוהד האוניברסיטה אני שמח על הקומפלימנט לאוניברסיטה הראשונה מהרבה בחינות במדינת ישראל.

מנחם מגידור: גם חבר הכנסת והבה הוא בוגר האוניברסיטה העברית, והיינו שמחים שגם אתה היית בוגר, אבל מה לעשות, אתה לא.

אילן שלגי: אני בוגר של האוניברסיטה הצעירה יותר, אפילו מוסמך.

אילן שלגי: המחזורים שלמדו לפני בפקולטה למשפטים היו השלוחה של האוניברסיטה העברית בתל-אביב, ואנחנו היינו המחזור הראשון של אוניברסיטת תל-אביב, על הבניין עוד היה כתוב "השלוחה" במשך כשנתיים.

מנחם מגידור: אנחנו נפתח בסקירה ממעוף הציפור על מה יש באוניברסיטה העברית.

מנחם מגידור: אגב, הביקור שלכם כולל, כמובן, רק אחד מארבעת הקמפוסים של האוניברסיטה העברית - קמפוס אדמונד ספרא על גבעת רם - ונשמח לארח אתכם גם בקמפוסים האחרים, שלכל אחד יש הייחוד שלו והדברים המעניינים שבו.

מנחם מגידור: לא נספיק לראות כאן הכול, נספיק לראות רק כמה נקודות.

מנחם מגידור: האוניברסיטה העברית היא מוסד המחקר החשוב ביותר במדינת ישראל.

מנחם מגידור: מעבר לנושא של הכשרת כוח-אדם ברמה הגבוהה ביותר, כשליש מהמחקר האזרחי במדינת ישראל, לפי כל מיני מדדים: מענקי מחקר, פרסומים וכן הלאה - נעשה פה באוניברסיטה העברית.

מנחם מגידור: אנחנו גאים מאוד על ההישגים שלנו, הן על המחקר במדעי הרוח, מדעי החברה, מדעי הטבע, ההשלכות הטכנולוגיות, ואולי, אם תהיה לנו הזדמנות, נדבר גם על ההשלכות הטכנולוגיות-הכלכליות, כי בזה יש פוטנציאל גדול מאוד לתרום תרומה משמעותית מאוד לירושלים ולישראל.

מנחם מגידור: לאחר סקירה כללית ניחשף לאחד מכיווני המחקר המרתקים ביותר אצלנו, שזה חקר המוח, כאשר פה יש גישה חדשנית לחקר המוח, כולל תוכנית לימודים ייחודית לדוקטורט.

מנחם מגידור: אנחנו ניפגש עם מי שעומד בראש המרכז לחישוביות עצבית ועם כמה תלמידים.

מנחם מגידור: לאחר מכן ניגש לספרייה הלאומית והאוניברסיטאית, שהיא משאב תרבותי ממדרגה ראשונה עבור מדינת ישראל, נראה כמה מהאוצרות, נדבר קצת על הבעיות של הספרייה, נחזור לפה, ונציג לכם את תוכנית "עתידים" להוראה.

מנחם מגידור: זה מאוד משונה מה שהצבא עושה בעניין זה במדינת ישראל, אבל זו תוכנית שבה צה"ל לוקח צעירים, ותמורת התחייבות להורות מספר שנים, הוא מוותר להם על השירות הצבאי ומכשיר אותם להוראת מדעים.

מנחם מגידור: הם תלמידים מוכשרים במיוחד.

מנחם מגידור: ניפגש עם כמה מן התלמידים הללו ונשמע על התוכנית.

חיים רבינוביץ: מדובר במתמטיקה, פיזיקה, כימייה, ביולוגיה ואנגלית.

מגלי והבה: האם התלמידים מאותרים?

מנחם מגידור: הם מאותרים משכבות מצוקה, עיירות פיתוח, מגזרים שונים, בדואים וכן הלאה, נותנים להם אתגר, נותנים להם תנאים טובים מאוד, והמטרה היא להכשיר אותם תמורת התחייבות שבמקום השירות הצבאי ילמדו מדעים.

מנחם מגידור: זו הכרעה יפה מאוד, מעניינת מאוד, שבה מדינת ישראל אומרת, שזה לא פחות חשוב מהשירות הצבאי.

מנחם מגידור: להכשיר אנשים מצטיינים להוראה, זה לא פחות חשוב משירות צבאי, ולטווח רחוק זה ביטחון מדינת ישראל.

מנחם מגידור: כפי שאמרתי זו רק טעימה, טעימה ממבחר גדול של דברים שאפשר היה לעשות, אפילו בקמפוס הזה, דברים בביו-טכנולוגיה, ובננו-טכנולוגיה וכל אותם דברים מרתקים מבחינה אינטלקטואלית, שהם גם

מנחם מגידור: בעלי פוטנציאל כלכלי, ונשמור את זה לביקורים הבאים.

מנחם מגידור: נתחיל במצגת קצרה על האוניברסיטה.

מנחם מגידור: מוצגת פה מפת העולם מתחילת המאה ה-16, אתם רואים את שלוש היבשות.

מנחם מגידור: אז, את אמריקה לא הכירו, יש פה את אסיה, אפריקה ואירופה.

מנחם מגידור: ירושלים במרכז, ובית-המקדש במרכזה, אם כי אני רואה את האוניברסיטה במרכז ירושלים.

אילן שלגי: אני רואה שהמפה צוירה בגרמניה.

מנחם מגידור: המפה המקורית נמצאת כמה מטרים מפה בספרייה הלאומית.

מנחם מגידור: אנחנו מחלקים את האוניברסיטה, באופן בסיסי כמובן, לפקולטות, מה שנקרא "עיוניות" ו"ניסוייות".

מנחם מגידור: היחידות שנמצאות בהר-הצופים, פרט לבית-הספר לספרנות, הן הפקולטה למשפטים, הפקולטה למדעי החברה, מדעי הרוח, מינהל עסקים, ספרנות, עבודה סוציאלית.

מנחם מגידור: אנחנו מדברים על כ-12,000-13,000 סטודנטים, שלומדים את המקצועות האלה.

מנחם מגידור: המכון למדעי היהדות הוא המרכז החשוב בעולם לכל האספקטים של הציוויליזציה היהודית.

מנחם מגידור: אנחנו נמצאים אגב בתהליך של רענון וחידוש של צורת הלימוד, צורת החשיבה, צורת המחקר במכון למדעי היהדות- - -

יהודית גידלי: כמה תלמידים יש במכון הזה?

מנחם מגידור: במכון הזה יש כ-1,000 תלמידים, עם דגש גדול מאוד על התארים הגבוהים.

יהודית גידלי: זה גדל מאוד לעומת שנים קודמות.

יהודית גידלי: בשנים קודמות דיברו בוועדת החינוך שיש שם בודדים.

חיים רבינוביץ: המספר עכשיו הוא 1,200 תלמידים.

מנחם מגידור: אנחנו רוצים להדגיש הרבה יותר נושאים כמו האינטראקציה בין היהדות לבין תרבויות אחרות לאורך ההיסטוריה, והקשרים האלה מאוד מעניינים מבחינה היסטורית, אני חושב שהדברים שם גם רלוונטיים לשיח העכשווי.

מנחם מגידור: יש המכון ליהדות זמננו, על-שם אברהם הרמן.

מנחם מגידור: המכון למדעי הרוח הכלליים - זה כמובן הדברים הרגילים, היסטוריה, פילוסופיה, אמנות וכן הלאה.

מנחם מגידור: המכון לאסיה ואפריקה, שעוסק במזרח-התיכון ובאסיה הרחוקה.

מנחם מגידור: מגלי והבה הוא בוגר החוגים שלנו למזרח-התיכון.

מנחם מגידור: הוא מרכז מחקר חשוב ביותר בכל הנושאים: ערבית, איסלאם.

מנחם מגידור: אולי מרכז המחקר החשוב בעולם, למשל, בנושא של הספרות הערבית הקדומה.

מנחם מגידור: אנחנו עסוקים עכשיו בהוצאת קונקורדנציה של השירה הערבית הקדומה.

מנחם מגידור: אנחנו בהחלט רואים חלק מהמשימה שלנו להיות לא רק האוניברסיטה שעוסקת הרבה מאוד במדעי היהדות, אלא באמת גם עוסקת בתרבות ובהיסטוריה של עמי האזור, להוות גשר מהבחינה הזאת.

מנחם מגידור: המכון הראשון לארכיאולוגיה.

מנחם מגידור: הוא חשוב ביותר, לדעתנו.

אילן שלגי: האם המכון שלכם לארכיאולוגיה הוא במוזיאון רוקפלר?

מנחם מגידור: לא, מה שנמצא במוזיאון רוקפלר זה אגף העתיקות.

מנחם מגידור: מובן שהאנשים שלנו מעורבים.

אילן שלגי: היינו שם ונפגשנו שם עם האנשים שלכם.

מנחם מגידור: מובן שיש עבודה משותפת אינטנסיבית מאוד בין האנשים שלנו לאגף העתיקות.

מנחם מגידור: למשל, אחת החפירות החשובות ביותר שהאוניברסיטה מעורבת בה, היא, לדגמה, חפירות בית-שאן.

מנחם מגידור: זה נעשה בשיתוף עם אגף העתיקות.

מנחם מגידור: חפירות בית-שאן, חצור.

מנחם מגידור: יש גם חפירות היסטוריות, שכרגע לא עובדים בהן באופן אקטיבי: חפירות הכותל הדרומי, מצדה.

מנחם מגידור: כל הדברים האלה נעשו על-ידי האוניברסיטה העברית.

מנחם מגידור: בפקולטה למדעי החברה יש החוגים המקובלים: כלכלה, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה- - -

אילן שלגי: נדמה לי שדווקא על בית-ספר לחינוך דילגת.

אילן שלגי: האם תוכל לומר עליו כמה מילים?

מנחם מגידור: בית-הספר לחינוך הוא גם בית-ספר מצוין - תכף אני אקשור את זה למשהו שקורה בפקולטה למדעי החברה - יש כמובן הנושא של הוראה, דידקטיקה, פסיכולוגיה חינוכית וכן הלאה, אבל יש דגש חזק מאוד על נושא של מדיניות חינוך.

מנחם מגידור: היתרון היחסי שלנו הוא העיסוק בשאלות של מדיניות, ולכן ניהול מדיניות חינוך זה הנושא שבמיוחד חזק בבית-הספר לחינוך.

מנחם מגידור: בית-הספר לחינוך אחראי, למשל, על כמה תוכניות חינוכיות שאימצו כמה שיטות, למשל, "היפי" - המעורבות של הורים - שיצאה מהאוניברסיטה העברית, ואומצה בכל רחבי העולם.

מנחם מגידור: יש כמה וכמה פיתוחים חשובים מאוד שיצאו מבית-הספר לחינוך באוניברסיטה העברית.

מנחם מגידור: אפשר לארגן ביקור של הוועדה בבית-הספר לחינוך, ושם אני אוכל להציג משנה של האינטראקציה בין מערכת החינוך לבין האקדמיה, שעוסקת בחינוך, וזה נושא מעניין וחשוב בפני עצמו.

מנחם מגידור: אני חושב שהאקדמיה יכולה לתרום תרומה מאוד-מאוד חשובה למערכת החינוך.

מנחם מגידור: דוגמה קטנה היא דוגמה שנראה היום, למשל, של "עתידים", אבל היא לא צריכה להחליף את מערכת החינוך.

מנחם מגידור: כלומר, יש לפעמים נטייה, כשיש תוכנית חדשה, או רעיון חדש, לצפות שהאוניברסיטה תריץ לגמרי את התוכנית הזאת.

מנחם מגידור: זה לא התפקיד של האוניברסיטה, והיא גם לא יכולה לעשות את זה בהיקף העצום של מערכת החינוך.

מנחם מגידור: אנחנו יכולים להיות אלה שיוזמים, הוגים את הרעיון, עושים פיילוט, אבל אז מערכת החינוך צריכה להחליט מהם הדברים שמוצאים חן בעיניה, ולקחת את זה.

מנחם מגידור: למשל, בית-הספר לחינוך מעורב, יש לו תפקיד מרכזי בפרוייקט "רביבים", זה פרוייקט שבו אנחנו רוצים להכשיר מורים למדעי היהדות לבתי-ספר בחינוך הממלכתי, דווקא מתוך גישה- - -

אילן שלגי: זו התחברות לדוח שנהר.

מנחם מגידור: זו התחברות לדוח שנהר.

מנחם מגידור: הכוונה היא להכשיר אנשים, שהם סיירת של מורים.

מנחם מגידור: הצלחנו לגייס כסף, הרוב הגדול מתרומות.

אילן שלגי: קרן "פוזן".

מנחם מגידור: פוזן זה בעייתי.

מנחם מגידור: פוזן תרם, אחר כך לא היה מרוצה, ומשך את התרומה.

חיים רבינוביץ: קרן "אביחי".

מנחם מגידור: יש כמה תרומות.

מנחם מגידור: התלמידים מקבלים מלגות נדיבות מאוד, והם מתחייבים ללמד חמש שנים לאחר סיום הלימודים.

מנחם מגידור: התוכנית כוללת אלמנט של ליווי התלמידים האלה לאחר שהם יוצאים לבית-הספר.

מנחם מגידור: קודם כול, הם מקבלים השכלה רחבה מאוד ועמוקה מאוד בתחום, אנחנו מוציאים אנשים שהם מאוד משכילים ומאוד יודעים את התחום, יש כאן הרבה מאוד העשרה בנושא ההוראה.

מנחם מגידור: הם מתחילים ללמד, להתאמן בהוראה משנה א'.

מנחם מגידור: בשנה א' אנחנו שולחים אותם, בהדרכת מורים חונכים, לבתי-הספר.

מנחם מגידור: הכוונה היא להראות מודל של הכשרה, יקרה אומנם, אבל מודל של הכשרה של צמרת של המורים.

אילן שלגי: כמה תלמידים יש?

מנחם מגידור: במחזור הזה יש 25 תלמידים, כשהמגבלה העיקרית היא מגבלה כספית, כלומר, מספר התלמידים תלוי ביכולת שלנו לגייס.

מנחם מגידור: כל הזמן אנחנו רוצים שהתוכנית תהיה מאוד יוקרתית, מאוד סלקטיבית, אבל אפשר היה אפילו להכפיל אותה אם היו מקורות כספיים.

חיים רבינוביץ: הצענו תוכנית דומה גם במדעים, זו רק שאלה של מימון.

אילן שלגי: מה סף הקבלה לתוכנית כזאת?

מנחם מגידור: סף הקבלה הוא 22.5. 22.5, במושגים שלנו, זה סף הקבלה, רק הסף לרפואה נמצא מעל זה.

אילן שלגי: אלה אנשים שמלמדים אותם להיות מורים, במשך לפחות חמש שנים, בבתי-ספר ממלכתיים יסודיים.

מנחם מגידור: לא יסודיים, תיכוניים.

אילן שלגי: דוח שנהר מדבר על המערכת היסודית בעיקר.

אילן שלגי: אבל גם להיות מורה בתיכון, כשיש לך סף גבוה כזה, זה סימן שאתה מרגיש שליחות.

מנחם מגידור: נכון, הם יוכלו להתמודד עם החכמים הכי גדולים בכיתה.

מנחם מגידור: זה סף קבלה שאנשים היו יכולים להתקבל לכל דבר, פרט אולי לרפואה, ואני חושב שיש כאן אנשים עם חתך קבלה שיכולים להתקבל, פרט לרפואה, שזה שטח הקבלה הגבוה ביותר, לכל אחד מהמקצועות הסלקטיביים.

מנחם מגידור: הם עושים את זה מתוך הרגשת שליחות, ברור שיש גם הפיתוי של המלגה וכן הלאה, וזה גם משחק תפקיד מסוים.

מנחם מגידור: את הביקור הבא נעשה בקמפוס הר-הצופים, ניפגש עם החבר'ה האלה בביתם, זה פשוט תענוג לראות.

מנחם מגידור: הנושא של הכשרת מורים על-ידי בחירת קבוצה סלקטיבית והשקעה מאוד אינטנסיבית בהכשרה שלהם, תמורת התחייבות להוראה, זה מודל יקר אולי בהשקעה הבסיסית, אבל הפירות שלו מצדיקים את זה.

אילן שלגי: כמה מהתלמידים במסגרת הזאת, שעוסקת ביהדות, שזה לא קונבנציונאלי במקומותינו, הם עצמם יוצאי מערכת החינוך הדתי?

מנחם מגידור: בין רבע לשליש, במפורש לא הרוב.

מנחם מגידור: אלה אנשים שבאים מתוך זה שהם רוצים להבין את זה, שהם מנסים להפוך את זה לחלק מהשיח העכשווי, במפורש לא מתוך נקודת מבט דתית, רחוק מאוד מזה.

מנחם מגידור: זו תוכנית מרתקת, ואני מציג אותה כמודל להכשרת צמרת, הייתי אומר קבוצת עלית, ואני לא מתבייש להשתמש במילה הזאת, של מורים.

מנחם מגידור: המחזור הראשון מסיים את לימודיו בסוף השנה הזאת.

מנחם מגידור: מה שאנחנו רוצים לראות זה באיזו מידה הם ייקלטו במערכת החינוך, ומה יעשו אתם.

מנחם מגידור: בעוד מספר שבועות יהיה מפגש שאליו הזמנו את כל מנהלי בתי-הספר התיכוניים מהארץ לבוא, להיפגש אתם ולבחור.

מנחם מגידור: זה יהיה מין יריד תעסוקה.

מנחם מגידור: מעניין לראות מה תהיה ההופעה.

אביאל אהרן: התואר שלהם הוא תואר בחינוך?

מנחם מגידור: התואר שלהם הוא מוסמך במדעי היהדות.

מנחם מגידור: בארבע השנים הם מקבלים מוסמך פלוס תעודת הוראה.

מנחם מגידור: הכוונה היא שתהיה להם השכלה אקדמית טובה מאוד בתחום, פלוס תעודת הוראה.

מנחם מגידור: הפקולטה למדעי החברה - לא ניכנס לתחומים הרגילים.

מנחם מגידור: אני רוצה להגיד מילה אחת על משהו שלא מופיע פה ברשימה, וזה בית הספר למדיניות ציבורית.

מנחם מגידור: פתחנו לפני כשנה בית ספר למדיניות ציבורית, כשהקונספציה קצת שונה נפתח משהו דומה בתל-אביב ובמרכז הבין-תחומי בהרצליה.

מנחם מגידור: הייתי משתמש במילה קבוצה אליטיסטית, כלומר, נבחרת קטנה יחסית.

מנחם מגידור: מדובר על לימודים רק לתואר שני, מוסמך במדיניות ציבורית.

מנחם מגידור: הקבוצה מאוד סלקטיבית, 25 תלמידים למחזור, כשהכוונה היא לייצר אנשים עם ראש גדול לסקטור הציבורי, אנשים שיודעים לחשוב, לשאול שאלות מרכזיות.

מנחם מגידור: זו קבוצה נהדרת של תלמידים, תענוג להיפגש עם החבורה הזאת של התלמידים.

מנחם מגידור: מסביב לבית הספר אנחנו בתהליך של בנייה, שיבצעו חשיבה על נושאים מרכזיים: חוץ וביטחון זה אחד, אולי כמו במבנה ועדות הכנסת.

אילן שלגי: אלה באים לתואר שני מיד אחרי התואר הראשון?

מנחם מגידור: בדרך כלל לא.

חיים רבינוביץ: אחרי פעילות משקית כזאת או אחרת.

מנחם מגידור: משקית או לא משקית, יש פעילות ציבורית, יש שם שני עורכי-דין, יש שם בחורה שניהלה תיאטרון, שהיא עוסקת במדיניות תרבות, יש אנשים שהיו מורים.

יהודית גידלי: כמה שנים לומדים לתואר הזה?

מנחם מגידור: שנתיים.

אילן שלגי: אפשר לומר שרוב התלמידים מתחילים, לקראת גיל 30, את הלימודים?

מנחם מגידור: זה יותר משנתיים, כי, למשל, אחד הדברים שעשינו שם, שאין מגבלה על התחום שבו עשית תואר ראשון.

מנחם מגידור: יש ראיונות קבלה, הם צריכים לעשות מבחנים, אבל לא חשוב במה עשית את התואר הראשון.

מנחם מגידור: חשובה ההשכלה, רוחב היריעה והמחויבות לנושא של שירות ציבורי.

מנחם מגידור: יש כלים כמו כלים כמותיים, כלכלה, מדע המדינה וכן הלאה.

מנחם מגידור: אנחנו עושים להם סימסטר קיץ לפני תחילת הלימודים, אנחנו קוראים לזה "הגיבושון" - אתם רואים עד כמה השפה הצבאית נכנסת, אולי זה חלק מהצרות של החברה הישראלית - שהוא סימסטר הכנה לפני שמתחילים הלימודים, על מנת להביא אותם למכנה משותף בנושא.

מנחם מגידור: זו קבוצה מרתקת.

מנחם מגידור: כל הקונספציה מרתקת.

מנחם מגידור: אנחנו מקווים מאוד שאתם, כמעורבים בקביעת מדיניות, תדעו לנצל גם את האנשים וגם את הכלים, שנוכל לבנות שם.

מנחם מגידור: אני מאוד ממליץ לבקר שם ולהיפגש עם התלמידים.

מנחם מגידור: נתנו לזה את המקום הכי יפה בקמפוס, מקום שצופה על הר הבית, נוף יוצא מן הכלל, וזה מראה את החשיבות שאנחנו מייחסים לזה.

מנחם מגידור: היחידות האקדמיות הניסוייות - אני עובר לפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, שנמצאת פה, בקמפוס הזה.

מנחם מגידור: זאת פקולטת האם שלי.

מנחם מגידור: הפקולטה לרפואה והפקולטה לרפואת שיניים, שתיהן נמצאות בעין-כרם, והפקולטה למדעי החקלאות, המזון ואיכות הסביבה, שהיא הפקולטה של פרופ' רבינוביץ, נמצאת ברחובות.

מנחם מגידור: המכון למתמטיקה, אם יותר לי לא להיות צנוע, זו אחת המחלקות הטובות בעולם למתמטיקה.

מנחם מגידור: מדברים על בעיות של הישגים של ישראל במחקר מתמטי, אנחנו בינתיים באמת בשורה הראשונה.

אילן שלגי: כמה חברי סגל יש?

מנחם מגידור: אנחנו הולכים על איכות, לא על כמות.

מנחם מגידור: אנחנו מדברים על 35 אנשי סגל.

אילן שלגי: אתה אומר שאנחנו בין הראשונים, האם אתה יכול לפרט?

מנחם מגידור: קודם כול, נדבר על ישראל בכלל.

מנחם מגידור: זה חל גם על המחלקות האחרות שיצאו מכאן במידה רבה.

מנחם מגידור: האיגוד העולמי למתמטיקה, יש לו חמש דרגות של חברות, כשהדרגות הן לפי הרמה שמעריכים של המחקר המתמטי באותה מדינה.

מנחם מגידור: מעלים ומורידים מדינות - עושים ביקורת ומחליטים להעלות מדינה בדירוג או להוריד מדינה בדירוג.

מנחם מגידור: הרמה הגבוהה ביותר, הדירוג הגבוה ביותר של החברות בארגון העולמי למתמטיקה, יש בה חמש מדינות: ארצות-הברית, גרמניה, צרפת, רוסיה וישראל.

מנחם מגידור: עכשיו שוקלים להוריד את רוסיה.

מנחם מגידור: ישראל הקטנה נמצאת בחמישייה הראשונה.

אילן שלגי: הפותחת, יותר נכון לומר.

מגלי והבה: למרות שבנושא הזה, בבתי הספר, אנחנו לא במצב טוב.

אילן שלגי: מה יהיה בעוד דור?

מנחם מגידור: זאת השאלה הגדולה.

אילן שלגי: האם בין הסטודנטים שמגיעים אליכם ללימודי מתמטיקה אתם יכולים לומר שיש הבדל בין סטודנטים שבאים היום לאלה שבאו לפני עשר שנים?

מנחם מגידור: אם להיות לגמרי ישר, אני לא חושב שיש הבדל.

אילן שלגי: אתם מקבלים רק את המצטיינים, והפלח העליון תמיד קיים.

חיים רבינוביץ: הם יותר טובים היום, אבל זה לא בגלל או משום, זה בגללם.

חיים רבינוביץ: אנחנו לוקחים חומר גלם כזה, שזה לא פלא שהם מצוינים, וזה לא קשור אם הם כן למדו באחד מבתי הספר הטובים או לא למדו.

חיים רבינוביץ: העלינו השנה את דרישות הקבלה בכל האוניברסיטה, ואף על פי כן, 1,500 תלמידים יותר ניסו להתקבל, ולא יכולנו לקבל אותם.

אילן שלגי: כמה סטודנטים סך הכול יש באוניברסיטה?

מנחם מגידור: יש כ-23,000, בקמפוסים השונים.

מנחם מגידור: נתון נוסף, שאפשר על פיו למדוד את הרמה - יש הקונגרס העולמי למתמטיקה שמתקיים אחת לארבע שנים.

מנחם מגידור: כ-100 מרצים מכל העולם מוזמנים אליו, ואחד הנתונים זה כמה מוזמנים יש לי ממחלקה מסוימת.

מנחם מגידור: בדרך כלל מתייחסים לדברים שנעשו בארבע השנים האחרונות מבחינת היישומים.

מנחם מגידור: אין קונגרס, מאז 1955, שמהאוניברסיטה העברית, לפחות מתוך ה-100 בעולם, אין לפחות ארבעה-חמישה מן האוניברסיטה העברית, כולל עבדך הנאמן.

מנחם מגידור: זו, למשל, אחת האינדיקציות.

אילן שלגי: כמה ישראלים יש בין ה-100 האלה?

מנחם מגידור: השיא היה בקונגרס האחרון, שהיה בבייג'ין, ושם היינו שבעה ישראלים.

אילן שלגי: מהם ארבעה מפה.

מנחם מגידור: ישראל היא עדיין במקום מכובד בנושא הזה, ואנחנו מאוד גאים.

מנחם מגידור: אני מדבר על האחראים לדבר הזה.

מנחם מגידור: המכון לפיזיקה - אני יכול לציין כמה וכמה תחומי מחקר מאוד חשובים, תחומים במדע בסיסי, באסטרו-פיזיקה, תיאורטית יותר.

מנחם מגידור: אגב, תל-אביב יותר חזקה באסטרו-פיזיקה תצפיתית ובצפייה, אנחנו יותר בצד התיאורטי.

אילן שלגי: יש להם את המצפה במצפה רמון.

מנחם מגידור: אנחנו לא נכנסנו לזה, וטוב שנוצרה חלוקת עבודה בדבר הזה.

מנחם מגידור: אנחנו יותר בחלקים התיאורטיים.

מנחם מגידור: הנושא של חלקיקים אלמנטריים בתורת המיתרים, אני לא אכנס למה זה, אבל אנחנו אחד המרכזים החשובים בעולם.

מנחם מגידור: אני רוצה להגיד משהו בקשר לפיזיקה וכימיה.

מנחם מגידור: ודאי שמעתם את מה שנקרא ננו-טכנולוגיה.

מנחם מגידור: אנחנו נמצאים בחזית המחקר בננו-טכנולוגיה.

אילן שלגי: ראינו קצת חוקרי ננו-טכנולוגיה, ומעבדה באוניברסיטת בן-גוריון, לפני כחודש.

מנחם מגידור: אנחנו נמצאים בחזית המחקר בנושא הזה.

מנחם מגידור: הקמנו מרכז.

מנחם מגידור: הוא מבוסס על תרומות, שום דבר לא בא מן המדינה.

מנחם מגידור: אני אשמח לארח אתכם במרכז הזה, ומרתק לראות את זה.

מנחם מגידור: רק אתמול בערב נתקלתי בדוגמה, ה-Scientific American מחודש דצמבר, כל שנה בוחר את 50 החברות או האנשים שהיתה להם ההשפעה הגדולה ביותר על טכנולוגיה באותה שנה, בעיקר בארצות-הברית.

מנחם מגידור: אחת מ-50 החברות זו חברה שנקראת "ננוסיס".

מנחם מגידור: "ננוסיס" זו חברה שעוסקת בננו-טכנולוגיה בקליפורניה, ומה הוא יודע לספר על ה"ננוסיס"?

מנחם מגידור: מה ההישג הגדול של "ננוסיס"?

מנחם מגידור: הוא כותב שהיא הצליחה לחתום הסכם אקסקלוסיבי עם האוניברסיטה העברית על פיתוחים תעשייתיים של האוניברסיטה העברית.

מנחם מגידור: זה ההישג הגדול של "ננוסיס", ובזכותה אנחנו נכנסים ל-50 החברות שהיתה להם ההשפעה הגדולה ביותר על הטכנולוגיה.

מנחם מגידור: הזכרתי את זה בהקשר של פיזיקה-כימיה.

מנחם מגידור: המכון למדעי החיים, אני תכף אדבר על זה בביו-טכנולוגיה, בבינומיקה.

מנחם מגידור: יש הרבה מאוד פיתוחים, הרבה מאוד דברים מעניינים.

מנחם מגידור: המכון למדעי כדור הארץ כולל גיאולוגיה, מדעי האטמוספירה.

מנחם מגידור: אתמול היה מאמר גדול על המחקר של המחלקה למדעי האטמוספירה במכון למדעי כדור הארץ.

מנחם מגידור: בית הספר להנדסה זו התפתחות חדשה.

מנחם מגידור: באוניברסיטה העברית, באופן מסורתי, לא היתה הנדסה.

מנחם מגידור: הסיבה היא סיבה היסטורית.

מנחם מגידור: ב-1925 נפתח הטכניון, אז אי-אפשר היה לעשות אותה פקולטה בשני המוסדות.

מנחם מגידור: אני מוכרח להתוודות, בשנת 1930 חשבו לאחד את שני המוסדות, והאוניברסיטה העברית התנגדה, היא אמרה שלא לכבודה לעסוק בטכנולוגיה.

מנחם מגידור: אבל החלטנו בכל אופן, שעכשיו זה כבר מספיק מכובד, ופתחנו, לפני כחמש שנים, בית ספר להנדסה, קיבלנו את האישור של מל"ג רק לפני כשנה, כשמדובר שוב על בית ספר קטן, סלקטיבי, מתמחה בדברים מסויימים, תוכן מדעי מאוד גדול, ומתוך אוריינטציה טכנולוגית, ואנחנו חושבים שנוכל לגדל שכבת צמרת או הנהגה של הטכנולוגיה העתידית.

חיים רבינוביץ: בבית הספר להנדסה לא תהיה הנדסה אזרחית, לא תהיה הנדסת חשמל, רק הנדסה של המעלה הראשונה, זאת אומרת, ההיי-טק, ננו ודברים מהסוג הזה, כאשר ההכשרה של התלמידים כאן הולכת בתחום שלם של מדעים.

חיים רבינוביץ: כלומר, האנשים הם גם פיזיקאים וגם אנשי הנדסה, כך שהם יעברו את השגרה, לא רק ההנדסית, של תעשיית העתיד, יהיה להם גם את ה"אינטרפייס" עם האוניברסיטה, כל אחד מהם יכול להמשיך לעשות את המאסטר והדוקטורט שלו בפיזיקה, זאת אומרת, הוא מקבל הכשרה מלאה בתחום המדעים, תחום הדיסציפלינה המדעית, והכוונה היא שיממשו את הממשק הזה על מחשב בתעשייה.

מנחם מגידור: הפקולטה לרפואה בעין-כרם הוא בית-הספר הראשון לרפואה של מדינת ישראל.

מנחם מגידור: שתי היחידות של המדע הבסיסי שם: מדעי הרפואה הבסיסים והמכון למיקרוביולוגיה.

מנחם מגידור: בית-הספר לרפואה כמובן מכשיר רופאים, ורמת המחקר היא יוצאת מן הכלל.

מנחם מגידור: אגב, דבר שחל על כל מדינת ישראל.

מנחם מגידור: אני חושב שיש אינדיקציה, שרמת המחקר נמצאת במגמת ירידה, וזה נושא לניתוח, מה קורה פה ומה התהליכים שמביאים לכך, אבל זה נושא נפרד.

מנחם מגידור: בית ספר לסיעוד.

מנחם מגידור: יש בעיה שקשורה להחלטות האחרונות של הממשלה.

מנחם מגידור: הבוקר ראיתי ידיעה בעיתון שהוחלט- - -

אילן שלגי: ראיתי הבוקר ידיעה שזה לא יבוטל.

מנחם מגידור: הידיעה לא נכונה.

מנחם מגידור: יש איום על הסיעוד האקדמי במדינת ישראל.

מנחם מגידור: מה שמשרד האוצר עושה זה, שהוא לקח את התקציב שמיועד לתמיכה בתלמידי סיעוד, שבעזרתו מממנים תלמידי סיעוד, והעביר אותו לבתי-החולים.

מנחם מגידור: חוץ מהידיעה הבוקר, 41 מיליוני שקלים נלקחו מהתקציב והועברו לבתי-החולים הממשלתיים ובתי-חולים אחרים, מתוך מטרה שהתמיכה תבוא דרך בתי-החולים.

מנחם מגידור: זה סוף הסיעוד האקדמי במדינת ישראל.

אילן שלגי: מה המשמעות?

אילן שלגי: האם רמת הסיעוד תרד?

מנחם מגידור: נכון שרוב ההכשרה נעשית בבית-החולים, אבל יש הרבה מאוד הכשרה בסיסית, אני חושב שאם זה יעבור בצורה כזאת, אנחנו לא נקבל את התקציב הנאות על מנת לתת את ההכשרה בלימודים הבסיסיים, את הטיפול בתלמידים וכן הלאה, ואנחנו פשוט נפסיק ללמד.

חיים רבינוביץ: היה מאמץ לעשות אקדמיזציה של מקצוע הסיעוד, והמאמץ הזה יורד עכשיו לטמיון.

אילן שלגי: כמה זמן המאמץ הזה קיים?

מנחם מגידור: 20 שנה.

אילן שלגי: מה אומרות על זה האחיות עצמן?

מנחם מגידור: הן מאוד רוצות להיות בעלות מקצוע אקדמי.

אילן שלגי: האחיות הקיימות והוותיקות הן רובן אקדמאיות, השאלה, מה ההתייחסות שלהן.

מנחם מגידור: זה עניין תקציבי של העברת הכסף, והן עוד לא מבינות.

מנחם מגידור: מה שקורה, שזה הולך להיבלע בחור השחור של התקציבים של בתי-החולים.

מנחם מגידור: פירוש הדבר, שלא יהיו משאבים שמיועדים להוראה ולהדרכה של התלמידות.

מנחם מגידור: תלמידות יהיו השוליות שמחליפות את המצעים במיטה ורוחצות את החולה וכן הלאה, והחלק האקדמי ייעלם לגמרי.

חיים רבינוביץ: היום, עם כל הטכנולוגיות הרפואיות החדשות, צריך שהאחות תהיה עזר כנגדו, לא רק תהיה זאת שמחליפה מצעים או רוחצת את הגוף.

חיים רבינוביץ: אם תבין מה שנעשה שם, הן צריכות להיות שם, ולו כדי למנוע טעויות.

חיים רבינוביץ: לוקחים מקצוע שעשו לו אקדמיזציה ונחזור בחזרה להיות בית-ספר מקצועי.

אילן שלגי: קיבלתי פנייה מבית-ספר לסיעוד שלא קשור אתכם, הוא קשור עם אוניברסיטה אחרת, שהתלונן על זה שמנסים למכור את כל ההפעלה של בית-החולים שבו הם נמצאים, כולל בית-הספר לסיעוד.

חיים רבינוביץ: אתה מדבר על קופת חולים מכבי?

אילן שלגי: לא, בבית חולים וולפסון.

אילן שלגי: הוציאו שם מכרז, והכניסו אותם לתוך העניין.

אילן שלגי: זה נשמע לי מוזר, אבל אמרתי להם שאם תהיה פנייה מהאוניברסיטה, לא מהמחלקה המסוימת, אני מוכן לנסות לבדוק למה זה קורה.

אילן שלגי: נוצר מצב שמחלקה, שהיא מחלקה אקדמית, שנמצאת בבתי-חולים, פתאום תעבור להיות כפופה לקופת חולים שתזכה במכרז.

מנחם מגידור: אני לא מכיר את הסיפור הזה, אבל להערכתי זה סוף הסיעוד האקדמי.

מנחם מגידור: אני רוצה לציין כמה דברים בקשר לעבודות המשותפות של בית-הספר לרוקחות ובית-הספר לרפואה.

מנחם מגידור: אנחנו גאים מאוד בהישגים, כולל כמה וכמה תרופות שכבר נמצאות בשוק.

מנחם מגידור: אני מוכרח לומר שמה שעוזר לנו קצת להתגבר על הקשיים התקציביים זה, שיש לנו הכנסה מתמלוגים על תרופות.

מנחם מגידור: יש, למשל, תרופה לאלצהיימר שנקראת "אקסלון", היא לא מרפאה אלצהיימר, אבל היא מאיטה מאוד את התהליך.

מנחם מגידור: טבע לא רצתה לפתח, אז "נוברטיס" פיתחה אותה, ואנחנו מקבלים סכומים יפים מאוד מהתמלוגים על התרופה הזאת.

מנחם מגידור: תרופות לסרטן שפותחו פה, שמקבלים את התמורה המתאימה וכך הלאה.

מנחם מגידור: זה בהחלט עוזר לנו קצת להתגבר על הקשיים.

חיים רבינוביץ: היום אנחנו פותחים מגמה חדשה שנקראת "רוקח קליני", שיתלווה לצוות הרפואי של בית-החולים, משום שהרופאים היום לא משתלטים על כל המידע של הרוקחות שקיים.

חיים רבינוביץ: יחד עם מנהל המחלקה, עם הסטאז'ר, עם האחות, ילך גם רוקח קליני, שיבין את הקשר בין תרופה א' לתרופה ב', כדי למנוע את האסון שיכול לקרות מצירוף של שני חומרים כימיים.

חיים רבינוביץ: רופא, מטבע בריאתו, צריך להתמחות בצד של המחלה.

אילן שלגי: יש לזה תקדימים במקומות אחרים בעולם?

חיים רבינוביץ: בארצות הברית עושים את זה כבר.

חיים רבינוביץ: אנחנו הראשונים שעושים את זה בארץ.

חיים רבינוביץ: קיבלנו על זה אישור המל"ג בשנה שעברה.

אילן שלגי: אני רק מקווה שהמערכת, אחר כך, גם תקלוט את האנשים האלה.

מנחם מגידור: רפואת שיניים.

מנחם מגידור: יש סך הכול שני בתי ספר לרפואת שיניים: בתל-אביב ואצלנו.

מנחם מגידור: אצלנו זה בית-ספר גדול יותר.

אילן שלגי: נדמה לי שמפסידים על הפקולטות האלה.

מנחם מגידור: אנחנו מסתדרים מסיבה אחת פשוטה, משום שזו פעולה משותפת עם הדסה, והדסה לוקחת על עצמה את החלק הקליני.

מנחם מגידור: חלוקת העבודה בינינו לבין הדסה היא, שאת החלק הפרה-קליני אנחנו מלמדים, והחלק הקליני, ההכשרה, נעשית על-ידי הדסה.

מנחם מגידור: כתוצאה מזה אנחנו מצליחים איכשהו לתפקד.

מנחם מגידור: בתל-אביב מפסידים מאוד, אני לא כל כך מכיר את הפרטים, אני גם לא רוצה לדבר בשם אוניברסיטת תל-אביב, אבל אחת הבעיות שהמחזור שם יחסית קטן כדי להצדיק את גודל בית-הספר.

מנחם מגידור: אצלנו זה מחזור של קרוב ל-50 תלמידים בשנה, ובתל-אביב יש 25 תלמידים.

אילן שלגי: התשתיות עולות הרבה כסף, וזה מתחלק על מעט תלמידים.

מנחם מגידור: הקמפוס ברחובות.

מנחם מגידור: שם נמצאת הפקולטה למדעי החקלאות, המזון, ואיכות הסביבה.

מנחם מגידור: פרופ' רבינוביץ שם.

מנחם מגידור: המרכיבים העיקריים נמצאים פה.

מנחם מגידור: במכון למדעי הצמח - אגב, זה שינוי אקדמי חשוב מאוד, שחיים רבינוביץ הוביל אותו כדיקן - לקחנו מחלקות ספציפיות לגידולים ספציפיים של גידולי שדה וירקות ואיחדנו אותם.

מנחם מגידור: חיים רבינוביץ הוביל מהלך שהחלוקה היא לא לפי סוג הגידול, אלא לפי המתודולוגיה שבה אתה משתמש, אם זה גנטיקה, אם זה פיזיולוגיה.

מנחם מגידור: בעצם יש הרבה יותר משותף בין הגנטיקה של העגבנייה והגנטיקה של עץ הפרי.

מנחם מגידור: זאת צורה חשיבה אחרת.

מנחם מגידור: העברנו תהליך של איחוד מחלקות, חילקנו אותן בצורה אחרת, בנינו משהו מאוד משוכלל למדעי הצמח.

מנחם מגידור: מדינת ישראל היא בחזית המחקר בנושא הזה.

מנחם מגידור: אחד החוקרים הבכירים של מדינת ישראל נמצא פה לידך, אולי הוא לא יגיד את זה.

מנחם מגידור: חיים רבינוביץ, איזה אחוז מהעגבניות בארצות-הברית הם מזרעים שלנו?

חיים רבינוביץ: בארצות-הברית מעט, אבל במקסיקו - 70%, באירופה - 40%, במרוקו - 96%, בתורכיה - 60%.

מנחם מגידור: אתם מוכרים את הידע או את הזרעים?

חיים רבינוביץ: אנחנו מוכרים את הזרעים, כל הזרעים מיוצרים בארץ.

חיים רבינוביץ: לא חשוב אם החברה אמריקנית, הולנדית או בין-לאומית, את הזרעים מחויבים לייצר בארץ, כדי לתת פרנסה גם לחקלאים בישראל.

חיים רבינוביץ: הפרנסה היא יפה מאוד.

חיים רבינוביץ: אני אומר ששווה לי לסבסד 5,000 טון ייצוא של עגבניות, שישמשו לוויטרינה, כדי שיקנו אחר כך ב-70 מיליון דולר את הזרעים שלנו.

חיים רבינוביץ: הזרעים, זה ערך מוסף של 100%.

חיים רבינוביץ: כשאתה מגדל עגבנייה, יש ערך של אנרגיה ויש ערך של כימיקלים, הערך המוסף של זרעים הוא של 100%.

מנחם מגידור: זה נכון מבחינת החקלאות הישראלית.

מנחם מגידור: יש לי גם עבר חקלאי, גדלתי במושב, אבל מדינת ישראל היום צריכה לעבור לטכנולוגיה החקלאית.

מנחם מגידור: הפרינציפ הוא לא לייצא את התפוז או את העגבנייה, אלא לייצר את מערכות ההשקאה, לייצר את הזרעים, את האורגניזמים השונים, את שיטות ההדברה המתוחכמות.

מנחם מגידור: זה הדבר שיש לנו בו יתרון יחסי, והיתרון היחסי הוא במידה רבה בזכות הפקולטה הזאת.

אילן שלגי: נשמח לבקר אצלכם.

מנחם מגידור: המחלקה למדעי בעלי-החיים, גם פה יש כל מיני המצאות וחידושים - התרנגולת העירומה.

יהודית גידלי: אין לה נוצות?

מנחם מגידור: כמעט ואין לה נוצות.

מנחם מגידור: אלה תרנגולות שלא סובלות מחום, והן מתאימות לארצות חמות.

מנחם מגידור: בניו-יורק טיימס התלהבו מהעניין הזה.

מנחם מגידור: יש עוד הרבה מאוד חידושים.

מנחם מגידור: בית הספר לרפואה וטרינרית.

מנחם מגידור: הפקולטה לחקלאות אצלנו היא היחידה במדינת ישראל, ובית הספר לרפואה וטרינרית הוא היחיד ברדיוס גדול מאוד.

מנחם מגידור: יש בסלובקיה וכן הלאה.

מנחם מגידור: בית-הספר קיים כ-14 שנה, ויש בית-חולים וטרינרי, שהוא היחיד במזרח-התיכון.

מנחם מגידור: כשהפכתי להיות נשיא האוניברסיטה, ידעתי שצריך לעסוק בכל מיני דברים, אבל לא חשבתי על כך שאני אצטרך לצייד חדר ניתוח של סוסים.

יהודית גידלי: איפה זה נמצא?

מנחם מגידור: בית הספר עצמו וההוראה, בפקולטה לחקלאות.

מנחם מגידור: החלק הקליני, בית-החולים, נמצא בבית דגן.

מנחם מגידור: אם יהיה שלום, בכל הנושא של גידול סוסים, למשל, אנחנו נוכל להיות מרכז מאוד חשוב.

מנחם מגידור: לא רק סוסים, סוסים וחיות מחמד וחיות משק.

מנחם מגידור: בכל הנושאים האלה עוסקים בבית הספר לרפואה וטרינרית.

מנחם מגידור: יחידה אקדמית נוספת שאני רוצה להזכיר היא בית-הספר לתלמידים מחוץ-לארץ על-שם רוטברג.

מנחם מגידור: זה בית-הספר הגדול בארץ לתלמידים מחוץ-לארץ.

מנחם מגידור: מובן שאנחנו סובלים מירידה בעקבות האינתיפאדה.

אילן שלגי: מה לומדים תלמידי חוץ-לארץ?

מנחם מגידור: יש שלוש תוכניות.

מנחם מגידור: יש התוכנית החד-שנתית, שהם מקבלים אותה כחלק מלימודיהם באוניברסיטה בחוץ-לארץ, בדרך כלל הם לומדים עברית, היסטוריה, יהדות, מזרח-תיכון, דברים שקשורים לאזור.

אילן שלגי: האם זאת תוכנית מיוחדת עבורם?

מנחם מגידור: יש קורסים מיוחדים עבורם באנגלית, חוץ כמובן מלימודי העברית.

מנחם מגידור: לפני האינתיפאדה היו 1,000 עד 1,100 תלמידים לשנה בתוכנית החד-שנתית.

מנחם מגידור: השנה שעברה היתה שנת שפל בנושא הזה.

אילן שלגי: היה פיגוע בקמפוס.

מנחם מגידור: הפיגוע לא פגע בהרשמה.

מנחם מגידור: כמעט אף אחד מאלה שנרשמו לפני הפיגוע לא ביטל את הרשמתו לאחר הפיגוע, שלושה ביטלו, מבין למעלה מ-100.

מנחם מגידור: שנה לאחר מכן המספר עלה, היו 1,000, בשנה שעברה היתה שנת השפל, והיו כ-120, השנה זה כבר עומד על 200.

חיים רבינוביץ: סך הכול, בבית-הספר הזה, יש 625.

מנחם מגידור: אני מדבר על התוכנית החד-שנתית.

מנחם מגידור: יש תוכנית מוסמך באנגלית בכמה נושאים, ביהדות, לימודי ישראל, מזרח-תיכון, תנ"ך, ארכיאולוגיה, מדע הדתות.

מנחם מגידור: מדע הדתות לא נפגע בכלל מהאינתיפאדה, יש 300 תלמידים שלומדים למוסמך.

מנחם מגידור: אגב, זאת תוכנית יוצאת מן הכלל מבחינת יצירת הקשר בין התלמידים האלה לבין ישראל.

מנחם מגידור: כל פעם אני נפעם מחדש בדבר הזה.

מנחם מגידור: אני מגיע לחור בארצות-הברית או באירופה או באמריקה הלטינית, ואני נתקל במישהו, הוא יכול להיות רופא או עורך-דין, והוא אומר לי, שמה ששמר על הקשר שלו עם ישראל ושמר על היהדות שלו זו השנה שהוא בילה בבית-הספר רוטברג.

אילן שלגי: האם יש ביניהם גם לא יהודים?

מנחם מגידור: כן, יש גם לא יהודים.

מנחם מגידור: לא מעט מהמזרח-הרחוק: קוריאנים, יפנים.

מנחם מגידור: יש גל של התעניינות בישראל.

מנחם מגידור: לא הפנמתי כמה סטודנטים קוריאנים יש לנו, עד שבאותה שנה של הפיגוע, כשהיה המונדיאל, והעמדנו מסכים גדולים בקפיטריות, וכשקוריאה שיחקה, פתאום הופיעו שם 150 קוריאנים.

חיים רבינוביץ: יש לנו בעיה עם תלמידי חוץ-לארץ, בעיית ויזה.

חיים רבינוביץ: אנחנו שולחים את התלמידים שלנו לכל מקום בעולם להשתלמות וכן הלאה, וכשתלמידים מגיעים לכאן יש תמיד החשש שאנשים מגיעים לפה כדי להיות עובדים זרים, או בחורות, להיות זונות, וכן הלאה.

חיים רבינוביץ: יש לנו בעיה אמיתית איך להגיע לסידור מסודר, שנגיד שהתלמיד הוא תלמיד שלנו, שהוא עושה אצלנו את הדוקטורט או עושה את המוסמך, ויתנו לו ויזה, ולא יציקו לו.

אילן שלגי: אני מאוד אשמח שתפרט את הבעיה עם דוגמאות, ואני אדאג שוועדת החינוך, בקשר ישיר עם שר הפנים, תנסה לשפר את המצב.

מנחם מגידור: המכינה, מרכז ללימודים קדם אקדמיים.

מנחם מגידור: אנחנו רואים אותה כדבר הנכון במגמה לאפליה מתקנת.

מנחם מגידור: כלומר, אנשים שאין להם נתוני קבלה מתאימים, אנחנו רואים שהמנגנון הנכון לא לזרוק אותם למים הוא, לתת להם שנה.

מנחם מגידור: וההצלחה של המכינה היא פנומנלית מבחינת היכולת שלה להכשיר אנשים בעלי רקע חינוכי פגום על מנת שיצליחו בלימודים.

אילן שלגי: האם אתם מכינים אותם לבגרות או לשיפור בגרות?

מנחם מגידור: זה לא שיפור בגרות, אנחנו נותנים להם כלים.

חיים רבינוביץ: אנחנו מכינים אותם ללימודים באוניברסיטה, ועל סמך ההישגים שלהם מקבלים אותם לאוניברסיטה.

אילן שלגי: מקבלים אותם גם אם הם לא עשו בגרות?

חיים רבינוביץ: יכולים להתקבל גם חסרי בגרות.

אילן שלגי: איך אתם מאתרים אותם?

אילן שלגי: איך הם מגיעים?

חיים רבינוביץ: קודם כול, סף כניסה פסיכומטרי, והמכינה שלנו ידועה מאוד בארץ, אחוז ההצלחה שלה היא 90%.

חיים רבינוביץ: 90% ממסיימי המכינה שלנו מתקבלים לאוניברסיטה או לאוניברסיטה אחרת.

אילן שלגי: כמה לומדים במכינה?

חיים רבינוביץ: השנה 620-630.

חיים רבינוביץ: זה חד-שנתי, ועוד סמסטר לחסרי בגרות לחלוטין.

חיים רבינוביץ: יש כאלה שיש להם גם בגרות מלאה.

אילן שלגי: אתם מאתרים אותם או שהם מגיעים אליכם?

חיים רבינוביץ: גם מאתרים אותם וגם זה עובר מפה לאוזן.

חיים רבינוביץ: יש לנו שם טוב בעניין הזה, וזה מפורסם, ודאי בשנתון שלנו, ודאי בידיעון שלנו.

אילן שלגי: האם אתם בקשר עם ראשי רשויות, עם האגודה לקידום החינוך?

חיים רבינוביץ: עם האגודה לקידום החינוך, בוודאי.

מנחם מגידור: זה מעורר מחשבות לגבי מערכת החינוך, בגלל מה שאתה רואה, כשאתה לוקח שנה וסימסטר, ולוקח מורים טובים מאוד, אגב, הם יקרים.

מנחם מגידור: ברגע שאתה משקיע הרבה מאמץ, הרבה מחשבה, הכיתות אגב יחסית קטנות - זה פרמטר מאוד חשוב, אין כיתה עם יותר מ-25 תלמידים - אתה יכול להגיע להישגים יוצאים מן הכלל מבחינת שיפור הישגים.

אילן שלגי: האם אלה חבר'ה אחרי שירות צבאי?

מנחם מגידור: בדרך כלל הם אחרי שירות צבאי.

מנחם מגידור: יש ערבים לפני שירות צבאי ויש כל מיני אחרים.

אביהל אהרון: מעבר לפסיכומטרי יש עוד תנאי קבלה?

חיים רבינוביץ: לא.

חיים רבינוביץ: יש מחוסר בגרות לחלוטין, אבל שלמד לפחות 11-12 כיתות, ועוד כאלה שהם בעלי בגרות מלאה.

אילן שלגי: האם הוא נחשב סטודנט לצורך שכר לימוד?

מנחם מגידור: הוא משלם שכר לימוד רגיל, התמיכה של ות"ת היא תמיכה מינימלית שבמינימלית.

מנחם מגידור: כשאני חושב על זה כמרכז רווח, התוכנית היא הפסדית.

מנחם מגידור: יש שם סבסוד מסיבי של התלמיד.

מנחם מגידור: ות"ת נותן לנו, בנוסף לשכר הלימוד של כ-10,000 שקלים, בערך 1,000-1,500 שקלים פר תלמיד.

מנחם מגידור: התוכנית היא הפסדית, אבל המשמעות החברתית שלה היא עצומה, לכן לא נוותר עליה.

אילן שלגי: אם לתלמיד כזה אין 10,000 שקלים?

מנחם מגידור: יש מלגות.

אביאל אהרון: האוניברסיטאות האחרות מכירות בזה?

מנחם מגידור: כן.

מנחם מגידור: אגב, כ-90% מתקבלים ללימודים אקדמיים במקומות אחרים, 70% אצלנו.

חיים רבינוביץ: ובמקצועות הכי יוקרתיים, גם רפואה, גם משפטים, ופסיכולוגיה ומחשבים.

מנחם מגידור: אנחנו עוקבים אחרי ההצלחה שלהם בלימודים.

מנחם מגידור: ההצלחה שלהם בלימודים היא פנומנלית.

מנחם מגידור: כלומר, הכלים שניתנים בשנה האינטנסיבית הזאת, עם מורים טובים, מוכיחה את עצמה.

מנחם מגידור: מלמדים מתמטיקה, אנגלית וכתיבה, ואם תלמיד הולך למדעים, אז גם מקצוע מדעי, אם זה מדעי הרוח, זה היסטוריה.

אילן שלגי: מי הם המורים, האם חלק מהם בא מהסגל שלכם?

מנחם מגידור: הם מהסגל שלנו, הם בדרך כלל לא חוקרים.

מנחם מגידור: אני התפרנסתי בזמנו מהוראה במכינה, כשהייתי דוקטורנט, אבל המורים מבעלי מוסמך אם לא בעלי דוקטורט, והם די שקולים למורים בסגל הרגיל, הם מאוד מסורים.

אביאל אהרון: מבחינת תוכן הלימודים, אלה לימודים מקבילים לבגרות?

מנחם מגידור: לא לגמרי.

מנחם מגידור: אנחנו בונים את התוכניות שלנו, במידה רבה, מתוך התחשבות כבסיס להמשך.

מנחם מגידור: אני מתמטיקאי, ואני לא רוצה להיכנס כרגע לתוכנית הלימודים במתמטיקה, להוראת המתמטיקה, ויש לי מה להגיד בנושא הזה, אבל תוכנית הלימודים במתמטיקה של משרד החינוך כוללת אלמנטים שמבלבלים את המוח לתלמידים, יש תרגול משעמם, לא רלוונטי.

מנחם מגידור: אני אביא דוגמה קלאסית, מה שנקרא זהויות ומשוואות טריגונומטריות.

מנחם מגידור: אני לא יודע כמה תלמידים מקללים את יומם בגלל הנושא הזה.

מנחם מגידור: זה לא רלוונטי לחלוטין לאיזה שימוש או המשך לימודים במתמטיקה.

אילן שלגי: מי שהמציא את זה במשרד החינוך הם הרי אנשי מקצוע במתמטיקה.

מנחם מגידור: מאז שאני הייתי תלמיד, ואתה היית תלמיד, זה מה שלמדת במתמטיקה.

יהודית גידלי: מתי השתמשת לאחרונה בסינוס וקוסינוס?

מנחם מגידור: זה דווקא כן.

מנחם מגידור: אני מדבר על הזהויות.

מנחם מגידור: מתי, למשל, היה לך חשוב לדעת שסינוס 3 אלפה, אני לא זוכר בעצמי בעל-פה, וזה לא משנה, סינוס בשלישית אלפה מינוס שלושה- - -

אביאל אהרון: זה חמור מאוד מה שאתה אומר.

אביאל אהרון: אתה אומר שלומדים בתיכון דברים שגם באקדמיה לא צריך אותם.

מנחם מגידור: התשובה היא, חד-משמעית כן.

אילן שלגי: הם לא מדברים אתכם.

אילן שלגי: בכל זאת, משרד החינוך מדי פעם מקים ועדות למקצועות שונים.

חיים רבינוביץ: ראית שעשו את שיטת הבדידים האסונית, והתריעו על זה כבר בזמן שעשו את זה.

חיים רבינוביץ: זה הגיע למצב שעברו משיטת הבדידים בכיתה ו' בחזרה לשיטה הרגילה, כי המורים לא הצליחו להבין איך השיטה עובדת אחרי כיתה ו'.

חיים רבינוביץ: התלמידים ידעו שצהוב פלוס כחול זה אדום, אבל הם לא ידעו ש-2 פלוס 3 זה חמש.

אילן שלגי: אני מבין שאחראית על זה הגברת פרלה נשר, שהיא כבר לא במערכת.

מנחם מגידור: מיכאל קורן, למרות שהוא בוגר שלנו ועשה דוקטורט אצלנו, הוא מאוד התעקש על הדברים האלה כשהוא היה מפקח.

מנחם מגידור: יש מפקחת חדשה, חנה פרל, אני מקווה שהיא תהיה קצת יותר פתוחה לשינויים בדברים האלה, כי שינויים במערכת הם לא פשוטים.

קריאה: יש צוות משימה.

אילן שלגי: אני מקווה שהם ייכנסו גם למקצועות.

מנחם מגידור: יושב בצוות תלמיד שלי לשעבר, מאיר בוזגלו, שהוא בחור מעניין מאוד.

מנחם מגידור: הוא למד פילוסופיה, ואת המוסמך הוא עשה במתמטיקה.

מנחם מגידור: הוא מרצה אצלנו בפילוסופיה, הוא בחור מבריק, והוא לקח על עצמו לשפר את הוראת המתמטיקה בבתי-ספר של הפריפריה, של שכונות העוני, הוא בא מהרקע הזה, והוא עושה עבודה נפלאה בהתנדבות, עם סטודנטים מתנדבים.

אילן שלגי: האם לכוח המשימה של דברת יש גם צוות שעוסק בהוראת המתמטיקה?

מנחם מגידור: אני לא יודע.

מנחם מגידור: אני לא מכיר את העבודה שלהם.

אילן שלגי: אני בקשר עם דברת, פגשתי אותו כבר פעמיים, ויש לנו פגישות מתוכננות, ואני מוכן לשאול אותו, לא שאלה ספציפית, אלא, האם הם נכנסים לנושא של תוכניות הלימוד והתוכניות לבגרות.

מנחם מגידור: אני מתקדם.

מנחם מגידור: אמרתי שיש בערך 23,000 סטודנטים, עם דגש חזק מאוד על לימודי התארים הגבוהים.

מנחם מגידור: אלה מספרים מ-2002.

חיים רבינוביץ: עכשיו יש 2,400 דוקטורנטים.

מנחם מגידור: יש בערך 12,000 סטודנטים לתואר ראשון, 7,000 סטודנטים למוסמך, וכ-2,400 לדוקטורט.

מנחם מגידור: אחרים, זה המכינה, תלמידי חוץ-לארץ, סטודנטים לא לתואר, תעודות הוראה וכן הלאה.

מנחם מגידור: אני רוצה להדגיש שוב שיש דגש על תארים גבוהים, כי זו האוניברסיטה המחקרית הבולטת של מדינת ישראל.

מנחם מגידור: אני מדבר על בערך 7,200 דוקטורנטים במדינת ישראל, כשליש הם באוניברסיטה העברית בכל המקצועות, זה מתחלק בערך חצי-חצי בין המקצועות העיוניים והניסויים.

אילן שלגי: אם אתה רוצה להגדיל מחר ל-3,000 אתה צריך תקציבים מהות"ת.

מנחם מגידור: אלה תקציבי ות"ת.

מנחם מגידור: אני לא בטוח שאנחנו מסוגלים להגדיל את המספר ל-3,000 פשוט מבחינת המדריכים.

מנחם מגידור: לתואר ראשון או לתואר שני אני יכול להגדיל בקלות, ויש גם ביקוש, לדוקטורנטים, אני לא בטוח שיהיו מדריכים.

מנחם מגידור: יש לי רעיונות לעוד עשרה דוקטורנטים, אבל פיזית, בשטח המעבדה שלי, אני לא יכול להכניס אותם.

מנחם מגידור: תקציבי מחקר מגופים חיצוניים.

מנחם מגידור: יש לנו מספר מ-2000-2001.

מנחם מגידור: הכנתי את המצגת הזאת אתמול ושלחתי דיאגרמה לא מעודכנת.

מנחם מגידור: היום אנחנו נמצאים על 87 מיליון דולר.

מנחם מגידור: זה בערך שליש מהמענקים של כל המוסדות להשכלה גבוהה בישראל.

מנחם מגידור: מכון ויצמן מקבל 20%, הוא יותר קטן, ולכן זה מאוד מכובד.

מנחם מגידור: אוניברסיטת תל-אביב מקבלת 18%, הטכניון מקבל 12%.

מנחם מגידור: אלה בערך המספרים.

אילן שלגי: אלה תקציבים של המדען הראשי, של קרנות בין-לאומיות?

מנחם מגידור: של קרנות בין-לאומיות, של מדענים ראשיים של משרדי ממשלה וכן הלאה.

מנחם מגידור: אגב, זה לא כולל דברים של תעשייה, שנעשים דרך חברת יישום, וזה לא נמצא.

אילן שלגי: זה כולל תרומות?

מנחם מגידור: זה לא כולל תרומות.

אילן שלגי: האם מגיעות תרומות לצורך מחקרים?

מנחם מגידור: זה נספר בנפרד.

מנחם מגידור: ביו טכנולוגיה.

מנחם מגידור: יש רק דיאגרמה אחת על מקומה של האוניברסיטה העברית.

מנחם מגידור: אם אתה מודד סטודנטים בתארים מתקדמים בביו-טכנולוגיה ונושאים שקשורים בביו-טכנולוגיה, 43% מהסטודנטים, וזה גם נתון של ות"ת, באוניברסיטה העברית.

מנחם מגידור: שני המרכזים החשובים של תעשיות ביו-טכנולוגיה בישראל הם בירושלים וברחובות.

מנחם מגידור: בירושלים, במידה רבה בזכותנו, ברחובות, גם בזכות, כמובן, מכון ויצמן והפקולטה לחקלאות.

מנחם מגידור: הפוטנציאל הוא עצום.

מנחם מגידור: ארבעת הקמפוסים הם רחובות, עין כרם, הר הצופים וגבעת רם.

מנחם מגידור: תודה רבה.

חיים רבינוביץ: בשנה שעברה התחלנו להפעיל תוכנית לקדטים של משרד החוץ.

חיים רבינוביץ: בשנה שעברה שלחו קדטים של משרד החוץ הרוסי ללמוד כאן מזרח-תיכון, ספרות, פוליטיקה, סוציולוגיה, והשנה אנחנו ממשיכים את הדבר הזה.

חיים רבינוביץ: השנה ילמדו מאוסטרליה, מקנדה, מאנגליה, מסין.

חיים רבינוביץ: שולחים לכאן קדטים של משרד החוץ.

חיים רבינוביץ: בניגוד לנו, שדיפלומט משרת יום אחד במוסקבה, אחר כך בלימה, אצלם יש התמחות באזור, הוא יזוז בין ביירות לדמשק לתל-אביב וכן הלאה.

חיים רבינוביץ: המרכז לחישוביות עצבית

מנחם מגידור: הצטרף אלינו פרופ' עידן שגב, שעומד בראש המרכז לחישוביות עצבית.

מנחם מגידור: נעשה הצצה לאחד התחומים הכי מרתקים והכי חזקים באוניברסיטה העברית, וזה הנושא של חקר המוח בכלל.

מנחם מגידור: יש מרכיב מסוים בקומפלקס הגדול מאוד שנקרא חישוביות עצבית.

עידן שגב: כמו שמנחם מגידור אמר, אני רוצה להציג בפני הוועדה את הגישה החדשה שפיתחנו באוניברסיטה העברית.

עידן שגב: בין השאר, אנחנו היום המרכז הכי גדול בעולם בתחום שנקרא חישוביות עצבית.

עידן שגב: הרעיון, כמו שאני אסביר בהמשך, זה לגשת אל המוח בגישות בלתי-קונבנציונאליות ורב-תחומיות, כיוון שאנחנו מאמינים שהתופעה של המוח היא תופעה רב-תחומית, ובלי לטפל בו בגישות רב-תחומיות, לא נבין.

עידן שגב: עוד מעט נשאל את השאלה הבסיסית מה זה נקרא להבין את המוח.

עידן שגב: בקצרה אני רוצה להראות מה אנחנו מנסים לפתור כשאנחנו עובדים על הבנת המוח.

עידן שגב: אני רוצה להציג את הגישה החדשה שנקראת חישוביות עצבית.

עידן שגב: אנחנו היום המרכז הגדול, ואולי החזק בעולם בתחום זה.

עידן שגב: אחר כך אני אספר לכם על המרכז הבלתי-שגרתי שפתחנו כאן, עם שני הסטודנטים שיושבים כאן, כחלק מקבוצה של 60 דוקטורנטים, מספר שלא תמצא בשום מקום בעולם.

אילן שלגי: אתם חלק ממדעי החיים, הרפואה?

עידן שגב: אנחנו מרכז על-פקולטאי.

עידן שגב: אנחנו מנוהלים בפקולטה למדעי הטבע, אבל גם הסטודנטים וגם החוקרים באים מכל הפקולטות.

עידן שגב: אנחנו יושבים תחת הרקטור.

עידן שגב: מה אתה רוצה לעשות כשאתה מנסה לחקור את ה-1.5 ק"ג שיושבים מתחת לגולגולת?

עידן שגב: בסופו של דבר, אתה רוצה להבין כיצד המרכיבים שנדבר עליהם בעוד רגע, אותם מרכיבים בסיסיים ואוניברסליים, תאי העצב שמרכיבים את רשתות העצבים, שמרכיבות את המוח, כיצד הם, בסופו של דבר, מייצרים התנהגות.

עידן שגב: זה נקרא להבין את המוח.

עידן שגב: אם אני בא לחבר את הרמה הפיזיקלית, שאותה אני מבין לא רע, לרמה ההתנהגותית שגם אותה אני מבין לא רע, כשאני אדע איך לחבר את זה, אני אגיד שהבנתי את המכונה.

עידן שגב: המאה ה-20 זו מאה רדוקציוניסטית, זו מאה שנכנסה אל המוח ולמדה בצורה פרטנית מאוד להכיר את המרכיבים, עד הרמה המולקולרית של המוח.

עידן שגב: אנחנו יודעים היום שמה שמרכיב את מערכת העצבים אלה תאי עצב, יש להם צורה מאוד אסתטית, תאי העצב האלה יפים, ואפשר לעשות אמנות מתאי העצב האלה, ויש סדר גודל של מיליוני תאי עצב כאלה שמחוברים אחד אל השני בצורה מאוד אינטנסיבית.

עידן שגב: כל תא אחד כזה מדבר עם כ-10,000 שכנים.

עידן שגב: יש כאן חיווט מאוד אינטנסיבי בתוך הרשת.

עידן שגב: הכוח של המכונה המיוחדת הזאת היא בזכות הקשרים האינטנסיביים שיש ברשתות האלה.

עידן שגב: אני לא אדבר היום הרבה, אבל יש אספקט שלם אצלנו במרכז שמתעסק בלמידה ובזיכרון של הרשתות האלה.

עידן שגב: אנחנו יודעים, שכשאנחנו עושים פעולה בעולם, אנחנו גם לומדים ומשתנים בעקבות הפעולה הזאת.

עידן שגב: עצם העובדה שאני מדבר, ואתה מקשיב, כבר גורמת לשינוי.

עידן שגב: אנחנו היום יודעים לאתר את השינויים הפיזיקליים שמתרחשים במוח במהלך הלמידה והזיכרון.

עידן שגב: על זה אני לא הולך לדבר, אבל זה תחום חשוב מאוד, שכשנרצה יום אחד לבנות מכונות, הן יצטרכו ללמוד, הן לא יהיו מוכנות לעולם הבלתי-צפוי הזה, אנחנו נצטרך להכניס לתוכן עקרונות למידה.

עידן שגב: יש המכונה שאותה אנחנו מכירים לא רע, שהולכת ומשתנה במהלך ההתנסות.

עידן שגב: למשל, כשאתה לומד לרכב על אופניים, יש לי מערכות במוח, אזורים שלמים, שמטפלים בחישוב העולם שמסביבי, זיהוי הצרכים של שיווי משקל, מה עומד ממולי, כמה ללחוץ על הפדלים, על הכידון וכך הלאה.

עידן שגב: הרשתות האלה עוברות התאמה לתפקיד שאני מטיל עליהן, והשאלה היא איך הרשתות האלה לומדות את המטלה המסוימת הזאת, למשל, רכיבה על אופניים, או כל פעולה מוטורית אחרת.

עידן שגב: יש לנו במרכז תחום שמתעסק ב-motor control, איך אנחנו משתמשים בהבנה שלנו של איך קליפת המוח המוטורית מזיזה יד כדי להפעיל הוראות ישירות מהמוח.

עידן שגב: זה כיוון אחד.

עידן שגב: השאלה היא איך אנחנו מקשרים את זה.

עידן שגב: דוגמה אחרת היא ראייה.

עידן שגב: כשאני שואל אותך מה אתה רואה, באופן אוטומטי, מתוך הניסיון שלך, אתה אומר שאתה רואה כד.

עידן שגב: מה שקורה, שהמכונה שלכם יכולה לעשות חישוב כזה או אחר, לחבר את כל הנקודות הלבנות, להשוות את זה למשהו בזיכרון, שאומר לכם שזה כד, או להסתכל על שני הפנים, והכד הופך לרקע.

עידן שגב: פעולת החישוב הזאת, ההחלטה איזה נקודות שייכות לדבר אחד ואיזה נקודות שייכות לדבר אחר, לרקע, היא פעולת חישוב שהמכונה הזאת צריכה לעשות כל הזמן.

עידן שגב: בלי זה, אנחנו לא יכולים לתפקד בשום פנים ואופן, בשום חדר, בשום מכונית, בשום נהיגה, בשום מטלה ויזואלית.

עידן שגב: אנחנו יודעים שפגיעה ספציפית במוח, במקומות מאוד מסוימים - יש פה ספר פנטסטי, עבודה נהדרת, של פיטר ברוק, "The man who" - גורמת לכשלים מאוד ספציפיים של מערכות המוח, שבגללם אתה מאבד יכולת ללמוד ספציפית, המקרה הזה נקרא "ניגלקט".

עידן שגב: כתוצאה מסטרוק באזור מאוד מסוים, אתה מאבד את היכולת בכלל לטפל באינפורמציה בחצי עולם ויזואלי.

עידן שגב: בספר יושב אדם ומשתמש בראי כדי לזהות את העובדה שיש לו חצי אחר של הפנים, הוא לא יודע על החצי האחר, והמערכת יודעת ללמוד ולהתגבר על כשלים כאלה של "ניגלקט".

עידן שגב: בדרך כלל, כשאני עומד מול הראי אני רואה את שני חלקי הפנים שלי.

עידן שגב: כשיש לי פגיעה ספציפית, אני מאבד את היכולת לראות צד אחד, ואני לומד לחזור ולראות את הצד השני בעזרת כל מיני אמצעי פידבק כמו ראי.

עידן שגב: מרכז כמו שלנו מבין, ואנחנו היום הראשונים בעולם שהבנו, שאי-אפשר לפתור את הקשר הזה בין המוח המכניסטי לבין המוח המתנהג בלי שיהיה לנו מצע תיאורטי מסודר.

עידן שגב: אי-אפשר יהיה לכתוב ספרים שלמים עם עובדות בלי שיהיה לנו רקע תיאורטי לחבר את העובדות האלה, בצורה מסודרת, אחת אל השנייה, כפי שהתיאוריות בפיזיקה אפשרו לנו להבין כל מיני כוחות שפועלים ביקום.

עידן שגב: יש כאן רשת פיזיקלית שמייצרת התנהגות, ואנחנו מחפשים תיאוריה שתעשה את העבודה הזאת, את החיבור הזה.

עידן שגב: מרכז כמו שלנו, שכמו שציינתי, הוא הגדול בעולם, עובד על סמך זה שאנחנו מפגישים באופן כמעט יומיומי אנשים מדיסציפלינות שבעבר לא דיברו אחד עם השני בכלל.

עידן שגב: פסיכולוגים ישבו והתעסקו בתיאור המכונה המתנהגת, הביולוגים פתחו את המכונה ותיארו את המרכיבים, אבל הם לא דיברו אחד עם השני, והיום במרכז שלנו אנחנו מושיבים את האנשים התיאורטיים, כמו פיזיקאים, אנשי מדעי המחשב ומהנדסים וכן הלאה, לפתח שפה תיאורטית חדשה על בסיס ידע ביולוגי.

עידן שגב: אני חושב שפריצת הדרך הגדולה באמת תהיה הבנה של המכונה הזאת.

עידן שגב: ברור שזה יביא לשינויים דרמטיים בעולם: רובוטים מתנהגים, תיקון של המוח על-ידי החלפת חלקים פגומים וכך הלאה.

עידן שגב: זה הכיוון שהתחום הזה הולך אליו.

עידן שגב: במרכז הזה בירושלים יושבים 24 פרופסורים הם באים משמונה מחלקות ושלושה קמפוסים שונים: בית-ספר לרפואה, מהר הצופים מפסיכולוגיה ופילוסופיה, ומהקמפוס שלנו, ממדעי המחשב, פיזיקה, נוירו-ביולוגיה - כולם יושבים ביחד ועובדים על השאלות המרכזיות.

עידן שגב: הסטודנטים שלהו הם מיוחדים מאוד.

עידן שגב: שניים מהם אתם רואים פה, הם באמת סטודנטים בלתי-שגרתיים, הם באים עם הצטיינות יתרה באחד מהתחומים שהם רוצים ללמוד, זה יכול להיות פילוסופיה, פסיכולוגיה או מדעי המחשב, ומצטרפים למסלול הזה.

עידן שגב: יש לנו 100 בקשות בכל שנה.

אילן שלגי: אני בהחלט מבין את הקשר של הפסיכולוגיה, איך הפילוסופיה נכנסת לעניין?

עידן שגב: יש פילוסופים אצלנו במרכז שאומרים, שלעולם לא נוכל להבין את המכונה הזאת.

עידן שגב: אין לך יכולת להבין את עצמך, אין לך כלים, ובאופן עקרוני אתה לא יכול לעשות את המעבר מהפיזיקה לעניין ההתנהגות, רצון חופשי וכל מה שהמכונה יודעת לעשות, כשזה בכלל לא באותו מישור.

אילן שלגי: סלח לי על הציניות.

אילן שלגי: כל מה שאמרת נכון, אבל מה יש מעבר לזה, מה הפילוסוף תורם לכם בתור חבר סגל?

עידן שגב: הפילוסוף מגרה אותנו לחשוב, הוא מאלץ אותנו להתמודד אתו, וזה טוב שמישהו משמש כ-devil advocate, שאומר שלא תצליח, כי אתה לא עובד נכון.

עידן שגב: אנחנו כמובן לא מסכימים אתם, אבל טוב שהם יושבים.

עידן שגב: אם נסכים בינינו, זה לא בהכרח יוביל לפתרונות, אבל טוב שיהיה מישהו מציק.

עידן שגב: הבאנו שני מציקנים כאלה, מציקנים טובים, אני מאוד בעדם, זה לא מציק במובן השלילי.

אילן שלגי: הם גם נכנסים לשאלות אתיות?

עידן שגב: שאלות אתיות: מה יקרה כשתבנה רובוט שיהיה כמוך, האם מותר לזרוק אותו על הרצפה כמו את המחשב?

עידן שגב: האם הוא בכל זאת ירגיש כמוך, כי הרי אחרי הכול גם אני רובוט מרגיש?

עידן שגב: אלה בדיוק השאלות שאנחנו צריכים להתמודד אתן.

עידן שגב: זה עוד לא קיים היום, אבל טוב שהם יושבים שם.

עידן שגב: יש אחרים שאומרים שהפילוסופים האלה מבלבלים 300 שנה את המוח, ולאן זה הוביל?

אילן שלגי: כמה מתוך ה-24 הם פילוסופים?

עידן שגב: שניים: אני קורא להנרי אטלן פילוסוף, וגם לבני שמר יש אספקטים כאלה, הוא לא מאמין בכל העסק הזה, הוא חושב שנבין את עצמנו רק על-ידי פסיכואנליזה.

מנחם מגידור: הנרי אטלן הוא רופא בהדסה, ובני שמר הוא פסיכולוג.

עידן שגב: נכון, הוא לא מוכשר כפילוסוף.

עידן שגב: אנחנו מביאים לפעמים את איתמר פיטובסקי לשבת אתנו.

עידן שגב: הוא פיזיקאי, אבל אפשר להגיד שהוא פילוסוף של המדע.

עידן שגב: יש פה ושם מבקרים פילוסופים.

עידן שגב: היו לנו כמה הרצאות מאוד פרובוקטיביות סביב זה.

עידן שגב: בכל מקרה, 60 הדוקטורנטים האלה נבחרים בהקפדה.

עידן שגב: נתנו לנו הזדמנות לקחת, כל שנה, רק שמונה מתוך 100 המבקשים.

עידן שגב: באים אלינו מכל הארץ.

עידן שגב: יש לנו הצפה בלתי-רגילה של סטודנטים בלתי-שגרתיים לחלוטין, והם מתחייבים לעשות עבודה רב-תחומית, לא להמשיך ולעשות מה שהם עשו בבוקר, אלא לקחת מדריכים, למשל מהפיזיקה ומבית-ספר לחינוך, שמתעסקים בלמידה אצל ילדים או מדעי המחשב ובלשנות.

עידן שגב: לא אכפת לנו איזו קומבינציה, רק שהיא תהיה אחרת ממה שהיתה קודם, ושתחבר דברים שלדעתנו היו צריכים להיות מחוברים.

עידן שגב: הסטודנטים האלה עושים כאן נפלאות.

עידן שגב: המרכז הזה זכה לפני שנתיים כמרכז המצוינות באירופה בתחום חקר המוח.

עידן שגב: אנחנו נחשבים למרכז החשוב ביותר בתחום חקר המוח באירופה.

אילן שלגי: כמה זמן אתם קיימים?

עידן שגב: עשר שנים.

עידן שגב: זה התגבש לאט-לאט.

עידן שגב: בהתחלה שאלו מה זה הרב-תחומיות הזאת, לאן זה מוביל, מי אתם בכלל, פיזיקאים, לא פיזיקאים.

אילן שלגי: באירופה זה יותר ותיק?

עידן שגב: לא, זה התחיל ב-1992 ב"CALTEC", אנחנו היינו השניים בעולם שהקמנו מרכז כזה.

אילן שלגי: אנחנו ראשונים באירופה.

עידן שגב: באירופה היה מרכז אחרינו.

עידן שגב: הפכנו למודל של המרכזים באירופה.

עידן שגב: שר המדע הבריטי בא לכאן ללמוד איך אנחנו עושים את זה, והקים מרכז מטעמו בלונדון.

עידן שגב: בצרפת עכשיו הקימו מרכז, בציריך הקימו מרכז.

עידן שגב: כולם נקראים "קישוריות עצבית".

עידן שגב: זה ממש קופי של המרכז שלנו, רק הרבה יותר קטן.

עידן שגב: לאירופה אין מרכז גדול.

עידן שגב: אין לנו כסף להחזיק מרכז כזה בסטנדרטים שלנו.

עידן שגב: אנחנו מתרוצצים כל הזמן להשיג כסף.

עידן שגב: למשל, בלונדון, הלורד סייזברי, מכספי המשפחה שלו, נתן 20 מיליון פאונד להקים את המרכז שלהם, ויש שם שישה חוקרים ועשרה דוקטורנטים.

עידן שגב: לנו, עם ה-60 שיש, אין עשירית ממה שיש בלונדון, ובכל זאת הם באים ללמוד אצלנו.

עידן שגב: יש לנו אורחים משם.

עידן שגב: בשנה שעברה היו 60 אורחים מאירופה במרכז שלנו, כדי ללמוד איך אנחנו עושים את זה.

עידן שגב: מה שמעניין אצלנו באופן מיוחד זו תוכנית הדוקטורנט.

עידן שגב: פיתחנו משהו בלתי-שגרתי, של שנתיים לימודים מאוד רחבים, פי שלושה מכל דוקטורנט אחר בארץ, הם לומדים אצלנו פיזיקה, תורת האינפורמציה ופסיכולוגיה קוגניטיבית ונוירו-ביולוגיה ואנטומיה.

עידן שגב: הם עובדים כמו חמורים, ואחרי שנתיים מותר להם להתחיל דוקטורט, אבל שנתיים הם לומדים.

עידן שגב: זה מין כור היתוך בלתי-שגרתי וקונטרוברסלי, אומרים: אתה לוקח אחד מצוין ונותן לו שנתיים לא לעשות כלום.

עידן שגב: לא, הוא לומד שנתיים להיות חוקר קישוריות עצבית.

עידן שגב: אני אביא שתי דוגמאות של מה שקורה אצלנו במרכז.

עידן שגב: אני רוצה לדבר על רמת ה-coding.

עידן שגב: היום אנחנו יודעים לזהות באמצעים של רישומים של אלקטרודות כיצד אזור מסוים מאוד במוח, קליפת המוח המוטורית, מייצרת את הסיגנאלים שמאפשרים לי להזיז יד.

עידן שגב: אתה רושם עם הרבה מאוד אלקטרודות מהאזור הזה אצל הקוף, כאשר הוא עושה מטלה מאוד מזוהה, למשל, הזזת יד קדימה, הזזת יד הצידה, ואתה רושם מתוך קליפת המוח המוטורית, זאת שמפעילה את היד בסופו של דבר, עם הרבה מאוד אלקטרודות.

עידן שגב: רושמים את הרישומים החשמליים האלה מהרבה מאוד אלקטרודות בו זמנית, משהו בסדר גודל של 300 יחידות רישום בו זמנית, ואפשר לזהות מהו הקוד שבעזרתו הרשת הזאת מייצגת תנועות לכיוון מסוים.

עידן שגב: אפשר להסתכל על הקובץ המוטורי, ולדעת רק מהסתכלות על הרישומים לאן הקוף יזיז את היד.

עידן שגב: זה נקרא לפצח את הקוד.

אילן שלגי: האם הפעולה הזאת זהה אצל הקוף ואצל האדם?

עידן שגב: היא זהה אצל הקוף והאדם.

עידן שגב: אנחנו לא נכנסים עם אלקטרודות אל האדם, אבל האוניברסליות של הדברים האלה היא כל כך גדולה, שאנחנו יודעים שגם אצל האדם, סדר כזה של אותו אות מייצג תנועה כזאת של יד בסדר אחר, באותם תאים, קומבינציה אחרת של סיגנלים.

עידן שגב: זה דורש לדעת לזהות קודים, זה דורש signal processing מתוך מדעי המחשב, זה בכלל לדעת לטפל בזמן אמת, כי זה עכשיו קורה, כשאתה רושם.

עידן שגב: מה שאנחנו עושים עם זה היום זה, לקחת את הרישומים האלה, ובמקום להפעיל את היד, כמו שקורה לי עכשיו כשאני מזיז את היד, לקחת את סדרת הסיגנלים הזאת ולהפעיל יד של רובוט, ישירות מהמוח.

עידן שגב: זה דבר שיכול לעזור בשנים הקרובות לאנשים קטועי יד, או לאנשים כמו כריסטופר ריב, אנשים קטועי חוט שדרה או מנותקי חוט שדרה.

עידן שגב: כריסטופר ריב יודע לעורר את הסיגנלים, אבל אין מי שיקרא אותם.

עידן שגב: כיום כבר יש קוף שמזיז יד רק מתוך המחשבה שלו, מתוך זה שאנחנו מזהים את הסיגנלים ומפעילים יד של רובוט, זה יקרה גם לבני אדם.

עידן שגב: רק שיש בעיה, שאתה לא רוצה שכריסטופר ריב יסתובב עם 300 חוטים מהגולגולת.

עידן שגב: התחלנו היום לפתח מיקרו צ'יפים בעזרת שיטות מעולם הטכנולוגיה, השתלה כרונית, בתוך ליבת המוח המוטורית.

עידן שגב: המיקרו צ'יפ הזה ירשום את האותות, כמו שאנחנו יודעים לרשום, ישדר אותם טלמטרית החוצה, וברגע שהאותות האלה יהיו בחוץ, אתם אנחנו כבר יודעים איך להזיז יד של רובוט.

עידן שגב: השילוב של ביולוגיה פלוס ניתוח של סיגנלים, בעזרת תיאורטיקנים, פלוס היכולת לבדוק יד של רובוט, עם כל מה שכרוך בזה, זו ההוכחה לצורך ברב-תחומיות.

אילן שלגי: האם זה רחוק מהשלב הבא שתוכל גם לעשות טלה-קינזיס?

עידן שגב: זה בדיוק טלה-קינזיס.

מנחם מגידור: תפענח את הקוד, ויהיה רובוט שיקבל את השידור.

אילן שלגי: באיזה מרחק אנחנו רחוקים מזה?

עידן שגב: זה קורה.

עידן שגב: הקוף היום מזיז.

אמיר עמדי: זה כבר קורה.

אמיר עמדי: היום, בעמדת שימוש של FMRI יש שני מגנטים, למשל, בהולנד, ומאמנים את הנבדק.

אמיר עמדי: הם עושים ביופידבק, ומאפשרים לשלוט על רמת הפעילות במקום מסוים.

אמיר עמדי: ואז לומדים לשלוט על כדור, להזיז אותו במסך בעזרת שליטה על רמת הפעילות.

עידן שגב: זאת רזולוציה הרבה יותר נמוכה.

עידן שגב: אתה יכול היום לרשום את קליפת המוח מבחוץ, EEG.

אילן שלגי: אתם יכולים לקבל תקציבים, למשל, מהפנטגון, כי יש לזה הרבה השלכות קדימה.

עידן שגב: יש לנו תקציבים מה-NIH, מהצי האמריקני קיבלנו כסף לצורך דברים דומים.

עידן שגב: אנחנו חיים על תקציבים מבחוץ.

עידן שגב: רוב תקציבי המחקר שלנו הם בעצם מאמריקה.

חיים רבינוביץ: בעזרת מדיה שתשדר גלי רדיו, הרובוט הזה לא צריך להיות אפילו בחדר, הוא יכול להיות בחדר אחר, זו טלמטריקה מוחלטת.

עידן שגב: הדבר המעניין שקורה בכיוון הזה, זה גם לגרות את המוח, לא רק לרשום את האותות שהוא מייצר ולהשתמש בהן כדי להפעיל את העולם.

עידן שגב: הייתי רוצה לגרות את המוח של העיוור, למשל.

מנחם מגידור: לא שאני מומחה כזה גדול, אבל אני חושב שלישראל יש סיכוי בנושאים טכנולוגיים מדעיים להיות בחזית המחקר ולייצר תעשייה, בשלושה-ארבעה נושאים.

מנחם מגידור: אחד מהם היה האינטרפייס בין מערכות ביולוגיות ומערכות אלקטרוניות.

עידן שגב: מין אנשים ביוניים.

מנחם מגידור: לא, כל האינטרפייס בין מערכות ביולוגיות.

מנחם מגידור: אני מדבר אפילו ברמה מולקולרית, או בין מולקולות ביולוגיות ואלקטרוניקה.

מנחם מגידור: זה יכול להיות בסיס של תעשיית ההיי-טק בעוד עשר שנים או בעוד 15 שנה, בקנה מידה עצום.

עידן שגב: אני מסכים אתך לגמרי.

עידן שגב: שימוש אחרון שאנחנו מפתחים, הפעם בעזרת פרופ' חגי ברגמן.

יהודית גידלי: פגשנו אותו בעניין של ניסויים בבעלי-חיים.

עידן שגב: הוא סיפר לכם על הרעיון שלו איך לתקן את הפרקינסון של הקופים, הפעם על-ידי התערבות בקוד של הפרקינסון?

עידן שגב: הוא סיפר לנו.

עידן שגב: בא אדם שעבר ניתוח, הם דיברו אתנו.

עידן שגב: הם סיפרו לנו איך הניסויים האלה סייעו לו.

יהודית גידלי: דיברת על כך שאתה מפעיל קוד באזור מסוים במוח כדי להזיז יד או רגל.

יהודית גידלי: למה אתה מפעיל את זה דווקא במקום ההוא, והאם ניסית להפעיל את אותו קוד במקום אחר?

יהודית גידלי: השאלה היא: אם נפגע לך מקום מסוים במוח, האם אתה לא יכול לפתח את אותה מיומנות במקום אחר?

עידן שגב: זו שאלה מצוינת משתי סיבות.

עידן שגב: אנחנו יודעים שהמוח האוניברסלי, במובן שאם תסתכלי על קליפת המוח שמטפלת בראייה, המבנה הוא שווה וזהה ודומה.

עידן שגב: הפלט, בסופו של דבר, התקשורת היא כן מסודרת גנטית.

עידן שגב: זאת אומרת, העין מחוברת באופן גנטי למקום מסוים.

עידן שגב: אני יכול לקחת את המסלול, ועושים את זה היום, ולחבר אותו למקום אחר, אני אראה אור בתוכו, אני יכול לקחת את המסלול המוטורי שיוצא ממקום מסוים ולעשות לו עיבוד אחר, אבל באופן בסיסי המוח עובד ב"מודלינג".

יהודית גידלי: אני מסכימה אתך באופן בסיסי, אבל מה שקורה, שיש אנשים נכים ועם מומי לידה וכן הלאה, שעשו כבר ניסויים שפיתחו להם אזורים אחרים.

יהודית גידלי: הם איבדו את הכושר במקום מסוים- - -

עידן שגב: המערכת לא יודעת לחווט את עצמה לבד מחדש.

עידן שגב: אתה לא יודע לגייס אזור מאוד רחוק, חוץ מאשר במקרים הדרמטיים.

אילן שלגי: ליאורה לס, מאיזה תחום את מגיעה?

ליאורה לס: יש לי רקע ביולוגי, במעבדה אתי הביאו עוד שלושה סטודנטים, אחד פיזיקאי אחר ממדעי המחשב, מישהי ממדעי הרפואה.

אילן שלגי: מאיפה אתה, אדוני?

עמיר עמדי: אני מביולוגיה.

עמיר עמדי: הגעתי בטעות, בכלל רציתי להיות מוזיקאי.

ליאורה לס: אצלנו במעבדה יש יומיום מפגש בין פיזיקאים לביולוגים, ואנחנו מפרים אחד את השני ועוזרים אחד לשני, כל אחד מהאספקט שלו.

ליאורה לס: המעבדה שלי מתעסקת בשמיעה, בשאלה הכללית של כיצד אנחנו שומעים.

ליאורה לס: המחקר הספציפי שלי מתעסק בשאלה איך אנחנו מחלצים צליל מתוך רעש.

ליאורה לס: היכולת הזאת לחלץ צליל מתוך רעש מתבטאת בחיי היומיום שלנו, ואני רוצה להדגים לכם את זה על-ידי שיר של אסתר עופרים.

ליאורה לס: תשמעו את אסתר עופרים שרה ברקע של מחיאות כפיים.

ליאורה לס: אפשר בקלות לשמוע את הקול שלה יוצא מתוך מחיאות הכפיים באופן רציף, ואין שום בעיה לשמוע אותה, למרות הרקע החזק של הרעש.

ליאורה לס: אני מניחה שיומיום בכנסת אתם משתמשים ביכולת הזאת, מתוך הרעש של כל חברי הכנסת, עדיין אתם יכולים לדבר עם החבר ליד, בלי שום בעיה.

ליאורה לס: אנחנו במעבדה עובדים על חתולים.

ליאורה לס: במקום להשמיע להם את אסתר עופרים במחיאות הכפיים, אנחנו משמיעים צליל מסוים, שהוא אנלוגיה לקולה של אסתר עופרים, ומחיאות הכפיים מבוטאות על-ידי רעש אחר, שהוא דמוי מחיאות הכפיים.

ליאורה לס: לא היתה שום בעיה לשמוע את הצליל המסוים באופן רציף, למרות הרעש החזק ברקע.

ליאורה לס: נשאלת השאלה איך המוח, איך הקופסה השחורה שלנו מצליחה לחלץ את הסיגנל, החלש יחסית, בתוך ים של רעשים, איך אנחנו עושים את זה יומיום.

ליאורה לס: אנחנו יודעים על מערכת השמיעה, שמתחילה אומנם באוזן, שכולנו מכירים, אבל שוב, בתוך הראש יש לנו המוח, שמתפתח מתחנה לתחנה.

ליאורה לס: יש התחנה הבסיסית, והיא באוזן הפנימית, והקולות שאנחנו שומעים עוברים מתחנה לתחנה על-ידי אותות חשמליים.

ליאורה לס: אני מתעסקת בשלוש התחנות הגבוהות ביותר של מערכת השמיעה, ואני מראה שהאותות החשמליים, שמבטאים את הצליל, הולכים ומתחזקים ככל שאנחנו עולים במערכת השמיעתית, לעומת האותות החשמליים שמבטאים את הרעש, שהולכים ונחלשים, למעשה נעלמים, ברגע שאנחנו מגיעים לקליפת המוח השמיעתית, שזאת התחנה הגבוהה ביותר.

אילן שלגי: ה-cortex זה הקליפה?

ליאורה לס: ה-cortex הוא קליפת המוח השמיעתית.

ליאורה לס: למעשה אנחנו מקבלים שבקליפת המוח השמיעתית יש ייצוג מלא של הצליל, ללא שום הפרעה מהרעש.

ליאורה לס: זה בדיוק החילוץ הזה שאנחנו עושים יומיום במסגרת החיים הרגילים שלנו.

ליאורה לס: במחקר אני משתמשת בכל מיני שיטות.

ליאורה לס: אחת מהשיטות היא שיטת רישום תוך תאית, היא מאוד מסובכת, ולכן היחידים- - -

עידן שגב: תגידי שרק שניים בעולם עושים את זה.

ליאורה לס: המעבדה שלנו ועוד שתי מעבדות אחרות בעולם משתמשות בשיטה הזאת בהקשר השמיעתי.

ליאורה לס: זו שיטה שמאפשרת לנו ממש לשלוף יחידה אחת במוח, יחידה שחיה: נושמת, שומעת, עוד מעט היא גם תתנהג, בינתיים היא מורדמת.

ליאורה לס: ואנחנו ממש יכולים לרשום, מיחידה ספציפית, את אותה שפה עצבית שלמעשה מבטאת את הצליל.

עידן שגב: הגודל של תא העצב הבודד הזה הוא בסדר גודל של אלפית המילימטר.

עידן שגב: אתה צריך לחדור פנימה, אל תוך הממברנה של התא בשביל לרשום את האותות האלה, ולהישאר שם יציב כשהחתול שומע דברים.

עידן שגב: זה דורש טכנולוגיה מיוחדת, בתנאים קשים ונדירים.

ליאורה לס: אחרי היסוסים רבים הצלחנו לעשות את זה.

ליאורה לס: הטכניקה הזאת מאפשרת גם לצבוע, וכך אנחנו יכולים לזהות בדיוק איזה סוגי תאים עושים את החישוביות הזאת ומחלצים את הסיגנל מתוך הרעש.

ליאורה לס: בימים אלה אני ממש לקראת סיום כתיבת מאמר, וכולי תקווה שזה יתפרסם בז'ורנל טוב.

אילן שלגי: אנחנו לא בסוגיה של ניסויים בבעלי-חיים, אבל כשאתם מתחברים לחתול, יש מעקב בחיבור קבוע?

אילן שלגי: הוא מורדם או ער?

ליאורה לס: קודם כול, הוא מורדם לחלוטין, החתול לא מרגיש שום דבר.

אילן שלגי: איך תעקבי אחריו אחרי שהוא מתעורר?

ליאורה לס: הוא לא מתעורר.

ליאורה לס: הניסוי שלנו הוא ניסוי טרמינלי.

אילן שלגי: החתול שומע בזמן שהוא מורדם, ואת יכולה לעקוב אחרי השינה?

ליאורה לס: אנחנו יכולים לעקוב בדיוק אחרי האותות החשמליים במוח.

ליאורה לס: אחרי זה הוא מוקרב, ולכן יש לי את היכולת להראות לכם אנטומיה של המוח.

יהודית גידלי: כמה חתולים יש בניסוי הזה?

ליאורה לס: מחתול אחד אנחנו מצליחים להוציא שלושה-ארבעה תאים, שזה יחסית המון.

ליאורה לס: אלה ניסויים יחסית קצרים.

ליאורה לס: ארבעה תאים לא מספיקים לפרסום מאמר.

יהודית גידלי: כמה צריך למאמר כמו שלך?

ליאורה לס: שבעה חתולים.

אילן שלגי: האם אפשר בו-זמנית, באותו חתול, לעשות כמה ניסויים?

אילן שלגי: כלומר, להקריב אותו לטובת כמה מחקרים?

ליאורה לס: אנחנו עושים את זה.

ליאורה לס: הניסוי הוא 24 שעות ביממה, במשך שלושה ימים.

ליאורה לס: מנסים להוציא כמה שיותר מהחתול.

ליאורה לס: למעשה אנחנו מחליפים משמרות, כי אי-אפשר לעמוד בזה במשך שלושה ימים רצופים, וכל אחד, במשמרת שלו, מריץ את הגירויים שלו, ורושם את התגובות של המוח לגירויים שלו.

ליאורה לס: אחר כך כל אחד מנסה לעשות אנליזות של אותם סיגנלים של המוח.

אילן שלגי: דיברנו קודם על קוף, שאנחנו יודעים שהוא יותר קרוב אלינו, החתול קצת פחות.

אילן שלגי: עד איפה יורדים?

אילן שלגי: למשל, בחקר הרבייה עובדים הרבה על חולדות.

אילן שלגי: עד איפה אפשר לרדת בחקר המוח, כשיש דמיון אלינו?

ליאורה לס: עד זבובים.

ליאורה לס: גם בזבובים עוסקים בחקר המוח, אבל אתה לא יכול לשאול את הזבוב שאלה מהסוג של השאלות שלי.

יהודית גידלי: עד כמה את חושבת שהמוח של הזבוב קרוב למוח שלנו?

יהודית גידלי: זאת בעצם היתה השאלה.

ליאורה לס: היחידה הבסיסית של המוח היא יחידה שהיא עמוקה מאוד באבולוציה.

עידן שגב: תא עצב הוא תא עצב.

עידן שגב: זה דבר אוניברסלי.

עידן שגב: סינפסה היא סינפסה.

עידן שגב: השאלה, מה אתה שואל?

עידן שגב: אם אתה שואל בתחום של למידה וזיכרון, אנחנו חושבים שזה דבר אוניברסלי, ואפשר לדבר על הגנטיקה של הזבוב ויכולת הלמידה של הזבוב; אם אתה מדבר על רובוטיקה, אתה צריך לעבור לקופים, כי הידיים והגפיים והשליטה המוטורית מאוד דומה לשלנו.

ליאורה לס: המטרה היא כרגע לרדת כמה שיותר נמוך באבולוציה, ולהשתמש אפילו בחולדות במקום בחתולים, כי גם להן יש סוג של שמיעה כזה.

ליאורה לס: תודה.

מנחם מגידור: אמיר עמדי, למדת אצלנו תואר ראשון בביולוגיה, אבל למדת באקדמיה למוזיקה.

מנחם מגידור: מה למדת באקדמיה?

אמיר עמדי: סקסופון.

אמיר עמדי: האמת, שתואר ראשון כבר למדתי במדעי הרוח, כי עידן ואודי פתחו מסלול ניסיוני במקביל למסלול הזה לתואר ראשון, וזה מה שסחב אותי לכיוון הזה.

עידן שגב: מתוך שמונה שמתקבלים כל שנה, אנחנו מנסים לאזן כך שנקבל שני פיזיקאים, שני אנשי מדעי המחשב וכן הלאה.

מנחם מגידור: המגבלה של השמונה היא בעיקר מגבלה כספית.

עידן שגב: קשה לי עם זה שאנחנו מקבלים רק שמונה, והשמונה האחרים, הם ודאי לא פחות טובים, הם ישר נוסעים ל-MIT ל-CALTEC, לברקלי, ועל המקום הם מתקבלים.

עידן שגב: אני מאבד אנשים טובים מאוד, משום שאין לי כסף.

יהודית גידלי: הם גם חוזרים?

עידן שגב: היום יש סך הכול 25 איש בשלבים שונים של פוסט-דוקטורט.

עידן שגב: מתוך אלה שהיו בחוץ-לארץ וסיימו את הפוסט-דוקטורט, שישה מתוך העשרה חזרו לארץ.

עידן שגב: לא כולם נקלטו באקדמיה, חלקם חזרו להיי-טק פה.

מנחם מגידור: המתודולוגיה הזאת רלוונטית לתעשייה, לטכנולוגיה.

אמיר עמדי: אני עובד במעבדה של ד"ר אהוד זהרי מהמחלקה לנוירו-ביולוגיה, ואני אנסה להסביר לכם את עיקר המחקר.

אמיר עמדי: אני משתמש בטכנולוגיה שלMRI – Magnetic Resonance Imaging.

אמיר עמדי: זו טכנולוגיה שנכנסה בשני העשורים האחרונים, והיא חוללה מהפכה בחקר בני-האדם, בני-אדם מתנהגים.

אמיר עמדי: השיטה הזאת כל כך חזקה, משום שהיא מאפשרת הסתמכות על עובדה שרקמות שונות יש להן תגובה שונה לשדה מגנטי שמושרה עליהם.

אמיר עמדי: זה מאפשר לקבל תמונה אנטומית ברזולוציה טובה מאוד של המוח, של בן-אדם, בלי לפתוח לו את ה-cortex, וזה גם מאפשר לדעת את התפקוד של אזורים שונים במוח, תוך כדי הסתמכות על העובדה שרקמות שעוברות "אקסיטציה" והן פעילות, יש להן תכונות מגנטיות שונות.

אמיר עמדי: אני לא אכנס לפיזיקה של זה כרגע.

אמיר עמדי: בניסוי אופייני נבדק אדם במגנט, יסרקו לו את המוח, ואפשר לקבל מבנה מדוקדק מאוד של כל המוח שלו.

אמיר עמדי: אפשר לבנות מודל תלת-ממדי של מוח ספציפי של אדם ששכב לפני עשר דקות במגנט, ואתם יכולים לראות את הגבעות והעמקים, אפשר אחר כך לנסות ולחשוף מה שקבור בעמקים האלה, כדי לקבל ממש את כל המוח.

אמיר עמדי: שטח המוח הוא כמו נדל"ן, זה משהו שחסר, ופשוט מקפלים את המוח בהמון-המון קיפולים כדי להרוויח מקום.

אמיר עמדי: אפשר לתת לנבדק לשכב, לראות תמונות שונות, לעשות פעולות שונות, ולקבל את מפת הפעילות, זאת אומרת, לדעת איזה אזורים במוח היו פעילים.

אמיר עמדי: מה שאנחנו עושים אין-סוף פעמים בכל שנייה מהחיים שלנו, למשל, זיהוי תמונות, למחשב, המשימה הזאת היא סיוט, למשל, להיכנס לחדר ולזהות בין כוס לבקבוק.

אמיר עמדי: אנחנו עושים בלי לחשוב בכלל, בתוך שנייה, את הדברים הכי מורכבים שיש, בתוך סיגנלים רועשים, כמו שליאורה לס הראתה.

אילן שלגי: דיברת על זיהוי.

אילן שלגי: יש אנשים אומרים: אני לא זוכר פרצופים, או להפך, אני זוכר פרצוף, אני לא מקשר אותו עם שם.

אילן שלגי: האם זה נכון שלאנשים יש תכונות כאלה?

עידן שגב: בפירוש, ללא ספק.

עידן שגב: ראינו, למשל, שמוח של צייר קונקרטי, האזור שמטפל בפרצופים, אצל צייר קונקרטי הוא גדול יותר, לא מבחינת המשקל, אלא מבחינת החיווט.

עידן שגב: אתה מגייס תמיכת מוח גדולה יותר אם אתה צריך להיות צייר פורטרטים.

עידן שגב: יש דינמיקה, יש פלסטיות אישית, אבל יש הבדלים גנטיים בין-אישיים, האחד יותר טוב בשליפה של זיכרון פרצופי, השני, למשל - בזיכרון מספרי, ואנחנו לא יודעים למה.

אמיר עמדי: יותר מזה.

אמיר עמדי: עוד מעט נראה פה פרצופים, ותראו אזור במוח שבקונסיסטנטיות, אצל כל אדם שייכנס למגנט, האזור הזה יפעל, בדיוק בחלק האחורי של המוח, ויש אנשים שעברו שבץ, באזור הזה במוח, והם מסוגלים לזהות שיש שם פרצוף, אם יש להם הפגיעה הזאת, אבל הם לא מסוגלים להגיד מי האדם, והם משתמשים בכל מיני סימנים אחרים, כמו מה האדם לובש.

אמיר עמדי: כשמכניסים אנשים למגנט, מגלים שהמוח הוא משהו מסודר מאוד.

אמיר עמדי: זאת אומרת, יש אזורים שונים ממופים באזורים מאוד ספציפיים.

אמיר עמדי: למשל, תחושת המגע תמופה באזור מסוים, הראייה תמיד תנופה בחלק האחורי של המוח, פונקציות יותר גבוהות, כמו זיכרון ושפה, ימופו באזורים גבוהים יותר.

אמיר עמדי: השאלה ששאלנו במחקר שאני אציג לכם היום היא מה קורה למוח הזה, לקליפת המוח הראייתית, שהיא אזור נרחב מאוד במוח, כשהמידע שהיא בדרך כלל מעבדת, אצל כל האנשים, לא מגיע.

אמיר עמדי: למשל, בעיוורון.

אמיר עמדי: השאלה הזאת מקבלת משנה תוקף אם נזכור שמערכת הראייה בבני-אדם היא המערכת הכי חשובה מבחינת החושים, והיא מהווה 25%-35% מהמוח.

אמיר עמדי: זאת אומרת, רבע מהמוח מוקדש לראייה אצל בני-אדם.

עידן שגב: קליפת המוח.

אמיר עמדי: יש מיליארדים של נוירונים שהם "unemployed", פשוט, אין להם מה לעשות עקרונית, והרבה שנים חשבו שהתאים האלה לא מקבלים את התוצאה שהם רגילים לקבל, היו אפילו טענות שהם מתנוונים.

עידן שגב: אתה מדבר על עיוור מלידה.

אמיר עמדי: אבל אפשר לדבר גם על עיוורים שחזו ראייה והפסיקו, בגילים שונים לראות.

אמיר עמדי: היום אני אדבר רק על עיוורים מלידה.

אמיר עמדי: אני אדלג על כל המסלול המפותל שעברנו, כדי להגיע לנושא הבא.

אמיר עמדי: מה שמצאנו שלא רק שה-cortex הזה הוא לא חסר תעסוקה ולא פעיל, אלא הוא מגויס ומופעל על-ידי משימות גבוהות מאוד, אולי אפילו האזור הגבוה הכי בסיסי, שבדרך כלל מה שהוא מעבד זה נקודות של צבעים ופסים ואוריינטציות.

אמיר עמדי: הוא מפעל על-ידי משימות גבוהות, כמו, למשל, לזכור רשימת מילים ולשלוף אותן בזמן שאנחנו מבקשים מהנבדק במגנט, או, למשל, כשנותנים לנבדק שם של עצם, למשל, כוס, והוא צריך לשלוף: לשתות, להרים לשבור - פועל שמתאים לכוס.

עידן שגב: המוח יודע לפצות.

מנחם מגידור: זה יותר מפיצוי.

מנחם מגידור: הוא מגייס את האזור שהוא כאילו חסר שימוש, הוא מגייס את האזור הראייתי למטרות אחרות.

עידן שגב: אצל אדם נורמלי, כמונו, האזור הזה לא פעיל.

אמיר עמדי: מה שאתם רואים זו מפה של מוח שאפשר לשים עליו תוצאות של בדיקות כל העיוורים וכל הרואים, להחסיר את הפעילות בעיוורים פחות הפעילות ברואים, בזמן שהנבדקים מבצעים את שתי המשימות הגבוהות האלה, ואתם יכולים לראות שהאזורים הפרונטליים לא פעילים, לא משום שהם לא פעילים בעיוורים ולא פעילים ברואים, הם פעילים מאוד חזק בשניהם, אבל לעיוורים יש אקסטרה פעילות, אקסטרה אזור, שמעבד זיכרון מילולי, בצד שמאל של המוח.

עידן שגב: זה מאוד יוצא דופן ומדהים, לכן המחקר של אמיר עמדי התפרסם ב"ניו-יורק טיימס" וב"דר-שפיגל".

אמיר עמדי: השלב הבא: יש להם אזור נוסף במוח, שמעבד, אבל האם זה תורם להם משהו?

אמיר עמדי: האם זה שיש להם אקסטרה פעילות במוח זה גם תורם ליכולות שלהם?

אמיר עמדי: התוצאה היא: חד-משמעית כן, כמעט לא משנה באיזה סוג מבחן משתמשים.

אמיר עמדי: יכולות הזיכרון, ואתם יכולים לראות את הממוצע, והממוצע של אוכלוסיית העיוורים היא הרבה יותר גבוהה מהממוצע באוכלוסייה.

אמיר עמדי: זאת אומרת, האקסטרה פעילות שהם גייסו באזורים הראייתיים גורמת ליכולות זיכרון משופרות.

אמיר עמדי: אנחנו הופתענו, וגם חוקרים אחרים בעולם.

אמיר עמדי: אבל, אם אתה חוזר אפילו לתלמוד, דבר ראשון, המושג "סגי נהור", במקור הוא "מאור גדול".

אמיר עמדי: זה היה הכינוי של עיוורים, כי מאוד החזיקו מעיוורים, לא כמו היום.

אמיר עמדי: בבתי מדרש היה עיוור שהיה צריך לזכור את כל התלמוד בעל-פה ולהעביר ממקום למקום.

אמיר עמדי: כשהיו רוצים ציטטה מסוימת, היו באים ל"רמי ששת", למשל, שהוא היה אדם עיוור - ויש סיפורים על עוד כמה אנשים כאלה - והוא היה שולף מהזיכרון.

אמיר עמדי: הם היו שולפים מהזיכרון, ויש ציטטה שאומרת, שאם אדם עיוור נתן לך את הציטטה בעל-פה, אתה יכול לסמוך על זה.

אמיר עמדי: אחר כך זה הפך להיות די מוזר שקוראים "מאור גדול" לעיוורים, ושמזה התפתח הביטוי סגי נהור.

אמיר עמדי: כמו שיש שונות ביכולות של הנבדקים העיוורים, כך גם בכל אוכלוסייה שתיקח, יש כאלה שהם בגדר הממוצע, יש כאלה שפחות טובים, יש כאלה שיותר טובים.

אמיר עמדי: אבל, אצל העיוורים יש נבדקים עיוורים שהם פחות או יותר ממוצעים באוכלוסייה, ויש כאלה שהם מדהימים, זאת אומרת, הם אפילו הרבה מעל המאיון העליון.

אמיר עמדי: אם תסתכל על דפוס הפעילות ב-cortex, ותסתכל על רמת הפעילות לזיכרון מילולי, תראה שיש נבדקים עם רמת פלסטיות גבוהה מאוד, זאת אומרת, פעילות גבוהה לזיכרון.

אמיר עמדי: אם תסתכלו על הדבר הזה בנבדקים רואים, לא תראו שם שום פעילות, תראו פעולות פרונטליות של זיכרון מילולי.

אמיר עמדי: בנבדקים העיוורים, בכולם, יש רמה מסוימת של פעילות, ויש כאלה שהפעילות אצלם עצומה.

אמיר עמדי: הממצא הוא שככל שהיתה לך יותר פלסטיות במוח, זאת אומרת, רמת הפעילות, רמת הסיגנל, גבוהה יותר, יכולות הזיכרון שלך, יחסית לאוכלוסייה הכללית, יהיו יותר גדולות.

עידן שגב: זה מתקשר לתופעה של אוטיסטים בעלי יכולות מדהימות בתחומים מסוימים?

אמיר עמדי: אולי ההבדל שלהם מאוטיסטים, שאנחנו לא יודעים מה הבסיס גם לאוטיזם וגם ליכולות הגדולות שלהם.

אמיר עמדי: בעיוורים מאוד ברור מה חסר להם ואיזה אזורים במוח פעילים, וכתוצאה מכך מה הדפוס של פלסטיות שנצפה לה.

אמיר עמדי: באוטיזם עדיין לא ברור אפילו מה מקור הבעיה, או מה חסר להם.

אמיר עמדי: הדבר האחרון שאני אציג.

אמיר עמדי: כדי לאושש את המחקר הזה, שיתפנו פעולה עם קבוצת חוקרים מה-NIH, ואפשר היום, בשיטות שונות, להפריע לפעילות באזורים שונים, גם ברואים וגם בעיוורים, עם TMS.

אמיר עמדי: אני לא אכנס ממש לפרטי השיטה.

עידן שגב: תא היכול לגרות את המוח ספציפית.

אמיר עמדי: להפריע לאזור מאוד-מאוד ממוקד במוח, ולקלקל פונקציה לשנייה אחת, לאלף "מיליסקנד".

אמיר עמדי: אחר כך הכול חוזר.

אמיר עמדי: מה שאפשר לראות כשעושים את זה, שיש להם פעילות באזור ברוקה, ורניקה וכן הלאה, שאותה יש גם לעיוורים, אבל לעיוורים יש אקסטרה פעילות ב-cortex הרסיפטלי, ואם נעשה TMS לרואים, נפריע להם לפעילות, באזורים ראייתיים, זה לא ישפיע, זה לא יפריע להם לעשות את המשימות האלה.

אמיר עמדי: לעיוורים יש אקסטרה פעילות ב-cortex, והיא גם פונקציונלית.

אמיר עמדי: אפשר להפריע בנקודת זמן מסוימת לנבדק העיוור, והוא לא יצליח לשלוף את המילה, בזמן שזה ב-cortex הראייתי.

עידן שגב: איך אתה עושה את הניסויים שלך?

אמיר עמדי: לניסויי MRI יש כמה שיטות.

אילן שלגי: מי הנבדקים?

אמיר עמדי: הנבדקים הרואים, אותם די קל לגייס.

אמיר עמדי: בנבדקים העיוורים היה לנו מזל גדול, כי באוניברסיטה העברית יש מרכז סיוע ללימוד לעיוורים, ויצרנו אתם קשר.

אמיר עמדי: מעבר לגיוס נבדקים, הם עזרו לנו להכין את הגירויים בכתב ברייל, הם עזרו לנו לראיין את העיוורים ואת האנשים שמנהלים את המרכז כדי להבין איך העיוורים מתמודדים ביומיום, וזה עזר מאוד לבנות את המחקר.

אמיר עמדי: אני אסיים בקטע מהספר של מאיר שלו: "והעיוורים האלה שגרים בחשכה, הם תלויים בזיכרון הרבה יותר מאתנו".

אמיר עמדי: בתחילת המאה היו דוורים שמסתובבים על חמורים ומחלקים מכתבים, ומאיר שלו מתאר שם דוור עיוור.

אמיר עמדי: דוור רואה מסתכל על התמונה, הוא נמצא באור, והוא יודע איפה לחלק, והפקיד העיוור שהיה מסתובב על החמור, היה משנן את כל המענים של המכתבים, ואחר כך מחלק אותם.

אמיר עמדי: תודה.

אילן שלגי: הוא גם זוכר את סדר המכתבים בתיק שלו.

אילן שלגי: בית הספרים הלאומי

יורם צפריר: בית-הספרים הלאומי באוניברסיטה הוקם ב-1892.

אילן שלגי: איפה הוא הוקם?

יורם צפריר: בירושלים.

יורם צפריר: הוא נקרא אז מדרש אברבנאל.

יורם צפריר: כבר ב-1918, כשדובר על הקמת האוניברסיטה העברית, היא עוד לא הוקמה למעשה, הוחלט בהסתדרות הציונית שתהיה ספריית מכללה, כך קראו לזה.

יורם צפריר: ב-1920 התחיל לעבוד כאן איש מאוד נחשב, פרופ' שמואל יהודה ברגמן, לימים אחד מגדולי האוניברסיטה בכל הדורות, פילוסוף נודע.

יורם צפריר: הוא הגיע לכאן כספרן המקצועי, והוא כבר הקנה לבית הספרים כיוון אוניברסיטאי.

יורם צפריר: זה לא עבר פשוט, כי האנשים בירושלים לא אהבו את הכיוון המחקרי, הם רצו יותר ספרייה לאומית במובן הפשוט.

יורם צפריר: אבל, הקו שהוא הנהיג התקבל, למזלנו הגדול.

יורם צפריר: והחל מ-1920, לפני שהוקמה האוניברסיטה העברית בשנת 1921, המקום כבר נקרא בית הספרים הלאומי באוניברסיטה.

יורם צפריר: ב-1930 המשרד הועבר להר-הצופים, ב-1948 הוא יצא לגלות, ב-1960 הוא התרכז בבניין הזה.

יהודית גידלי: איפה הוא היה בין 1948 ל-1960?

יורם צפריר: הוא היה מפוזר בירושלים: בטרה-סנטה, וחלק גדול בהר-הצופים עצמו.

יורם צפריר: הורדת הספרים זה סיפור עלילה מרתק, שלקח הרבה שנים.

יורם צפריר: מבחינה כמותית, הגידול העצום היה לאחר הקמת המדינה.

יורם צפריר: עד היום אין שום חוק שמדבר על ספרייה למדינת ישראל, זאת אחת הבעיות שהמערכת שלכם עומדת בפניה, ועבודה נעשתה בכיוון הזה.

יהודית גידלי: יש חוק הפקדת ספרים.

יורם צפריר: אני אעביר לכם את כל החומר בצורה מסודרת.

יורם צפריר: היה בירור של מעמד הספרייה כספרייה לאומית, ופרופ' מגידור יכול לספר לכם איך האוניברסיטה העברית נשאה את הספרייה הזאת על כתפיה, מבלי שהמדינה הכירה בזה, עד 1999, רק אז התחלף הגלגל.

יורם צפריר: החל מ-1996 התחיל כדור שלג חשוב להתגלגל.

יורם צפריר: התברר שלמעשה המדינה זקוקה למשהו אחר.

יורם צפריר: האוניברסיטה הכירה בזה, יד הנדיב הכירה בזה.

יורם צפריר: אבל יד הנדיב, שבאה בנדיבות רבה לנושא, אמרה שהיא לא מוכנה לבנות או לעשות משהו, אלא כחלק מתוכנית מקיפה.

יורם צפריר: וב-1996, שר החינוך, זבולון המר, נשיא האוניברסיטה העברית, חנוך גוטפרוינד, והלורד רוטשילד, יושב-ראש יד הנדיב, הקימו ועדה בין-לאומית, שהיו בה מטובי הספרנים, חמישה חברים - שניים ישראלים ושלושה מבכירי הספרנים בעולם - והם כתבו דוח מאוד ביקורתי על מצב הספרייה, וטענו שלקראת האלף השלישי צריך להקים משהו בסדר גודל שונה לחלוטין.

יורם צפריר: זאת, מתוך הערכה עצומה לאוסף שהיה, הוא הגיע ל-5 מיליון ספרים.

יורם צפריר: הם אמרו שזה לא מספיק.

יורם צפריר: באמצע 1998 הוגש הדוח, היו ניסיונות לממש אותו בכל מיני גופים.

יורם צפריר: לא ניכנס לפרטים, אבל בעיקרו של דבר, לעבוד מול הממשלה.

מנחם מגידור: המלצת הדוח היתה להקים תאגיד על-פי חוק, שלאוניברסיטה העברית יהיה מעמד מיוחד בתאגיד הזה.

מנחם מגידור: השקעתי הרבה שעות כדי לשבת עם שרי אוצר, עד שהייתי מגיע לדבר עם שר אוצר אחד, הוא כבר התחלף.

יורם צפריר: ברגע שהגעתי לכאן, באוקטובר-נובמבר 2001, הוצגה בפני, כמשימה ראשונה, שהיא העיקרית שהיתה בתקופה שלי, לנסות ולהעביר את המהלך הזה.

יורם צפריר: הלורד רוטשילד היה כאן ב-19 בנובמבר 2001 ואמר שהוא רואה את עצמו מחויב לתהליך הזה.

יורם צפריר: הוקמה ועדה חדשה, עומד בראשה הפרופ' יצחק זמיר.

יורם צפריר: ביום שלישי זה, בעוד שלושה ימים, היא חותמת את הדוח שלה, לאחר שנה וחצי של עבודה מאומצת מאוד, עם ארבע ועדות משנה, שכל אחת טיפלה בנושא מסוים.

יורם צפריר: היו הרבה מאוד התייעצויות עם משפטנים וכלכלנים, חלקם, חברות ייעוץ או רואי חשבון.

יורם צפריר: היתה עבודה יוצאת מן הכלל ועבודת מטה מעולה.

יורם צפריר: היא תוגש עם נספחים, וזה המסמך אולי הכי רחב והכי חשוב שאי-פעם נכתב על המוסד הזה.

יורם צפריר: שלושה גופים צריכים לומר כן: האוניברסיטה העברית, שהיא יזמה את המהלך, ממשלת ישראל, וזה אולי החלק הכי קשה בעניין.

יורם צפריר: אם שני הגופים האלה יאמרו כן, ולומר כן, זה לא רק הצהרת כוונות, אלא גם מימוש תקציבי, שהוא לא דרמטי כל כך, אבל הוא לא פשוט בימים האלה, זה לא מהפך, יש כאן גידול איטי, יד הנדיב תצטרף בסכום של 80-90-100 מיליון דולר, שעיקרו יוצא על חידוש הבניין הזה, שהוא בשקיעה.

יורם צפריר: הוא יפהפה, אבל חייבים לעשות לו מתיחת פנים רצינית, ויבנו מבנה, כנראה בשטח החניה למטה, ויחברו ביניהם בחיבור קרקעי, כדי לא לקלקל את האדריכלות.

יורם צפריר: המעמד הלאומי שלה יהיה, למשל, בכך, שמערכת הביטחון של האוניברסיטה העברית לא תבדוק כל אדם שבא לספרייה, אלא תהיה מערכת נפרדת עם חניה בצורה מוסדרת, תהיה גישה יותר מסודרת לנכים, כל מה שנדרש היום לציבור, ויהיו כמובן תשתיות טכנולוגיות חדשות.

יורם צפריר: הרבה מאוד עבודת דיגיטציה, כלומר, סריקה ממוחשבת, אתר אינטרנט.

יורם צפריר: הדוח מפרט את כל הנושאים האלה.

יורם צפריר: שלוש המטרות העיקריות, הקלאסיות, אם אפשר לומר, של בית-הספרים הלאומי, מצד אחד, יצירת בית גנזים, לאסוף את גנזי הרוח, אוצרות הרוח של העם היהודי, כך הם ראו את זה, כי מדינת ישראל עוד לא היתה כשהצהירו על הכוונות.

יורם צפריר: אנחנו יכולים להוסיף את מדינת ישראל על כל מרכיביה.

יורם צפריר: הגישה היא, שמה שנכתב בערבית חייב להגיע הנה בדיוק כמו מה שנכתב בעברית, ברוסית בארמנית, בכל שפה שהיא, כי זה חלק מהתמונה התרבותית של המדינה, ואנחנו רואים בזה שליחות.

יורם צפריר: למרות שאין לנו כתב מינוי, אנחנו רואים עצמנו כממונים על הנושא הזה.

יורם צפריר: זה בית הגנזים הגדול, אבל זה מורחב גם לנושא של ארכיונים ואוספים.

אילן שלגי: עד כמה יש בארץ עוד ספריות, עוד מוזיאונים, שאם יהיה מיסוד ותהיה חקיקה, יהיה צורך לכנוס אותם לכאן?

יורם צפריר: אין כוונה לעשות את זה.

מנחם מגידור: אני מבין שהשואל מדבר על לחצים.

אילן שלגי: כן, יבוא מישהו ויגיד: מה פתאום?

אילן שלגי: גם לנו יש, גם לנו צריך לעזור.

מנחם מגידור: אני חושב שהמעמד של המוסד הזה דומיננטי מאוד ורחב מאוד.

יורם צפריר: הוא מוסכם על הכול, לדעתי.

אילן שלגי: גם בוותק, גם במיקום, גם בירת ישראל.

יורם צפריר: בתוקף התפקיד שלי כאן, אני יושב-ראש המלמ"ג, ועד הספריות, שלוש ספריות, ולא שמעתי דבר כזה.

יורם צפריר: יש הכרה מלאה בנושא הזה, ויש מגמה לשתף פעולה, גם מבחינה טכנולוגית.

יורם צפריר: הציפייה מהספרייה, שהיא תקבל את המנהיגות הספרייתית לעניינים של קטלוגים, של אחידות, שאדם ייכנס ויידע למצוא את עצמו בכל הספריות.

יורם צפריר: הרבה מאוד כבר נעשה כאן, יש כל מיני מאגרי מידע משותפים שאנחנו מובילים בהם.

יורם צפריר: זאת עבודת נמלים איטית.

יורם צפריר: הייתי אומר, אם ירצה השם, אם הייתי מאמין בזה, ביום חמישי זה, ה-1 בינואר, נקבל לעבודה את האיש הכי מוסמך בארץ, פרופ' אלחנן אדלר, שכבר יושב כאן באוניברסיטה.

יורם צפריר: זה ללא ספק יהיה קידום אדיר בכל המערך הזה.

יורם צפריר: הנושא בהחלט יקבל קדימה.

יורם צפריר: כמו שאמרתי, אנחנו כוללים גם ארכיונים, אוספים, כתבי יד, לא רק ספרים, גם עבודה לכיוון העם היהודי בכלל.

יורם צפריר: כל מה שיש בעולם בנושא יודאיקה מעניין אותנו.

יורם צפריר: פרטים אני אתן בהמשך, אבל זה אומר רכישה, רכישה מסיבית מאוד.

יורם צפריר: אם בארץ כל אחד חייב לתת, על-פי חוק, שום מו"ל בחוץ לא יתרום את הדברים.

יורם צפריר: או שעלינו לקנות אותם או לקבל אותם במתנות, אנחנו עושים גם מזה וגם מזה.

יורם צפריר: הספרייה של מדינת ישראל, של העם היהודי - זו ספריית מחקר מרכזית של האוניברסיטה העברית ושל מדינת ישראל בכלל בשלושה תחומים: תחומי היהדות בעיקר; תחומי מדעי הרוח הכלליים; תחומי מדעי המזרח הקרוב והאיסלאם.

יורם צפריר: מבחינת היהדות, זו הספרייה המובילה בעולם.

יורם צפריר: באשר למדעי המזרח, זו אחת הספריות הטובות בעולם, לדעת כל המומחים, ואין כוונה לרדת מהליגה הזאת.

יורם צפריר: והתחום השלישי הוא מדעי הרוח הכלליים: היסטוריה, פילוסופיה, מדעי הדתות, קלאסיקה.

יורם צפריר: באוניברסיטה העברית על הר-הצופים יש ספרייה מצוינת, שהיא מכוונת לתארים הראשונים, היא ספריית תלמידים של הסטודנטים, שלמעשה היא סגורה למי שאיננו באוניברסיטה.

יורם צפריר: הספרייה שלנו היא ספרייה פתוחה, זה אחד מהעקרונות שלה.

יהודית גידלי: צריך לשלם?

יורם צפריר: מי שרוצה לשאול, משלם 174 שקלים לשנה.

מנחם מגידור: נושא שיעמוד על הפרק הוא הפסקת ההשאלה.

מנחם מגידור: ספריות לאומיות, בדרך כלל לא משאילות.

מנחם מגידור: אתה יכול לקרוא בחדר קריאה, אתה יכול לקבל תצלומים.

יורם צפריר: זאת המגמה, אבל זה עוד לא נדון, כי יש פנים לכאן ולכאן.

יורם צפריר: אני מעריך שזה הכיוון.

אילן שלגי: הייתי בספרייה החדשה בלונדון לפני שנה.

רוזלין דיוק: באנגלייה יש מערכת של ספריות ציבוריות, מה שאין לנו.

יורם צפריר: העניין האחרון, שהוועדה ממליצה מאוד, הוא ברוח הימים האלה, שהספרייה לא רק תאסוף ולא תהיה רק ספרייה לחוקרים, אלא תפתח את עצמה לקהילה, תשתלב במערכת החינוך.

יורם צפריר: כבר עכשיו יש לנו עבודות מצוינות על האינטרנט, ואתה יכול לראות אותן מכל נקודה בעולם.

יורם צפריר: זה מקבל שבחים ותהודה עצומה על אוסף הכתובות ומפות ירושלים וכתבי יד של התלמוד, ועוד מעט תהיה עיתונות היסטורית.

יורם צפריר: אנחנו כל הזמן עובדים על דברים חדשים, וזה נעשה בכסף של תרומות.

יורם צפריר: ברגע שזה ייגמר - זה ייגמר.

יורם צפריר: הדברים יוצאים מן הכלל, אבל הציפייה היא שזה יוכפל, ושזה יהיה שיטתי.

יורם צפריר: זאת אחת הציפיות של הוועדה מהספרייה.

יורם צפריר: תוכנית עתידים

אילן שלגי: אני יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, וכל פרוייקט חינוכי מעניין אותי.

אילן שלגי: כשהציעו לי, מתוך כמה דברים באוניברסיטה העברית, מה לראות, ביקשתי להכיר אתכם.

אילן שלגי: תודה רבה שמצאתם את הזמן.

אילן שלגי: נמצאת אתי מנהלת הוועדה, ואביאל אהרן, העוזר שלי.

מנחם מגידור: ברגע ששמעתי על תוכנית עתידים, התפעלתי.

מנחם מגידור: אמרתי שאנחנו חייבים להיכנס לעניין הזה בצורה חזקה, משום שהיא לא עושה הנחות.

מנחם מגידור: כלומר, התלמידים חייבים לעמוד בבגרות, ברמה הכי גבוהה, ובפסיכומטרי, מבחינת דרישות הלימודים באוניברסיטה.

מנחם מגידור: אין שום הנחות.

מנחם מגידור: נותנים את האמצעים כדי לנסות להתמודד, גם אמצעים לימודיים וגם חומריים, אבל לא מוותרים על הדרישות.

מנחם מגידור: זה מסר שראוי שמערכת החינוך תאמץ במישורים הרבה יותר רחבים.

מנחם מגידור: הכוונה שלי היא שהחבר'ה האלה יהיו מורים.

מנחם מגידור: איך אתם רואים את הקריירה שלכם כמורים למדעים?

אלטינה בוכריס: זה הולך להיות מאוד מעניין.

אלטינה בוכריס: בינתיים אין שום קשר בין מה שאני לומדת למה שאני הולכת ללמד.

אלטינה בוכריס: בבית-הספר לא מלמדים אינפי ואלגברה ליניארית.

אלטינה בוכריס: אני רואה את המרצים שמלמדים אותנו, אני יודעת שמורים גם מתמודדים עם בעיות משמעת.

אלטינה בוכריס: הקיצור, הולך להיות מעניין.

עידו שלם: חל אצלכם מהפך או שינוי ביחס לתפקיד של המורה מאז שהתחלתם את הלימודים?

מקסים ספייסקי: אני כל הזמן מנסה לדמיין את עצמי בתור מורה, להחליף את המרצה, מה הייתי עושה, איך הייתי עושה את זה במקומו.

מקסים ספייסקי: לפני זה לא הייתי חושב על זה, עכשיו זה הופיע.

מנחם מגידור: אני מבין שהחלק הפדגוגי עוד לא נכנס.

ליאורה לינצ'בסקי: בקטן.

ליאורה לינצ'בסקי: היה שיעור אחד שהוא רק טעימה ממחשבת החינוך.

אילן שלגי: האם הם רואים את עצמם חוזרים ליישוב שלהם, לעיר שלהם?

מקסים ספייסקי: זאת מטרת התוכנית.

שירי יוסף: אני מאוד רוצה לחזור ליישוב.

שירי יוסף: המורה שלי לכימיה יוצאת לפנסיה בדיוק כשאני מסיימת ללמוד.

אילן שלגי: שם מכירים אותך כשהיית תלמידה, ואולי זוכרים לך דברים כאלה או אחרים.

שירי יוסף: יש שתי מורות לכימיה סך הכול בבית הספר, אין הרבה שלומדים.

שירי יוסף: הרכזת נשארת, והמורה לכימיה בדיוק יוצאת לפנסיה, אז הרכזת אמרה לי: יופי, עכשיו תבואי, תחליפי אותה, אני כבר מקבלת אותך לתפקיד.

חיים רבינוביץ: זאת בדיוק הבעיה.

חיים רבינוביץ: אין שם עתודה למורים במקצועות המדעיים.

חיים רבינוביץ: אנשים שלומדים מקצועות מדעיים בפריפריה, בדרך כלל לא מגיעים להשכלה שמורים אמורים להגיע אליה.

חיים רבינוביץ: זאת בדיוק מטרת התוכנית הזאת.

ליאורה לינצ'בסקי: בתעודת הוראה באוניברסיטה העברית בירושלים, במשך כמעט עשר השנים האחרונות, לא היה שום סטודנט לפיזיקה שלמד לתעודת הוראה.

ליאורה לינצ'בסקי: כלומר, לימודים לתעודת ההוראה בפיזיקה נסגרו באוניברסיטה לפני עשר שנים.

אלטינה בוכריס: אני לא חושבת שמה שאמרת נכון לגבי מתמטיקה ופיזיקה, בכל אופן אצלי בבית-הספר.

אלטינה בוכריס: הכיתה שלנו, של חמש יחידות במתמטיקה, היתה מלאה בתלמידים.

אלטינה בוכריס: מילאנו כיתה של 30 תלמידים, וגם בפיזיקה היו 15.

אלטינה בוכריס: זה לא הרבה, אבל עדיין היו שתי מורות ומילאו כיתות.

חיים רבינוביץ: לא אמרתי שאין תלמידים, אמרתי שקשה למצוא מורים, אנשים שהכשירו את עצמם להוראה.

אלטינה בוכריס: לא היה מחסור אצלנו בבית הספר במורים לפיזיקה ולמתמטיקה.

אלטינה בוכריס: כימיה, נראה לי שבכלל לא למדו.

אילן שלגי: אחרי הלימודים כאן, כמה שנים אתם מחויבים להיות מורים?

מנחם מגידור: שש שנים.

אילן שלגי: מישהו הזכיר פה קודם קבע?

ורד פרוינד: שלוש שנות לימוד חובה ושלוש שנות שירות קבע.

ורד פרוינד: זה מסלול בעתודה האקדמית.

אילן שלגי: הם יהיו חיילים, ששלוש שנים הם יעשו בתנאי חובה ושלוש שנים בתנאי קבע, וכל שש השנים, מורה כזה אמור להיות באותו מקום, באותו בית-ספר, בדרך כלל מהמקום שהוא בא ממנו.

עידו שלם: או במכללות צבאיות של צה"ל.

עידו שלם: בצה"ל יש מכללות שמלמדות תלמידי תיכון, ויכול להיות שחלקם, על-פי הצרכים, יחזרו גם למכללות האלה, אבל זה עדיין טיפול באותה אוכלוסייה.

אילן שלגי: כמה סטודנטים יש בתוכנית הזאת?

ורד פרוינד: זה המחזור הראשון, ואנחנו מקווים לגדול אתו.

אילן שלגי: סיימתם תיכון לפני שנה?

קריאות: פחות.

חיים רבינוביץ: צריך לזכור שהתוכנית הזאת התחילה אחרי סוכות, אחרי שכל הקצוות נסגרו.

חיים רבינוביץ: לקחנו אותה כפיילוט, אמרנו שאנחנו לא עושים הנחות.

אילן שלגי: באיזה ממדים צה"ל החליט שהוא הולך על זה?

אילן שלגי: האם זה פרוייקט ניסיוני, האם הכוונה היא בשנה הבאה להגדיל את המספר, מאיפה התקציבים?

ורד פרוינד: היעד היה לפתוח את השנה עם 30 תלמידים, ומאחר שהתחלנו לאתר את המועמדים במהלך השנה, לא הגענו ליעד.

ורד פרוינד: ממש בימים האלה נסכם את היעד לשנה הבאה.

ורד פרוינד: אנחנו נמצאים בקשר עם משרד החינוך, עם משרד האוצר, על עניין התקציבים, וזה לא פרוייקט שבסוף רק הצבא נהנה ממנו.

ורד פרוינד: יש ממשקים שצריך לפתור.

חיים רבינוביץ: ראש הממשלה בחנוכה הטיל על השר במשרד האוצר ועל שר הביטחון להגיש לו בתוך חצי שנה תוכנית תקציבית לנושא של עתידים.

אילן שלגי: יש לכם פטרון מכובד מאוד.

ורד פרוינד: כל תוכנית עתידים, כשמסתכלים עליה, יש בה יתרונות משמעותיים מאוד לצבא, אבל לא כל כולה לצרכים של הצבא.

ורד פרוינד: הצבא לקח על עצמו, כמו בפרוייקטים אחרים, מעורבות לעשייה בקהילה, לעזרה בהיבט החברתי-לאומי.

אילן שלגי: אני מבין שרוב הזמן, כל אחד לומד בפקולטה בחוג שלו, וההתחברות שלכם היא בנקודות מסוימות או לפי תוכנית.

מקסים ספייסקי: שלא כמו העתודאים האחרים, אנחנו מאוד מחוברים, כולם חברים.

מקסים ספייסקי: העתודאים האחרים שאני מכיר, הם לבד, כל אחד עם מספר החברים שלו, וזהו.

עידו שלם: זו חלק מהתפיסה שהובילה אותנו בתוכניות.

עידו שלם: אנחנו לא יכולים לחייב, אבל המלצנו לכולם לגור במעונות, וביחד, משום שחלק מהפעילות מתבצעת גם מעבר לשעות הלימודים.

עידו שלם: להיות מורה זה לא תפקיד קל, וצריך להתכונן להיות מורה בפריפריה, וגם זה לא קל, וצריך לבנות את היכולת ואת המוכנות שלהם בצורה טובה ויסודית.

עידו שלם: לכן, בין היתר, החיבור בין פרופ' לינצ'בסקי, שההתמחות שלה זו הוראת המתמטיקה, לבין שני זיו, שמרכז את התוכניות גם מעבר לשעות הלימודים, תורם ליצירת מכפיל כוח, שהוא גם מקצועי וגם איכותי.

מנחם מגידור: מרכיב חשוב לתוכניות עתידים זה במקרה שמישהו נתקל בקשיים, כשיש לו צרות באינפי וכן הלאה.

מנחם מגידור: אנחנו מספקים גם לחבר'ה האלה עזרה במידה ויש קשיים.

קריאה: למרות שהאוניברסיטה, בחלק מהמקרים, נותנת מענה, למשל, לכימאים שלומדים פיזיקה, אנחנו יודעים שיש להם קושי.

קריאה: אבל, בתוכנית הזאת ניסינו לעשות משהו לא סטנדרטי במונחים רגילים, מתוך שיחה עם רוני קוזלוב, ראש החוג לכימיה, לעשות מכינה שאמורה לתת להם כלים להתמודד עם הפיזיקה והמתמטיקה בשלב הראשון, בסמסטר (בפעמים קודמות כתבת סימסטר) הראשון.

קריאה: ברמה מסוימת זה עבד.

קריאה: היה שבוע שבו למדנו איך לומדים באוניברסיטה מתמטיקה ועל ההבדל בתפיסות הלימוד בין התיכון לאוניברסיטה.

קריאה: בגדול, זה השיג את המטרות, גם מבחינת ההתאפסות באוניברסיטה וגם מבחינת המתמטיקה עצמה.

קריאה: כל שאר הכלים של עתידים ושל הצבא הם זמינים מאוד, גם מבחינת הליווי האישי וגם מבחינת הליווי האקדמי.

עידו שלם: מה שניסו לעשות באותו שבוע מכינה זה, לתת את כישורי החשיבה, ולהגיד: הולכים ללמוד פה בצורה שונה.

עידו שלם: זאת אומרת, הלימוד באוניברסיטה, של אותם מקצועות שלמדתם, מתבצע בצורה שונה, ולהקל את המעבר.

עידו שלם: עבור הסטודנטים שנכנסים.

עידו שלם: בינתיים אנחנו מתרשמים שזה טוב, ויכול להיות שנרחיב את זה גם עבור עתודאים אחרים של עתידים, או אולי בכלל.

אילן שלגי: הם מתחברים עם צה"ל, למשל, לקורסים, בתקופת החופשות, כמו עתודאים?

ורד פרוינד: כן, הם עתודאים לכל דבר ועניין.

ורד פרוינד: אם בקיץ הראשון העתודאים עושים טירונות, גם הם יעשו טירונות.

ליאורה לינצ'בסקי: אנחנו מתכוונים, בתקופת הקיץ, לעשות אתם פעולות שיכינו אותם לעבודה בעיירות היעד שלהם, כמו קייטנות מידע.

ליאורה לינצ'בסקי: אנחנו מקווים שהם יתפסו תפקידים בכירים יותר מאשר רק להיות מורים למתמטיקה, פיזיקה, כימייה וביולוגיה, אלא גם יתנו תנופה.

מנחם מגידור: יש פה דבר מאוד חשוב, שצריך לזכור, שהוא חלק מהייחודיות של התוכנית.

מנחם מגידור: החבר'ה האלה יהיו חיילים לכל דבר ועניין, ויעבדו את השעות הצה"ליות ולא את השעות של בית-הספר.

מנחם מגידור: זאת אומרת, מעבר לשעות בית-הספר הם ישולבו בפרוייקטים, הם יעשו חיזוק נוסף.

מנחם מגידור: מערכת החינוך מרוויחה פה מורה לחיים, אבל לא מורה לכל החיים.

מנחם מגידור: אנחנו בשאיפה, וזאת חלק מהחשיבה עם משרד החינוך, שאחרי כשש שנים, אחרי שהם מסיימים, מי שירצה, ימשיך.

מנחם מגידור: הם לומדים לתארים מלאים, בניגוד ללא מעט מהמורים המקצועיים בבתי-הספר, שלא לומדים לתואר מדעי מלא.

מנחם מגידור: התארים שהם לומדים לקראתם מאפשרים להם ללכת לתואר שני, לא בחינוך, אלא במקצוע שבו הם למדו, וללכת אחרי זה לתעשיות הביו-טכנולוגיה או ההיי-טק או לכל כיוון אחר.

מנחם מגידור: העיקרון פה זה מורים שנותנים שש שנים טובות וחשובות, וחלקם ממשיכים הלאה.

חיים רבינוביץ: הבעיה בהוראת המדעים היא בדיוק מה שציינת כרגע.

חיים רבינוביץ: מעט מורים שהתואר שלהם הוא במקצוע שהם מלמדים.

חיים רבינוביץ: נכון שלא בהכרח צריך ללמד את החומר של האוניברסיטה, לא בהכרח מלמדים אינפי או אלגברה, צריך יותר ללמד את זה, וכבר דיברנו קודם על נושא תוכנית הלימודים בתיכון, ויש לי מה להגיד על תוכנית הלימודים בתיכון.

חיים רבינוביץ: אני לא נורא מאושר ממנה, אבל מאוד חשוב שהמורה יהיה בעל השכלה עמוקה בכלל, ובמקצוע שהוא מלמד בפרט.

חיים רבינוביץ: יש מעט מאוד מורים, במיוחד בפריפריה, שהתואר שלהם, השכלתם, היא במה שהם מלמדים.

חיים רבינוביץ: יצירת הזרקה כזאת של מורים, שלמדו היטב את המקצוע שהם מלמדים, זה מאוד משמעותי מבחינת מערכת החינוך.

חיים רבינוביץ: נשאלה השאלה קודם לגבי מספרים, החזון של עתידים הוא להגיע ל-150 בשנה.

מנחם מגידור: לא כל הפוליטיקאים מבינים ששינויים במערכת חינוך זה תהליך איטי.

מנחם מגידור: מערכת חינוך זה משהו לטווח רחוק, זה לא דבר שאתה יכול לעשות בו שינוי מהיום למחר.

מנחם מגידור: אתה חייב שתהיה לך המחויבות לשינוי.

אילן שלגי: אני אומר מדי פעם ששר חינוך לא יכול לגזור סרטים כשפותחים מחלף, הוא אולי יכול להראות שהוא שליח של 2% במספר עוברי בחינות הבגרות, אבל השיקולים וההשקעות צריכים להיות כאלה שאת הפירות יקטוף מי שיהיה בקדנציה, לא זו שאחריו, אלא עוד אחת אחריו.

אילן שלגי: העניין הוא, שהיום אנחנו נוכחים במחדלים או בטעויות, במשגים, שנעשו, לפעמים, לפני עשר שנים או יותר.

אילן שלגי: אני מניח שגם דבר טוב כמו פרוייקט עתידים, גם זה לא נולד אתמול.

אילן שלגי: יכול להיות שאנשים במערכת החינוך, בצה"ל ובאקדמיה התחילו לחשוב על זה לפני חמש שנים, והנה, עכשיו אנחנו רואים את ההתחלה.

ורד פרוינד: התוכנית קמה בדיוק לפני ארבע או חמש שנים, והיא קמה בעקבות אותו תיאור שנתת קודם, שזיהינו שיש בעיה.

ורד פרוינד: מעכשיו לעכשיו התוכנית הזאת יצאה לדרך.

ורד פרוינד: לא היתה תוכנית של חשיבה ולמידה.

מנחם מגידור: היא ניסתה לפתור כמה בעיות.

מנחם מגידור: בעיה אחת היא, שצה"ל הרגיש שיש לו בעיה לגייס לעתודה אקדמית אנשים בעלי כישורים טכניים-מדעיים.

מנחם מגידור: דבר שני, שהוא לא פתרון בעיה לצה"ל, אלא זו בעיה חברתית - איך לשלב תלמידים מן הפריפריה בלימודי המקצועות "היוקרתיים" ביותר.

חיים רבינוביץ: הדלקנו נרות חנוכה במשרד ראש הממשלה, וכל אמצעי התקשורת, ללא יוצא מן הכלל, היו שם: אנשי טלוויזיה, רדיו ועיתונות כתובה.

חיים רבינוביץ: רצתי מהר הביתה לראות איך ידווחו על זה.

חיים רבינוביץ: מה, אתה חושב, קרה?

חיים רבינוביץ: זה לא הוזכר בתקשורת.

חיים רבינוביץ: תוכנית יפה כזאת פשוט לא מעניינת את התקשורת.

מנחם מגידור: יודפת אפק, אולי תוכלי להגיד מילה אחת על הצוערים בשירות הציבורי?

יודפת אפק: התוכנית שלנו היא גם לימודים של שלוש שנים.

יודפת אפק: המצטיינים יוכלו לקבל צ'ופר ולעשות תואר שני במינהל ציבורי.

יודפת אפק: אנחנו מחויבים אחר כך לעבוד חמש שנים בשלטון המקומי או במשרדי הממשלה.

חיים רבינוביץ: איך הגעת לתוכנית?

יודפת אפק: הרוב, עתידים הגיעו אליהם.

יודפת אפק: אני במקרה קראתי בעיתון, וזה נראה לי צורך לאומי חשוב מאוד.

מנחם מגידור: איזה צורך לאומי?

אילן שלגי: מאיפה את?

יודפת אפק: מושב שדה אילן.

יודפת אפק: נראה לי קודם כול, לתת שירות מבחינת תפיסה.

יודפת אפק: השירות הציבורי צריך לתת שירות, וההרגשה שלי, שכרגע הם לא כל כך רואים את זה כך.

יודפת אפק: הרצון שלי לשנות את זה, ודווקא להגיע למשרד החינוך.

יודפת אפק: זה נשמע אולי גדול, אבל החלום שלי: להיות מנכ"לית משרד החינוך.

אילן שלגי: אנחנו מודים לכם שמצאתם את הזמן לספר לנו מה אתם עושים ועל התוכנית, וניקח את זה הלאה.

אילן שלגי: נדע גם להתעניין וגם לדבר על זה.

אילן שלגי: יש לנו כבר חיבור עם צה"ל, עם הקצח"ר ועם אכ"א.

אילן שלגי: אם ראש הממשלה אומר שצריך לגייס רבע מיליון דולר- - -

מנחם מגידור: רבע מיליארד שקלים.

מנחם מגידור: רק כדי להרגיע את אנשי האוצר שאינם פה, יגיעו לזה רק בעוד שלוש או ארבע שנים, זה לא רבע מיליארד שקלים בתקציב הנוכחי.

חיים רבינוביץ: ההכרה בנחיצות של זה חלחלה והגיעה עד לראש הממשלה.

אילן שלגי: צה"ל והמדינה ידעו להתחבר לפרוייקטים עם חזון, כמו, למשל, נח"ל או גדנ"ע או סיוע למעברות בשנות ה-50, וסך הכול היה צריך החלטה של מנהיג והירתמות של הצבא לעניין.

אילן שלגי: אתם החלוציות של תחילת האלף השלישי.

אורלי הררי: אנחנו החלוצים החדשים...

אילן שלגי: זה נכון.

אילן שלגי: אולי אתם לא מרגישים את זה, אבל כשיסתכלו על הדברים אחורה, אולי לא בעוד דור, אלא בעוד עשר שנים, תהיו ראשונים בדבר ייחודי מאוד.

אילן שלגי: אתם עוד כרגע שותפים די סבילים בעניין, אתם לומדים ומתחילים להבין מה זה, אבל אני מאמין שבעתיד זה יהיה דבר שנגיד: איך חשבו על זה רק בתחילת שנות האלפיים, איך לא עשו את זה קודם?

ליאורה לינצ'בסקי: מעבר לזה.

ליאורה לינצ'בסקי: בישראל יכולים נערים ונערות או בחורים ובחורות בני 21 ללמד, זה יהיה גם שינוי דרמטי.

יהודית גידלי: זה כבר יש.

ליאורה לינצ'בסקי: זה בשוליים.

אילן שלגי: הם יוכלו להתחבר לתלמידים, הם ידברו אתם ב"כאילו" לפעמים.

פנינה לוין: לדעתי זה אחד היתרונות הבולטים ביותר, כי זה מעין יחסי גומלים לכולנו.

פנינה לוין: גם אנחנו רוצים להמשיך ללמוד עוד לפני השירות הצבאי, כשהכול טרי אצלנו בראש.

פנינה לוין: מצד שני, נצא בתור מורים צעירים ונתחבר לחבר'ה, וכך נדע מה כיוון המחשבה שלהם ואיך הם קולטים את זה באופן הכי טוב.

פנינה לוין: כולם מרוויחים מזה.

מנחם מגידור: הנושא של הכשרת מורים.

מנחם מגידור: אולי המפתח לשיפור מערכת החינוך בצורה יסודית, זה הנושא של הכשרת מורים - איזה מורים, במי אתה בוחר בתור מורה שייכנס למערכת של הכשרת המורים, איך אתה מכשיר, איך אתה מלווה אותם בהמשך.

אילן שלגי: ב-13 בינואר, בעוד שבועיים, יש דיון בוועדת חינוך בנושא הכשרת המורים בישראל.

אילן שלגי: אם תרצה לבוא ולומר את דעתך, אני מאוד אשמח.

מנחם מגידור: נדמה לי, שאני אהיה בחוץ-לארץ.

מנחם מגידור: הדיונים בוועדת החינוך הם מאוד חשובים, אבל אנחנו צריכים התראה יותר ארוכה.

יהודית גידלי: אני אודיע לך חודש מראש, אתה תפנה את היומן, ויומיים לפני, אני אבטל.

יהודית גידלי: זה קורה הרבה.

מנחם מגידור: יש לי תמיד מה לעשות בזמן שהתפנה.

מנחם מגידור: תאמיני לי, אני לא יושב בטל.

מנחם מגידור: אני מעדיף שתודיעו מראש.

מנחם מגידור: יתפנה, לא נורא, אני אקבל את זה בהבנה.

יהודית גידלי: יכול להיות שאני אטרטר אותך ארבע-חמש פעמים עד שהדיון יתקיים.

אילן שלגי: אנחנו עושים הרבה מאוד שינויים בלוח, לפעמים גם בגלל סדר עדיפות שמשתנה.

אילן שלגי: אני אמרתי לך שבועיים לפני, בדרך הנורמלית מקבלים הודעה רק עשרה ימים לפני.

מנחם מגידור: אני רוצה להופיע, אני רוצה להביע את מה שיש לי להגיד, ואני צריך לפעמים לבטל דברים ברגע האחרון, וזה פשוט לא נעים.

מנחם מגידור: סיכום

מנחם מגידור: בכוונה החלטנו לא להפוך את הביקור לביקור של קוטריי, אלא לתאר את הדברים הנפלאים שקורים פה.

מנחם מגידור: הבעיה הגדולה, שאת המנגינה הזאת אסור להפסיק, המנגינה הזאת צריכה להימשך.

מנחם מגידור: היא צריכה להימשך ברמה הכי גבוהה, ואני מדבר בשם כל המערכת של מדינת ישראל, שאנחנו רואים את עצמנו רק כחוד החנית שלה.

מנחם מגידור: יש הבעיות התקציביות, ואני ממש לא רוצה להיכנס אליהן כרגע, ואתה מכיר את הסיפור הזה, באמת עזרת לנו מאוד בנושא הזה של החזר של חלק מהקיצוץ.

מנחם מגידור: יש הנושא המאוד מורכב שעומד על הפרק השנה, הנושא של ה-governess של האוניברסיטאות.

אילן שלגי: דוח מלץ המשופר.

מנחם מגידור: בינתיים מתבשלת גרסה נוספת, כך מדליפים לי.

מנחם מגידור: יש ועדה של מל"ג, ויש משא-ומתן בין מל"ג לאוצר.

מנחם מגידור: אני מוכרח להודות שאישית, אני לא כל כך אוהב חלק מהדברים שעושים שם.

מנחם מגידור: זה גם כן משהו שמאוד מטריד את המערכת ומשבש אותה.

מנחם מגידור: אני כן בעד רפורמה ניהולית עמוקה במערכת, יש לי דעות לאן היא צריכה ללכת ומה צריך לקרות בה.

מנחם מגידור: אבל, ללא ספק, יש בעיות, מסיבות היסטוריות, במבנה הניהולי של האוניברסיטאות בישראל.

מנחם מגידור: הנושא שהכי מטריד אותי, זה נושא ברמה העמוקה ביותר, ואני מדבר ברמת סיסמאות, אבל יש לזה השלכות המעשיות, וזה: החברה הישראלית מאבדת את מחויבותה לסטנדרטים ולמצוינות.

מנחם מגידור: כשהאוניברסיטה העברית נוסדה, האנשים שעמדו בראשה, ובחבר הנאמנים היו איינשטיין, פרויד, ויצמן, מרטין בובר וכן הלאה, אמרו: אנחנו מקימים אוניברסיטה בחור - לא חשוב שירושלים חשובה לנו - מקבלים אוניברסיטה בלבנט, אבל האוניברסיטה הזאת צריכה להיות אחת מהאוניברסיטאות הטובות בעולם, וזו צריכה להיות המשימה, ואנחנו לא מוותרים.

מנחם מגידור: והיה לזה מחיר, היה לזה מחיר יקר של איזה סטודנטים אתה מקבל, והיו לחצים להגדיל ולקבל מכל הבא ליד מבחינת המורים, אבל אמרו שלא מוותרים על הסטנדרטים.

מנחם מגידור: הם אמרו: מקימים אוניברסיטה בלבנט, אבל התכנים והסטנדרטים יהיו הכי גבוהים.

מנחם מגידור: והרבה מאוד הצלחות של מדינת ישראל נובעות מכך שלמדינת ישראל היתה אמביציה, היתה לה תמיד החוצפה לשאוף לשמים, למרות שהמשאבים והאילוצים הם כאלה שהיו צריכים להחזיק אותנו קבורים באדמה.

מנחם מגידור: הרושם שלי הוא, שבהרבה מאוד נושאים החברה הישראלית מאבדת את הדבקות הזאת בהישגיות, בסטנדרטים הכי גבוהים, ומחליפים את זה ברדידות ובהתפשרות.

מנחם מגידור: זה הנושא, ויש לזה השלכה על מערכת החינוך, יש לזה השלכה לגבי הנושא של השכלה גבוהה והמשאבים המוקצים, ויש על השולחן הרבה תחומים אחרים במצב כזה.

אילן שלגי: לצערי, אני צריך להסכים אתך.

אילן שלגי: הגדרת את הבעיה בצורה הכי טובה שאפשר, ובאמת יש מקום לדאגה.

אילן שלגי: היכולת שלנו, בכנסת, או באמצעות נציגי המפלגות בממשלה, להשפיע, קיימת כמובן, אבל סדר העדיפות הלאומי הוא עדיין קרוב מאוד למצב שתיארת.

אילן שלגי: אבל, גם לכם, אנשי אקדמיה, יש בכל זאת יכולת השפעה.

אילן שלגי: אנחנו בכל זאת מדינה פתוחה, ויש לכם, אנשי האקדמיה, ולאנשים מובילים בתחומי התעשייה והמשק והחברה, מספיק במות ואפשרויות להתבטא, ולא שוללים מאף אחד את זכות הביטוי, ויש לכם נגישות לדרגים הכי בכירים בפוליטיקה - הנה, הייתם אצל ראש הממשלה - ואני מניח שגם היום, כאשר נשיא האוניברסיטה העברית כותב מכתב לראש הממשלה, הוא יקרא את המכתב.

חיים רבינוביץ: אל תהיה בטוח.

אילן שלגי: אני מאמין שכן, בהנחה שהוא לא יכתוב מכתב כזה בכל שבוע.

מנחם מגידור: אני מבין שהוא עסוק מאוד.

מנחם מגידור: אני, למשל, דווקא לא בנושאים תקציביים, אלא כשעלה הנושא של מבנה האוניברסיטאות, הצעת האוצר, מיד ביקשתי פגישה עם שר האוצר, לא פגישה של משלחת, אלא פגישה בארבע עיניים, לנסות לדבר דווקא עם איש שכן למד באוניברסיטאות מהשורה הראשונה, שכן מעריך מצוינות, לנסות להסביר לו באיזה מובן ההצעה הספציפית הזאת היא שגויה.

מנחם מגידור: אני לא חושב שהיא שגויה לאורך כל הדרך, אמרתי שיש צורך לפי דעתי ברפורמה.

מנחם מגידור: ולא הצלחתי להגיע לשר האוצר.

אילן שלגי: אולי הוא היה עסוק באותו זמן בפגישה עם עוזי כהן.

חיים רבינוביץ: שבעת הרקטורים, כתבנו לראש הממשלה, וביקשנו להעלות מחדש את הנושא הזה לדיון ממשלה, ולא טרחו אפילו להחזיר לנו תשובה.

חיים רבינוביץ: זה לא רק נשיא האוניברסיטה, זה גם שבעת הרקטורים, במדינת ישראל אין הרבה כאלה.

חיים רבינוביץ: אני חושב שיש היום, בחברה בכלל, בכנסת, בממשלה, הסתכלות על אותם אנשים כאילו הם מנוכרים, כאילו הם מרוחקים, ההפך הוא הנכון.

חיים רבינוביץ: יש מגמה להוריד אותנו, להגיד: אלה הם, לא אנחנו.

אילן שלגי: יש בכנסת כאלה שבשבילם "פרופסור" זאת מילת גנאי.

אילן שלגי: יש בכנסת אנשים מכל המפלגות שמאמינים שחשוב לשמור על המצוינות ולשמור על האקדמיה.

אילן שלגי: אנחנו בקדמת המדע והמחקר העולמי, ואנחנו רוצים להישאר שם, להישאר בקבוצה של החמישייה הפותחת במתמטיקה וכן הלאה.

חיים רבינוביץ: אתה יכול להגיד את זה גם במחשבים, גם בחקלאות וגם במדעי היהדות.

חיים רבינוביץ: אני יכול למנות רשימה שלמה של נושאים שבהם מדינת ישראל והאוניברסיטה העברית מובילים בעולם.

חיים רבינוביץ: תיקח סקר שעשתה ברכה רגר, שהיתה מדענית ראשית של משרד הבריאות, לפני שלוש-ארבע שנים: מדינת ישראל מובילה ב-20-30 מקצועות בעשירייה הראשונה בעולם.

מנחם מגידור: נושא מבנה האוניברסיטאות כנראה יעלה.

מנחם מגידור: אני חוזר ואומר שאני בעד רפורמה, אבל לא נוסח משרד האוצר.

אילן שלגי: אתם, שבע אוניברסיטאות המחקר, צריכים להגיע פחות או יותר להסכמה.

מנחם מגידור: זה לא פשוט.

חיים רבינוביץ: למה אנחנו צריכים להיות אחידים?

חיים רבינוביץ: המפלגות בישראל אחידות?

אילן שלגי: אני לא אומר שאתם צריכים להיות אחידים.

חיים רבינוביץ: זה מה שרוצים לכפות עלינו.

אילן שלגי: אני אומר שאתם צריכים להגיע להסכמה איזו עמדה בנושא הזה אתם מציגים מול הממשלה.

חיים רבינוביץ: אנחנו נשתפר, אנחנו נבדוק, אנחנו נבחן, אנחנו נשנה.

חיים רבינוביץ: אבל מי אמר שמכון ויצמן ואוניברסיטת חיפה צריכים לעבוד אותו דבר?

חיים רבינוביץ: מי אמר שהטכניון והאוניברסיטה העברית צריכים לעבוד אותו דבר?

אילן שלגי: לא התכוונתי שתהיו אחידים, אמרתי שתגיעו להסכמה על הפורמולה ביניכם מול המל"ג.

חיים רבינוביץ: גם המל"ג מכין נייר כפייה שמתקרב מאוד למסמך האוצר.

חיים רבינוביץ: ישבה הוועדה של המל"ג במטרה להגיע להסכם עם האוצר, כדי להגיע לתקצוב, והם לקחו את תוכנית האוצר כמעט והכניסו לנייר שלהם.

מנחם מגידור: זה נושא שמאוד קשה להגיע עליו להסכמות, הם לא צריכים להיות אחידים.

מנחם מגידור: העמדה כלפי המל"ג והממשלה היא בעייתית.

מנחם מגידור: יש מוסדות שונים, וכל אחד עם העמדה שלו, עם המסורת שלו, עם ההיסטוריה שלו.

אילן שלגי: אין ספק שצריך למנוע מצב שיהיו נציגי ציבור, שעלולים להיות מחר פוליטיקאים, בהנהלות של מוסדות האקדמיה.

מנחם מגידור: זה ודאי.

מנחם מגידור: אני לא תפסתי שהפוליטיקאים או האנשים בחוץ לא ערים לזה.

מנחם מגידור: האוצר מדבר הרבה מאוד על חוסר היעילות של האוניברסיטאות, ושצריך לייעל אותן.

מנחם מגידור: עד לקיצוצים של השנתיים האחרונות, לפחות שש מתוך שבע אוניברסיטאות היו מוזנות תקציבית, עסקו בפיתוח מסיבי של תחומי עבודה שונים.

מנחם מגידור: במידה שהן נכנסו למשבר, לקשיים או לבעיות, זה כתוצאה מהקיצוץ התקציבי העצום.

מנחם מגידור: 20% מהקצבות המדינה זה אחוז פנטסטי.

מנחם מגידור: הציגו אותנו כמוסדות שלא יודעים לנהל את עצמם.

מנחם מגידור: ברגע שדברים התנהלו פחות או יותר בצורה סבירה, המוסדות האלה מוזנים.

מנחם מגידור: היתה בעיה באוניברסיטת תל-אביב, ועד היום אני לא מבין בדיוק מה קרה שם, אבל כל ששת המוסדות האחרים היו מוזנים תקציבית.

מנחם מגידור: גם היום אנחנו מתמודדים עם הקיצוצים מתוך אחריות, מתוך גישה ניהולית.

מנחם מגידור: אנחנו בינתיים מוזנים.

מנחם מגידור: יש לזה מחיר, מחיר של פגיעה באיכות, מחיר שאתה פוגע בדברים מאוד חשובים, שישפיעו על הרמה בעתיד, ואנחנו מתמודדים עם זה, זה לא שהמערכת הזאת לא יודעת לנהל את עצמה.

מנחם מגידור: להציג את המערכת כמערכת שלא יודעת לנהל את עצמה, זה רחוק מאוד מהמציאות.

אילן שלגי: מה שמציק לאוצר בעיקר, שהמערכת היא אוטונומית, וכשהאוצר צריך להעביר מעל ל-5 מיליון שקלים לות"ת, והוא לא שולט בזה, זה לא מוצא חן בעיניו.

חיים רבינוביץ: זה החוק במדינת ישראל.

מנחם מגידור: זה לא החוק.

אילן שלגי: זו החלטת ממשלה.

מנחם מגידור: אמרתי כבר מזמן שאני מפחד פחד מוות, עם כל הכבוד לכנסת, מה עלול לצאת מחקיקה כזאת.

אילן שלגי: יכול להיות שצריך לקחת את אותה החלטת ממשלה, בשינויים קטנים, ולהפוך אותה לחוק.

יהודית גידלי: ברגע שזה על השולחן, יכולים להיכנס כל מיני דברים.

חיים רבינוביץ: ברגע שזה לא על השולחן, נעשים כל מיני דברים.

מנחם מגידור: החלטת ממשלה מס' 666, מה-6 ביולי שנת 1977.

מנחם מגידור: נכון שזה הוחל עוד קודם על-ידי יגאל אלון כשר החינוך, אבל זו היתה החלטה מהישיבה הראשונה של ממשלת בגין.

מנחם מגידור: מאז זו ההחלטה שתקפה.

מנחם מגידור: במובן מסוים החלטת הממשלה הנוכחית במפורש עשתה overruling.

מנחם מגידור: הם כתבו את זה במפורש, הם אומרים שההחלטה הזאת גוברת על החלטה 666.

מנחם מגידור: זו פעם ראשונה, מאז 1977, שהממשלה נגעה בהחלטה.

מנחם מגידור: החלטת הממשלה שנותנת לות"ת את הסמכות הבלעדית לחלוקת ההקצבה למוסדות להשכלה גבוהה, אני לא חושב שהיה בה ערעור רציני על ההחלטה הזאת.

מנחם מגידור: היו יחסי אמון מאוד חמים בין האוצר לות"ת, לאנשי אגף התקציבים באוצר יש הערכה גבוהה מאוד אליהם.

אילן שלגי: הם כולם בוגרי האוניברסיטה שלך.

מנחם מגידור: היה להם אמון שהכסף הזה לא מחולק לפי קריטריונים ומתוך מדיניות ברורה, ואני חושב שמה שמטריד אותם הרבה פעמים, נציג משרד ממשלתי זה או אחר, זו ההרגשה שמי יודע מה ייעשה בכסף הזה, איזה מסלולים הוא יעבור.

מנחם מגידור: הרושם שלי שהרבה פעמים זה מה שמטריד אותם.

יהודית גידלי: סליחה על ההערה, במידה מסוימת ות"ת הביאה את זה על עצמה.

יהודית גידלי: אני נמצאת בוועדה 12 שנה, ביקשנו מות"ת, לא פעם, לא פעמיים ולא שלוש, במשך שנים, לתת את הקריטריונים לידיעה, והם לא נתנו את הקריטריונים.

יהודית גידלי: לזבולון אורלב הם הביאו שקפים, והם לא השאירו אותם אצלנו.

אילן שלגי: אנחנו נכין להם מכתב.

מנחם מגידור: אני יכול לתת לכם הצעה לקריטריונים בלי להיות חבר ועדה.

יהודית גידלי: הם הביאו את זה, כמו שאמרתי לך, הם לא הסכימו להשאיר לנו, והם לא הסכימו שיישבו אנשים נוספים, רק חברי כנסת, וגם לא היתה הצגה על האוניברסיטאות, כנראה שגם מכם הם רוצים להסתיר משהו.

מנחם מגידור: הנושא של קריטריונים זה סיפור מסובך, מבחינה זאת שברגע שיש הגיון פנימי בקריטריונים, אתה יכול להגיד שלטעמך תיתן לתלמיד במדעי הרוח ב-25% יותר, ולתלמיד מדעי הטבע 5% פחות.

מנחם מגידור: אבל זה לא בהכרח שיש דבר רציונאלי.

מנחם מגידור: בכל אופן, יש בזה אלמנט שרירותי כמה אתה מקצה.

מנחם מגידור: הדברים האלה זה לא חוק טבע.

חיים רבינוביץ: שרירותי או ערכי.

חיים רבינוביץ: אם אתה רוצה לעודד תחום מסוים, אתה יכול להעלות את המחיר שלו.

מנחם מגידור: היה דבר נוסף שהוא חשוב, היום זה נעלם לגמרי.

מנחם מגידור: ות"ת היה תמיד משאיר לעצמו, ואני חושב שזה לגיטימי לגמרי, משהו כמו 7%-8% מהתקציב, מאותם 5.3 מיליארד, שהוא היה מחלק לפי החלטות אד-הוק לנושאים ספציפיים, לפי החלטות ות"ת.

מנחם מגידור: אני חושב שזה לגיטימי, וכך צריך להיות.

מנחם מגידור: כך אני גם עושה באוניברסיטה.

מנחם מגידור: אנחנו מחלקים תקציבים לפקולטות, יש לנו קריטריונים, לא בדיוק המודל של ות"ת, כולם יודעים את הנוסחה.

מנחם מגידור: עם זאת, יש דברים שהם אד-הוק.

יהודית גידלי: קריטריון, שרירותי, באשר הוא יהיה, הוא צריך להיות שווה בכל האוניברסיטאות.

מנחם מגידור: יש טענות על הפרופורציה בין המכללות לאוניברסיטאות.

יהודית גידלי: להם יש טענות נגדיות.

קריאה: אבל הם לא הצליחו להוציא את הכסף.

יהודית גידלי: מבנה המל"ג כבר השתנה, וזה בעקבות הלחץ.

יהודית גידלי: אני מניחה שגם זה יבוא.

מנחם מגידור: אני אביא את הדוגמה של המערכת של קליפורניה, שהיא יוצאת מן הכלל, שיש לה ניסיון לא קטן, אומנם לא רווחי-מינהלי, יש מערכת של שלוש הרמות, וזאת מערכת יוצאת מן הכלל.

מנחם מגידור: זו מערכת שבה קודם כול יש זרימה די חופשית של תלמידים מאחד לשני.

מנחם מגידור: ההגדרות הן מאוד מעניינות.

מנחם מגידור: קריטריון הקבלה הוא מעניין, הוא עובד לא לפי קריטריונים אבסולוטיים, אלא לוקחים את מקומך היחסי במחזור בבית-הספר שבו למדת.

מנחם מגידור: כלומר, בית-הספר מדרג את התלמידים.

מנחם מגידור: אפשר לומר שיש בית-ספר שאולי הרבה יותר טוב, שכל התלמידים שלו יותר טובים, אבל יש בזה משהו חכם והגן.

מנחם מגידור: אם אתה התלמיד הכי טוב בבית-ספר גרוע, מגיע לך צ'אנס.

אביאל אהרן: זה גם כוחות השוק בסופו של דבר.

אביאל אהרן: יש תנודת תלמידים מבית ספר לבית ספר.

מנחם מגידור: לאוניברסיטת קליפורניה הם מקבלים את כל מי שבבית-הספר שלו היה ב-10% הגבוהים של המחזור שלו.

מנחם מגידור: ב"קליפורניה סטייט" אתה מתקבל אם אתה ב-50% הגבוהים, לרמה השלישית אתה מתקבל אם אתה בוגר בית-ספר.

מנחם מגידור: נכנסת לרמה אחת, הצלחת, אתה יכול לעבור.

מנחם מגידור: פר תלמיד באוניברסיטת קליפורניה – כמובן זה תלוי בתואר – משלמים 26,000 דולר לשנה, שזאת אוניברסיטת מחקר.

יהודית גידלי: מה שכר הלימוד?

מנחם מגידור: לאוניברסיטת קליפורניה – 25,000 דולר, לקליפורניה סטייט זה 9,000 דולר, וב"קומיוניטי קולג' זה 5,000-6,000 דולר.

מנחם מגידור: הנושא של שכר לימוד הוא נושא אחר, מורכב, מסובך, לא ניכנס אליו עכשיו.

חיים רבינוביץ: הקימו מערכת מכללות, ואפילו בצדק מסוים, אבל מה שקורה עם המכללות, שהן שואפות להתקדם במסלול, ואין לזה הצדקה.

מנחם מגידור: סיבת ההקמה שלהן, שהן יכולות ללמד את התלמידים הרבה יותר בזול.

מנחם מגידור: ברגע שתצמצמי את הפער, זה לא יהיה כך.

מנחם מגידור: זה נשמע כאילו אני שומר על איזה גילדה, אבל צריך להביא בחשבון שהמקורות הם מוגבלים.

מנחם מגידור: אני אגיד משהו, שאולי אסור לי להגיד דווקא כשאני מתלונן על מצוקה תקציבית.

מנחם מגידור: מדינת ישראל מוציאה, כמו על חינוך, אחוז לא מבוטל על השכלה גבוהה, פחות מארצות-הברית ומקנדה - אני מדבר על מספרים של ה-OECD - היא מוציאה 2% מהתל"ג בערך.

מנחם מגידור: עכשיו, בגלל הקיצוצים, היא מוציאה 1.9% מהתל"ג על השכלה גבוהה.

מנחם מגידור: ארצות-הברית מוציאה 2.5%-2.7%, קנדה מוציאה יותר, אם כי אחוז ההשתתפות קצת יותר גדול משלנו.

מנחם מגידור: פעם הם היו הרבה יותר נמוכים באחוז ההשתתפות בהשכלה גבוהה, והיום הם מתקרבים לאחוזים של ארצות-הברית ושל קנדה.

מנחם מגידור: אירופה מוציאה הרבה פחות: אנגליה מוציאה 1.1%.

מנחם מגידור: אני לא זוכר בעל-פה, אל תתפסו אותי במילה, אבל זו פחות או יותר התמונה.

מנחם מגידור: איפה ההבדל?

מנחם מגידור: מדוע יש הרגשה שבאוניברסיטת קליפורניה או בגרמניה יש רווחה יותר גדולה משלנו?

מנחם מגידור: משום שיש שם פערים הרבה יותר גדולים בין המוסדות.

מנחם מגידור: הממוצע יותר נמוך משלנו, אבל הם יוצרים דיפרנציאציה גדולה מאוד.

אילן שלגי: רבותי, תודה רבה לכם.

אילן שלגי: הקדשתם לנו כמעט יום שלם.

חיים רבינוביץ: אנחנו מודים לחברינו על האוזן הקשבת ועל ההבנה למה שמטריד אותנו.

חיים רבינוביץ: אנחנו מעריכים את זה.