ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 96, 2003-11-19 09:00

משה גפני: קודם כל לגבי הסקר, אני כבר בירכתי אתכן על הסקר הזה שלפי דעתי הוא אכן משקף את המצב, זה לא נותן פתח לתקוה.

משה גפני: כאן יש בעיה אחרת לגמרי ואני לא מבין למה אנחנו מתייחסים לענין הזה באדישות רבה מאוד, עם כל מיני הוראות מינהליות.

משה גפני: כאן אנחנו מדברים על הדור הבא, ככה הולכת להיראות מדינת ישראל בעוד 20-30 שנה.

משה גפני: הולכת להיות מדינה שההנהגה שלה תהיה לא ממושמעת, תהיה הנהגה אלימה, לא רק ההנהגה, זה יהיה הציבור.

משה גפני: אנחנו היום עוסקים במנהיגות שהיתה לפני 30 שנה שאז המצב, הערכים היו שונים, הכל היה שונה.

משה גפני: פה זה לא הנושא המדיני שיעשו הסכם ג'נבה ואז יכול להיות שהמצב יהיה טוב, יכול להיות שכן יכול להיות שלא, אבל כל אחד חי בתקוה.

משה גפני: אני לא מחנך, אני לא מתיימר אפילו להיות כזה, אני מדבר על מה שאנחנו כמערכת פוליטית צריכים לשאת באחריות.

משה גפני: אנחנו נושאים באחריות לענין הזה, זה כל הממשלות.

משה גפני: זה תהליך שהולך ומתמשך שהוא התפוצץ לנו היום.

משה גפני: הוא התפוצץ בגלל כמה דברים, בגלל ההצטברות של הדברים, הסקר גם תרם לענין הזה, הוא נתן איזה שהוא זעזוע מכיוון שהוא נתן קריאת כיוון מאוד רצינית ובמשרד החינוך פרופ' כץ לא יכול לרחוץ בנקיון כפיו, אין דבר כזה.

משה גפני: בן אדם לא נמצא בשלטון רק בשביל טובות, רק בשביל לנסוע לחו"ל או רק בשביל להצהיר הצהרות פוליטיות.

משה גפני: אין דבר כזה.

משה גפני: אם הייתי שר החינוך הייתי מתפטר.

משה גפני: זה מצב שהוא בלתי נסבל.

משה גפני: אי אפשר להאשים את התלמיד ואת ד"ר קדמן, או להאשים את המורים או להאשים את המערכת או להגיד כל מיני דברים אחרים, מישהו צריך לשאת באחריות.

משה גפני: אין דבר כזה שבמצב כל כך נורא להגיד, אני מסכים אגב עם כל מה שאמרת, אני יודע שיש קושי עצום שמורה יוציא תלמיד מהכיתה, אני יודע, אף על פי שמערכת החקיקה לא פוגעת בענין הזה אבל אני ידוע את ההתייחסות, היו לי גם כמה מקרים, אני מכיר את ההתייחסות ואתה צודק, אז אם אין לכם את הכלים, אל תעמדו בראש המערכת הזאת.

משה גפני: אני רוצה להגיד משפט לגבי הנושא החרדי שזה הנושא הייחודי של הסקר שלכם שאכן לראשונה יש סקר בתוך המגזר החרדי, שום דבר פה אותי לא מפתיע, אני מכיר את הנתונים, אני יודע את המצב.

משה גפני: חייבים ללמוד מה נעשה במגזר החרדי, אי אפשר לברוח מהענין הזה.

משה גפני: אתה לוקח את הדף הזה ואתה רואה שאין פה דברים שאפשר לעשות בהם ספקולציות.

משה גפני: שייכות לבית הספר, יחסי מורים תלמידים, תמיכת מורה, אווירת משמעת, מורל מורים, הכל עומד במגזר החרדי הרבה מעבר לכל נורמה אחרת אפילו אם הייתי לוקח את המגזר הלא יהודי אז גם בזה אני רואה שינויים דרמטיים.

משה גפני: למשל במורל מורים, במגזר הלא יהודי יש מינוס 48 כאשר במגזר החרדי מדובר על 29 פלוס.

משה גפני: וגם במדדים האחרים אתה רואה שבמגזר החרדי המצב הוא שונה לגמרי.

משה גפני: ברכה קרמרסקי: יש לנו אבל עוד לא הצגנו.

משה גפני: זמירה מברך: חבר הכנסת גפני, למיטב ידיעתי במחקר על אלימות, אולי אני טועה ואולי זה השתנה, הזרם החרדי לא הסכים להשתתף.

משה גפני: יש מחקר על אלימות שבראשו עומד פרופ' בנבנישתי.

משה גפני: משה גפני: הסקר הוא סקר ואני יודע את תוצאותיו, מדד האלימות בבתי הספר החרדיים הוא הרבה פחות מבתי הספר הממלכתיים, זו עובדה שהיא כמעט בלתי ניתנת לערעור.

משה גפני: מה שמשרד החינוך עושה הרבה פעמים, כשיש פעולות בבתי ספר חרדיים של הוצאת תלמיד או דברים מהסוג הזה, משרד החינוך מתערב באותם מקרים, אני לא מדבר על מקרים חריגים שזה ברור שהוא צריך להתערב, אבל הוא מתערב גם במקומות כאלה שבהם לפי דעתי היה אסור לו לעשות את זה, זה הוא היה צריך לעשות בחינוך הממלכתי או הממלכתי דתי אפילו, הוא היה צריך להגדיר מה שאתה דיברת כאן.

משה גפני: היו"ר אילן שלגי: אנחנו רואים פה שהמורל של התלמידים גבוה, המורים בממוצע הבינלאומי.

משה גפני: מוחמד ברכה: אם נתייחס לנתונים על המשמעת, אני לא חושב שצריך להתייחס אליהם כנתונים פדגוגיים, אלא נתונים חברתיים.

משה גפני: העובדה שבבתי הספר החרדיים ובבתי הספר הערביים המשמעת היא יותר גבוהה, זה לא נתון פדגוגי.

משה גפני: זה מביא אותי לנקודה שאנחנו כשאנחנו מטפלים במסקנות ובנתונים של הסקר שהם חשובים מאוד כשלעצמם, אנחנו מתייחסים למערכת החינוך כמעין בועה שהיא מנותקת מכל מיני דברים אחרים.

משה גפני: לכן מטבע הדברים כשמדברים על משמעת או על התרופפות של משמעת מדברים על מנגנונים של הרתעה.

משה גפני: זה דבר שהוא לא נכון ביסודו.

משה גפני: תלמיד הוא לא נתון כמו ריאקציה כימית שאם אתה מחבר חומר כזה וחומר כזה יוצא לך חומר כזה, תלמיד זה ישות חברתית, אנושית ואתה צריך להבין מאיפה הוא בא וממה נגזר המורל של המורה, ממה נגזר המורל של התלמיד.

משה גפני: זה שהמורל של המורים הוא בממוצע הארצי זה לא גאווה גדולה.

משה גפני: לוח הנתונים הוא דבר מביש.

משה גפני: אז נכון שבבתי הספר החרדיים זה פלוס 0.29 וממלכתי וממלכתי דתי זה קרוב לממוצע הבינלאומי, אבל בלא יהודי, במגזר הערבי, זה מינוס 0.48.

משה גפני: מוחמד ברכה: אני מסביר את זה שהמורה במגזר הערבי מלמד או עובד בתנאים שהם בלתי אפשריים לקיים מערכת לימוד כלשהי.

משה גפני: גם מבחינת צפיפות, גם מבחינת תנאים, אני חושב שבכלל הנושא של המורל של המורה ממה נגזר?

משה גפני: נגזר מכך שיש לו חדוות לימוד, כמובן שכן, אבל ממה זה נגזר.

משה גפני: אם היום מקצצים בשעות הוראה ומקצצים בשכר ומורה מרגיש איום מרחף מעל ראשו, הוא ילך כל בוקר בחדווה ובאהבה.

משה גפני: לכן הנקודה שאליה התייחס חבר הכנסת גפני היא הנקודה הקריטית, איפה האחריות של משרד החינוך, של מערכת החינוך, של המזכירות הפדגוגית.

משה גפני: איך מחברים לא בין גורמים של הרתעה אלא בין גורמים שהתלמיד יגיע למצב כזה שהוא לא צריך אפילו להעלות את השאלה של להרתיע כי השאלה לא קיימת.

משה גפני: כמובן שזה אוטופיה אבל המחשבה תחילה צריכה להתחיל בדבר כזה.

משה גפני: יולי תמיר: צר לי על האיחור, אנחנו מחר פותחים קמפיין ארצי בנושא של חוק ההזנה בבתי הספר, להחזיר את ההזנה לבתי הספר, חברת הכנסת סולודקין שותפה לזה, גם חבר הכנסת ברכה שותף ואנחנו מתחילים בקמפיין כדי להביא את זה לקראת ההצבעה שתהיה בעוד חודש לכלל הידיעה הציבורית ולקבל תמיכה אולי גם משרת החינוך, אם היא תסכים להתמרד בתוך ממשלתה.

משה גפני: קריאה: למה את לא מאמינה בדרך שלהם?

משה גפני: אפשר לעשות פה אלף דיונים ולקרוא לשרה להתפטר ולמזכירות הפדגוגית, אני אומרת לכם, זה חסר כל חשיבות לחלוטין.

משה גפני: כי המחלה הזאת היא עמוקה מדי, היא ערכית מדי, היא קשורה למבנה החברה שלנו ולכן כל הפתרונות שאנחנו מציעים כאן הם קצף על פני המים.

משה גפני: הם לא יעשו שום דבר.

משה גפני: אני אומרת את זה לא בגלל שאני יודעת איך מטפלים בזה, אבל אני גם לא אוהבת סתם להגיד הצהרות שווא.

משה גפני: אני לא חושבת שצריך להרים ידיים, אבל אני חושבת שצריך לרדת ברמת ההצהרות.

משה גפני: השאלה האמיתית שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו, שאין לי תשובה עליה אז אני לא רוצה להציע פה הצעות, השאלה האמיתית היא איך בחברה, זה בעיקר נוגע לחינוך החילוני ולכן זה נוגע מאוד לליבי, איך בחברה אנרכית יוצרים לקונות של אוטוריטה ואני לא יודעת לענות על זה.

משה גפני: זה מגיע היום לצבא, זה מגיע למוסדות הכי היררכיים בחברה, לעשות איזה שהוא "סוויטש" כזה זה כמעט בלתי אפשרי.

משה גפני: אצלנו התחושה של האנרכיה הרגשית והערכית היא יותר גדולה בגלל המשבר המתמשך שאנחנו חיים בו ולכן זה גם משתקף בכיתות.

משה גפני: יולי תמיר: מה שהתכוונתי זה שיש אנרכיה רגשית, שאנשים נמצאים במצב של מצוקה, של בלבול, של תהייה לגבי המקום שהולכים אליו.

משה גפני: אני חושבת שזה משקף וגם הנתונים האלה, זרם מאוד עמוק בתוך החברה הישראלית, זה לא שאלה של אליטות או לא אליטות, יש בעיות כאלה אצל נוער עולה, מהכיוון שלהם, לכל אחד זה בא מכיוון אחר, אבל אצלנו יש הצטברות של רבדים מאוד עמוקים שמשתלבים.

משה גפני: אצל הערבים זה בא מתוך אי שייכות ואצל העולים זה בא מתוך משבר הגירה ואצל עדות המזרח זה בא מאיזה טראומה של העבר ואצל האליטות מזה שהם מאבדים את כוחם, אצל החרדים בגלל שהם חושבים שהחילוניים מתקיפים אותם ואצל החילוניים כי הם חושבים שהחרדים מתחזקים.

משה גפני: זה לא אצל כולם מאותה סיבה אבל האנרכיה הרגשית הזאת היא התופעה הכי עמוקה היום בחברה הישראלית והיא גורמת לזה שאנשים נמצאים בהתגוננות ואנשים שנמצאים בהתגוננות בחברה שהיא לא מובנית, הדבר הראשון שהם עושים זה שהם לא יודעים איך לפעול בהקשרים חברתיים.

משה גפני: לפעמים זה יוצא באלימות, לפעמים זה יוצא בפסיביות, זה דבר מאוד מורכב.

משה גפני: התרופה במקרה הזה היא לא לדבר לא על פיטורין אלא לחשוב לעומק ואנחנו לא השולחן המתאים לזה, כי אני חושבת שהחשיבה הזאת, אם פעם נרצה לעשות משהו נצטרך להביא הנה גם אנשים שעוסקים בסוציולוגיה וגם בפסיכולוגיה של הציבור ולחשוב עם מתמודדים עם הבעיה הזאת, שהיא בעיה מאוד עמוקה שלא תיפתר בהחלפת שרים או בהחלפת מזכ"לים, היא בעיה שפעם אחת צריך להודות שהיא בעיה שרודפת אותנו.

משה גפני: היו אצלי אתמול בערב האלוף עוזי דיין, האלוף הרצל בודינגר, ועוד חמישה שישה אנשים מהאקדמיה ופעילים חברתיים והם מציגים היום במסיבת עיתונאים דו"ח של הצעה לרפורמה מבנית במערכת החינוך.

משה גפני: הם היו אצל שרת החינוך והמנכ"לית לפני שהם באו הנה.

משה גפני: ההצעות שלהם, אין שם הרבה חידושים, אלה דברים שמדברים בהם או בדומיהם כבר מזה זמן, ואני לא רוצה להיכנס לזה.

משה גפני: יולי תמיר: לא ראיתי את הדו"ח, רק קיבלתי חלקים ממנו, השינויים שאני ראיתי היו מבניים, אני חושבת שלא מדובר פה בשינוי מבני.

משה גפני: אברהם לייזרזון: נציגינו כבר אמרו את השקפת העולם של החינוך שלנו שזה היסוד והתשתית בכל תוצאות הסקר הזה ששמענו עליו.

משה גפני: אני רוצה להתייחס לדבריה של חברת הכנסת תמיר, היא אמרה, אין דרך ואני מסכים לכל מילה, רק בכיוון ההפוך.

משה גפני: אני מסכים שבמצב הנוכחי אין דרך, אין מזור, אין תרופה לתחלואים של החינוך של הממצאים של התוצאות, אני לא יודע מה רוצה הרב גפני, הוא פונה ללימור לבנת ומישהו מתקיף פה את פרופ' כץ, כולם הסכימו כאן שהתלמידים הם הקורבנות, הם לא אשמים, הם לא יושבים על כס הנאשמים.

משה גפני: חנה שדמי: נקודת המוצא הראשונית שלי שאין דבר כזה שאי אפשר לטפל בזה, למרות כל הדברים שהושמעו כאן, עצם העובדה שיש בתוך המערכת בתי ספר שמצליחים יותר ויש בתי ספר שמצליחים פחות, סימן שאפשר ללמוד את התהליך של העבודה ונקודת המוצא שלי שאפשר לשנות את הדברים.

משה גפני: מתוך קריאה של המון חומרים בנושא של אלימות, ידוע בעולם שבמצבים של פערים חברתיים גדולים, מצב כלכלי קשה, לחצים שונים, התנהגויות סיכון אלימות בתוכם עולה, אז צריך לראות את זה בקונטקסט רחב יותר.

משה גפני: אילן בהירי: אני רוצה לגעת בשני דברים, אחד זה הענין של המשמעת ואכיפת המשמעת.

משה גפני: אני רוצה לחלוק עליך קצת פרופ' כץ, אומרים שהמנהלים יכולים, לא יכולים, מנהל או מורה יכול הכל בתנאי שיהיה לו גיבוי של משרד החינוך.

משה גפני: כשאין גיבוי, ואתה מכיר את התהליך ואני לא אחזור עליו, ילד חזר הביתה, נראה לו שמשהו לא בסדר, הטלפון הישיר זה בכלל לשרה.

משה גפני: אין מנהלי מחוזות, אין מפקחים, אין כלום, ומיד זה חוזר חזרה.

משה גפני: מהלשכה מצלצלים למנהלת המחוז, מנהלת המחוז מצלצלת למפקחת וישר כולם במיגננה.

משה גפני: ישנה בעיה אחרת, ופה אני רוצה לדבר על אוטוריטה ועל כריזמה.

משה גפני: אם למורה אין כריזמה לא תהיה לו אוטוריטה.

משה גפני: יכול להיות שבאמת צריך לקחת ולעשות איזה שהוא סף ומבדקי כניסה לסמינרים ולמגמות באוניברסיטאות ולהגיד אלה האנשים שלא יכולים להתקבל.

משה גפני: אילן בהירי: אני לא צריך לספר לך מה הנתונים שכרגע אנשים לומדים ולא מתקבלים והם מתוסכלים והם עוברים למקצועות אחרים וחלקם מצויינים, כרגע לא נפתור את הבעיה.

משה גפני: אני לא יכול לשמוע את זה שמורה לא יכול לעשות שום דבר כי הוא מפחד מהמנהל.

משה גפני: זה מקומם אותי בצורה בלתי רגילה.

משה גפני: צר לי לומר את זה.

משה גפני: בבאר שבע לפני כמה חודשים כאשר מורה אמרה לתלמיד צא החוצה והוא לא רצה לצאת החוצה, היא הוכתה וכאן יש שוב בעיה מה עושים אחר כך.

משה גפני: אבל המורה הוא אוטוריטה בכיתה והמורה יכול לעשות את הדברים האלה ואין דבר כזה שמורה מפחד מהמנהל.

משה גפני: מורים שמפחדים מהמנהל מצבם לא טוב בכלל מפני שמחר הוא ילך למקום עבודה אחר הוא יפחד גם מהמנהל שם.

משה גפני: מורה בהחלט יש לו גם מה לעשות.

משה גפני: וצריך לחשוב על עוד דעת שאמר הרב גפני וצריך לדבר גם על חנוך לנער על פי דרכו.

משה גפני: וכל ילד הוא ילד של ישות אחרת וכשמדברים למשל על חוק השילוב ומדברים עכשיו על ילדים שנמצאים בכיתות הרגילות ובבחינות המיצר היו צריכים להתחשב בהם ולתת להם תנאים לעבור את בחינות המיצר, מה עשו?

משה גפני: לקחו וכינסו את כולם בכיתה אחת, לא נתנו להם את ההזדמנות וזה גם שיקף דברים אחרים במיצר.

משה גפני: יצחק קדמן: אני אצטרך להיות ציני כי אני חושב שנמצא מזור לבעיות במערכת החינוך, אני הבנתי פה שלפי דעת חלק מהמשתתפים אם אני רק אעלם כל הבעיות יבואו על פתרונם.

משה גפני: אני משוכנע שזה באמת הפתרון למערכת החינוך.

משה גפני: יש לנו פה כל הזמן מסרים של מבוגרים, חינוך זה דבר חשוב, זה עומד בראש סדר העדיפות, הברזה זה איום ונורא, המבריז הגדול של שעות לימוד היא ממשלת ישראל.

משה גפני: היו בחירות לרשויות המקומיות, שלחו מליון תלמידים הביתה, זה יחס רציני לחינוך, מה התלמיד יבין מזה, ולמה שלחו אותם, כי חמש שנים אחרי שהתקבלה ההחלטה לא להשבית את מערכת החינוך בבחירות לרשויות המקומיות, אף אחד לא עשה כלום כדי להיערך לזה.

משה גפני: בהחלטה ככה שלחו מליון תלמידים הביתה.

משה גפני: איזה מסר זה מעביר?

משה גפני: יצחק קדמן: אני לא מחפש פה אף אחד שיתפטר, רק אני אומר בואו נראה איזה מסר אנחנו מעבירים.

משה גפני: ולמה שתלמיד יחשוב שזה רציני.

משה גפני: למה שתלמיד יחשוב ששעת לימוד היא השעה הכי חשובה בעולם כשזה כל הזמן מה שמעבירים לו כמסר.

משה גפני: חינוך חשוב, אין מערכת שקוצצה כמו מערכת החינוך בשנתיים האחרונות.

משה גפני: אז איזה מסר זה מעביר, שהחינוך זה חשוב או לא חשוב.

משה גפני: זאב דורות: אנחנו אוכלים עכשיו את פרי הביאושים שהיה לפני 20 שנה ואני רואה בעיני רוחי שמתכנסת ועדת חינוך בעוד 20 שנה ומתרפקת על התקופה הזאת, משום שיהיה מצב גרוע מאוד, הרבה יותר גרוע אז, קטסטרופה.

משה גפני: לפני כ20- שנה השתלטה הגישה הליבראלית המופרזת והקיצונית האומרת אסור להגיד לילד אסור, אסור להשתמש במילה אסור.

משה גפני: אני הייתי במערכת אז, וכל מנהל וכל מורה שהשתמש במילה אסור, גונה.

משה גפני: היית צריך להשתמש בשפה חיובית, תהפוך את האסור לשפה חיובית.

משה גפני: אם אסור לטפס על חלונות קומה ג' כי יכול לקרות אסון ואסור, אז שלא תגיד שאסור, תגיד שאם מישהו יטפס על זה יתכן ויכול, משהו חיובי כזה.

משה גפני: וכך זה בענין אלימות, וכך זה בענין ונדליזם וכן הלאה.

משה גפני: זאב דורות: אחרי שקרה המקרה של שרה אנג'ל בוודאי שנוקטים בזה.

משה גפני: זאב דורות: אתה ראית פעם 700 ילדים מגיעים עם פלפונים ומשאירים את זה פתוח ומתחילים הצלצולים בשיעור.

משה גפני: זאב דורות: מה פתאום.

משה גפני: יש תקנון בית הספר ויש מי שמערער על תקנון בית הספר, ואם כתוב שאסור להביא טלפונים מיד רצים כל הפקסים של משרד החינוך עובדים.

משה גפני: על בית הספר הזה שיש מנהל בית ספר שאסר להביא טלפונים ובתקופה של סכנה כזאת ובטחון וכן הלאה.

משה גפני: אבל זה לא רק זה.

משה גפני: הגיע הזמן להבהיר בצורה ברורה ולא באיזה מסמך מעורפל שמדבר בכמה לשונות מה שתבין תבין מזה ואתה יכול לבחור כהמלצה או לא, בצורה מסודרת, מה מותר ומה אסור.

משה גפני: ריקי לאופר: בכל בית ספר, בהמשך לדברים של חנה, שאנחנו אכן פועלים למרות שהמצב הוא לא טוב אבל אנחנו בהחלט רואים איפה שיש עשייה אתה רואה את השיפור, אתה רואה את ההספקים המסויימים.

משה גפני: בכל בית ספר יש תקנון ואנחנו בגישה שאומרת, אני מייצגת תחום של חינוך חברתי במינהל חברה ונוער, כל הגישה החברתית קהילתית שמדברת על שותפות של הורים ותלמידים ובתקנון בית ספרי שהוא נכתב ע"י שלושת הגורמים, יש סיכוי כאשר צריך לעמוד על האכיפה.

משה גפני: בתוכניות שאנחנו עוסקים בהקשר הזה, תוכנית של אקלים חברתי מצמצם אלימות, אנחנו אכן רואים באותם בתי ספר שלוקחים את התוכנית על עצמם, כאשר האכיפה היא מתקבלת ויש בה אחידות ועקביות, אכן יש ירידה בבעיות האלימות.

משה גפני: שלי שנדור:

משה גפני: מאחר ודי מוסכם על כולנו שהנושא של אקלים בית ספרי ובעיות המשמעת הם בשורש שלהם בעיות של סמכות ותחושות גיבוי של האנשים במערכת, וגם ההשוואה של המגזר החרדי מול המגזר הממלכתי מראה שכאשר במגזר החרדי יש לנו הרי קשר מאוד טוב בין ההורים, הפיקוח, ההורים המורים והתלמידים, והדבר הזה הוא לא כל כך קיים במגזר הממלכתי ואני חושבת שחברת הכנסת יולי תמיר נתנה לזה ביטוי במילה אנרכיה.

משה גפני: זאת תחושה של מנותקות, הפיקוח מנותק מההורים, ההורים מנותקים מהמנהלים, המנהלים מנותקים מהמורים, יש איזו תחושה של ניתוק שהיא עוברת לכל אורך המערכת ואני רואה דווקא מקום עצום לבית הספר כן לתת פתרון גם אם האנשים שהם מהחברה החילונית מסכימים שיש סוג של אנרכיה רגשית.

משה גפני: נראה לי שאם זה נכון במערכת הפיקוח הממלכתי שבאמת יש תחושה כזאת של אנרכיה ואובדן ערכים, דווקא לבית הספר הממלכתי יש מקום ממש חשוב ואולי אפילו שאין כמותו למצוא את הפתרון ולהיות המסגרת כי בתקופות של אנרכיה או בחברות שיש בהן כזאת אנרכיה צריך שבית ספר או מוסד כלשהו שהחברה הזאת תחליט עליו שהוא יהיה המיקוד של הפתרון יהיה מקום, מסגרת שתאפשר לחברה להיות אותה סמכות שמקובלת על כולם שתעשה בתוך המעשה החינוכי את הדבר שצריך לעשות.

משה גפני: הועדה שמעה בדאגה את הנתונים על רמת המשמעת הירודה במערכת החינוך הישראלית כפי שהוצגה ע"י החוקרות מאוניברסיטת בר אילן.

משה גפני: הועדה גם מודאגת ביותר מעלייתה של רמת האלימות בקרב תלמידים ובני נוער.

משה גפני: הועדה נוכחה כי המשמעת הרופפת בהשוואה לממוצע הבינלאומי והלחץ להישגים הנמוך בהרבה מהממוצע הבינלאומי הם גורם ישיר לכשלון התלמיד הישראלי במבחנים הבינלאומיים.

משה גפני: הועדה מביעה פליאה על כי משרד החינוך טרם מצא לנכון לתת הוראות והנחיות ברורות באשר לאמצעי משמעת ודרכים ליצירת אווירת מסגרת מחייבת בבתי הספר, והיא קוראת לשרת החינוך והתרבות, למנכ"לית המשרד וליו"ר המזכירות הפדגוגית לפעול בענין זה ולעשות כל הניתן לשיפור רמת המשמעת ביחד עם חינוך לערכים.

משה גפני: הועדה מבקשת ממשרד החינוך להעביר אליה את כל חוזרי המנכ"ל וההוראות הקיימות ואלה שתצאנה בקרוב, והיא תקיים דיון נוסף בנושא המשמעת ואווירת בית הספר בתחילת חודש ינואר 2004.