ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 93, 2003-11-13 19:55

אילן שלגי: שלום לחיילות ולחיילים.

אילן שלגי: ועדת החינוך והתרבות של הכנסת שמחה להתארח אצלכם.

אילן שלגי: נמצא איתי חבר הכנסת אורי אריאל ואנוכי חבר הכנסת אילן שלגי, יושב-ראש הוועדה.

אילן שלגי: ברוב זמננו בוועדת החינוך אנחנו עוסקים בנושאים הקשורים למערכת החינוך, אבל אנחנו יודעים שהחינוך בישראל לא מסתיים בסוף כיתה י"ב אלא נמשך הלאה, בוודאי במהלך השירות הצבאי ואצל רבים אחרים גם אחר כך.

אילן שלגי: השתלבותם של חיילים בצבא ובחיל היא בעיקר בטקס ההשבעה ואנחנו יודעים שעבורכם זהו יום חגיגי היום.

אילן שלגי: דומני שגם המשפחות שלכם פה ולכן לא נחזיק אתכם דקה אחת יותר ממה שצריך.

אילן שלגי: אנחנו רוצים לשמוע אתכם, איך אתם מרגישים ובעיקר בהקשר של ההתחלה, ההתחייבות או השבועה.

אילן שלגי: אתם לא בתחילת השירות הצבאי ממש, אבל אתם די חדשים בצה"ל.

אילן שלגי: היות ואתם גם יוצאי מערכת החינוך איך אתם מרגישים כאדם צעיר, שעכשיו גם מתחיל לתת.

אילן שלגי: עד עכשיו קיבלתם כל הזמן מהמערכת ועכשיו אתם מתחילים לתת למדינה ולחברה בכלל.

אילן שלגי: זכות הדיבור לצעירים.

רוזי: אני בוגרת תיכון 'בליך' וקיבלנו שם הרבה תמיכה בהכנה לצבא, כולל בגדנ"ע.

רוזי: הרבה בנות קיבלו שוק בטירונות כי בצבא מחליטים עבורנו מה לעשות, מתי אנחנו אוכלות ומתי אנחנו הולכות לישון.

רוזי: ההכשרה הגדנ"עית מאוד עזרה לי.

אילן שלגי: אני אגיד לך במלוא הצניעות שאני סגן אלוף במילואים בפיקוד הגדנ"ע.

רוזי: הגדנ"ע הכין אותנו ונתן לנו גישה חיובית לצבא.

רוזי: לא קל להיכנס למסגרת, שאתה נמצא בה 24 שעות ביממה, במיוחד בתקופת הטירונות והקורס.

רוזי: יש בנות שבוכות וזה לא קל והגדנ"ע, למרות שזה רק שבוע, נתן לנו המון.

רועי: עשיתי טירונות 02 שהיתה שינוי בשגרה.

רועי: הגדנ"ע עזר לנו מאד, אבל בסך הכל לא יודעים לאן מגיעים.

רועי: בבית הספר אנחנו רגילים ללמוד כשבע-שמונה שעות וכאן בקורס אנחנו לומדים משמונה בבוקר עד עשר בלילה עם קצת הפסקות באמצע.

רועי: מאוד קשה להתרגל לזה, אבל אני אישית מאוד נהנה מהקורס שאני עובר ומהאנשים שהיכרתי.

רועי: אני מרגיש שהקורס הזה מותח לי את הגבול ומראה לי למה אני יכול להגיע, כמה אני יכול להשקיע ומה אני יכול להשיג.

יובל: מעולם לא חוויתי חוויה אינטנסיבית כזאת.

יובל: הקורס גרם לי לעבוד קשה, תכונה שלא היתה לי קודם לכן.

יובל: מדובר בסדר גודל עצום של לימודים, דבר שלא חוויתי מעולם.

יובל: למידה בצורה כזאת תועיל לי גם בהמשך הדרך והיא נתנה לי הרגלי עבודה ומשמעת.

אילן שלגי: כמה זמן אתה נמצא באורח החיים הזה?

יובל: חודש וחצי.

אילן שלגי: אם אתה כבר מרגיש שזה הקנה לך הרגלי עבודה, זה מצויין.

רעות: חינוך הוא דבר שנבנה עם השנים.

רעות: תמיד מספרים שהצבא הוא הדבר הכי משפיע והכי בונה אישיות ואמנם אני רק חודשיים וחצי בשנה, אבל רואים את השינוי.

רעות: בטירונות יש הרבה דיסטנס, מרגישים זרים במסגרת ולאט לאט, ככל שמתקדמים בשירות, זה משתנה.

רעות: אני מרגישה את היחס של המפקדים ואנחנו מתחילים להרגיש חלק מהמסגרת.

רעות: הם מחנכים אותנו לערכים שהם ערכי צה"ל, אבל הם מתחברים לנו לערכים שקיבלנו בבית.

רעות: המסגרת קשה ומעולם לא הייתי בכמות כזאת מסיבית של שיעורים, אבל זה בונה.

רעות: בהתחלה בוכים ואחר כך מתרגלים.

אילן שלגי: השיר 'לילה ראשון בלי אמא' עוד מוכר?

רעות: יש הרבה צעירים שחושבים היום לוותר על השירות הצבאי, אבל אני חושבת שאסור.

רעות: זה בונה ומחזק ומשאיר חוויות אחרות אצל הצעירים הישראלים.

אילן שלגי: מה המשמעות לגבייך של טקס השבועה?

רעות: הנוסח מדבר על שמירה על סודיות ועל נאמנות ואלה הערכים שאסור לחרוג מהם, אפילו לא לאמא.

רעות: המעמד מאוד מרגש כי זה להרגיש מיוחדת ולא כולם עוברים את הטקס הזה.

רעות: אני מרגישה שאני באמת עושה משהו חשוב למדינה שלי, שאני נותנת מעצמי קצת מעבר.

אילן שלגי: איך ההרגשה שלך, יובל, לקראת הטקס?

יובל: אני יודע שאני נכנס לקהילת המודיעין שתתן לי הרבה, גם הרגלים טובים.

יובל: אני חושב שאני הולך לחוות המון דברים שאדם רגיל לא חווה.

אנה: עליתי ארצה בגיל שש ובשבילי הטקס הזה הוא קצת מעבר לאיזושהי התחייבות לצבא.

אנה: חיל המודיעין נותן לי ידע שרוב האנשים לא יודעים, וזה אומר שהדברים האלה יישארו איתי גם אחרי שאני אשתחרר.

אנה: זאת שבועה לסודיות שנשארת איתי לכל החיים וזה לא משהו שנגמר כשאני מסיימת את השירות.

אנה: לי זה מאוד חשוב ומאד ערכי.

אילן שלגי: זאת אחריות גדולה, נכון?

אנה: כן, מאד.

אייל: בבית הספר שלמדתי בו, תיכון המדעים והאומנויות בירושלים, לא היתה הכשרה של הגדנ"ע והרגשתי שזה מאוד חסר לי.

אייל: למדתי בפנימיה, אבל השוק של הכניסה לצבא גדול מאוד ואולי גדנ"ע היה מרכך את זה.

אייל: בהתחלה היה לי קצת שוק, אבל גם בטירונות וגם כאן בבה"ד המפקדים דואגים ותומכים בנו מההתחלה עד הסוף.

אייל: חשוב להם שכל חניך יהיה מרוצה ולכל חניך יהיה טוב.

אייל: אם יש בעיה רפואית או מנהלתית, המפקדים עוזרים וזה עוזר לנו מאוד להתאקלם.

אייל: אני מרגיש שאצלנו בקורס מדגישים מאוד את חשיבות ההשבעה מלכתחילה וזה היה משהו שנבנה.

אייל: אתה יודע שהיום אתה נכנס לחייל, למשהו באמת חשוב וכשאתה אומר "אני נשבע", זה דבר שאתה צריך להאמין בו.

אילן שלגי: כבר עברת טקס שבועה אחד בצה"ל, בטירונות.

אילן שלגי: מה שונה בין שני המעמדים האלה, מבחינת ההרגשה שלך?

אייל: הטירונות היתה קצרה, ההשבעה הגיעה בשבוע השלישי ולא ייחסתי חשיבות גדולה מדי להשבעה.

אילן שלגי: אבל קיבלת נשק וספר תנ"ך.

אייל: הטקס התקיים בלי הורים, עברנו שיעור או שניים לפני כן על חשיבות השבועה והרגשתי שזה קצת נשכח.

אייל: היום אני מרגיש חשיבות הרבה יותר גדולה לשבועה.

אייל: אני מרגיש שאני אגיד את השבועה במלוא הכנות ובמלוא ההכנה אליה.

אייל: הבהירו לי את החשיבות של זה ואני יודע מה אני הולך לעשות.

אילן שלגי: אמרה פה אנה שזה לכל החיים ולגבי הבנים מדובר גם בשירות מילואים של עוד שלושים שנה אחר כך.

אורי אריאל: גם לגבי הבנות.

אורי אריאל: בנות משרתות 36 חודשים?

רוזי: רק שנתיים.

אורי אריאל: אתם לא עומדות על כך שזה יהיה 36 חודשים?

רעות: תחזירו אותנו לבקו"ם, שנוכל לחזור לקרבי ואז נשרת שלוש שנים.

אביאל אהרון: אצלי בגדוד יש קצינת מודיעין במילואים.

אילן שלגי: אבל שירות המילואים של הבנות מסתיים ברגע שהן הופכות להיות אימהות.

רוזי: ההרגשה שלי היתה קצת שונה בעניין ההשבעה של הטירונות.

רוזי: בטירונות היינו 45 בנות ביחד במחלקה אחת ונשארתי בקשר עם רובן כמו גם עם המ"כית שלי.

רוזי: הקורס היה מדהים, אבל הטירונות היא דבר שונה – בפעם הראשונה לובשים את המדים הירוקים, נשבעים, צועדים, לוקחים נשק וכל זה עשה לנו משהו.

רוזי: בפעם הראשונה באמת הרגשנו שייכות לצה"ל.

רוזי: לקורס באנו בתור חיילות ולטירונות הגענו כאזרחיות.

רוזי: ההשבעה הזאת היא השבעה לתוך המודיעין, השבעה לתוך המשפחה לכל החיים.

רוזי: בטירונות עברנו התאקלמות וכאן עבדנו קשה.

רוזי: למדנו ועברנו מבחנים.

רותם: בתקופת בית-הספר התיכון שמעתי כל הזמן את צמד המילים 'כור היתוך' וכשנכנסתי לצבא סוף סוף הבנתי מה זה.

אילן שלגי: אני זוכר את התחושה הזאת.

רותם: פתאום אתה פוגש אנשים מערים שונות, אנשים שונים ממך לגמרי, אתה נמצא איתם 24 שעות ביממה, אתה מתקלח איתם ועושה הכל ביחד.

רותם: זאת הרגשה שונה ולא כמו בבית הספר, שכולם מהסביבה.

רותם: בצבא אלה אנשים שגם אם אתה אוהב או לא, אתה צריך כל הזמן להיות איתם ולדעת להסתדר.

רותם: אני ישנה עם שמונה בנות בחדר ובבית אני ישנה לבד בחדר.

רותם: פתאום נמצאים עם כל כך הרבה אנשים וזה שונה.

רותם: הכניסה לצה"ל בשבילי היתה בהתחלה קשה.

רותם: אחר כך אמרתי לעצמי שאני לא צריכה לקחת את זה כל כך קשה והתחלתי לקחת את זה הכי אופטימי שאפשר.

רותם: אמרתי לעצמי שאני חייבת לקחת את זה בקלות, ולא משנה כמה קשה לי.

רותם: הרגשתי טוב עם עצמי וזה מאוד עזר לי.

נטע: למדתי בבית הספר 'קציר' ברחובות ואני חושבת שהכינו אותנו בצורה מאוד טובה לצבא, עם הרבה הרצאות.

נטע: המיונים למודיעין מתבצעים הרבה זמן מראש כך שידעתי מראש לאן אני הולכת בצבא, בניגוד להרבה חברות שלי.

נטע: כשמגיעים לטירונות, למרות שחושבים שיודעים הכול, יש קצת שוק.

נטע: למרות שאני מאמינה בנאמנות לצבא ולמדינה ועד כמה שהשבועה בטירונות אמרה לי הרבה, בשביל השבועה בחיל המודיעין עבדתי הרבה יותר קשה.

נטע: אני יודעת דברים ואני מרגישה שאני הולכת להיכנס לקהילה.

אילן שלגי: הם מסיימים היום קורס?

יהודה פרידמן: חלקם.

נטע: זאת שבועה משמעותית כי אני מרגישה שמודיעין הוא המקום האמיתי שאני הולכת להיות בו.

נטע: בתוך צה"ל אני שייכת למודיעין וזה החלק העיקרי מבחינתי.

נטע: המפקדים שמים הרבה דגש על החשיבות והיחודיות של המודיעין מבין החילות האחרים עם כל מיני שיעורי מורשת קרב.

אביחי: רציתי להתייחס לשתי נקודות שדיברו עליהן כאן, גם על מה שעושה לי הכניסה למודיעין וגם על ההשבעה לכל החיים.

אביחי: להיכנס למודיעין בשבילי זה ממש סגירת מעגל כי אבא שלי היה שנים רבות במודיעין והוא השתחרר לפני כמה שנים משירות מילואים.

אביחי: בכל פעם שזימנו אותו למילואים הוא היה הולך, מתנדב ומגיע ליחידה.

אביחי: גם ההשבעה היא סגירת מעגל ואבא שלי, שיהיה פה היום, מאוד יתרגש.

אילן שלגי: תודה.

אילן שלגי: אני רוצה לומר לכם שמאד התרשמתי מהדברים שלכם וגם מזה שאתם מדברים באופן חופשי ולא מתרגשים מכל המפקדים שנמצאים כאן – מפקד הבסיס, מפקד החיל.

אילן שלגי: אני לא הייתי כזה גיבור כשהייתי טוראי.

אילן שלגי: אנחנו נמצאים כאן כאורחים של האלוף במיל' מאיר עמית, שהוא שר לשעבר, ראש המוסד לשעבר, ראש אמ"ן לשעבר ועוד תארים שוודאי שכחתי.

אילן שלגי: המורשת של חיל המודיעין מתחילה עוד לפני מאיר, אבל הוא בוודאי מאלה שמגלמים אותה יותר מרוב האנשים.

האלוף מאיר עמית: הייתי בצבא למעלה משלושים שנה ועברתי את כל התפקידים, ממ"כ ועד מספר שתיים של הרמטכ"ל.

האלוף מאיר עמית: הייתי בכל החילות ובשבע השנים האחרונות שלי בצבא הייתי במודיעין.

האלוף מאיר עמית: אני יכול להגיד לכם שהמודיעין הוא השאור שבעיסה.

האלוף מאיר עמית: אתם צריכים להיות גאים על כך שאתם במודיעין מפני שהתרומה של המודיעין לצה"ל היא גדולה.

אל"מ גיל ארז: חברי ועדת החינוך של הכנסת פגשו קודם חלק מהחניכים והם הביעו רצון לפגוש גם חלק מהמפקדים ולשמוע מהם את אשר ירצו לשמוע.

אל"מ גיל ארז: בבקשה.

אילן שלגי: התרגשנו בטקס ואני מקווה שגם אתם, למרות שלא נשבעתם ועברתם את זה גם כסגל, בוודאי הסמלים והקצינים.

אילן שלגי: התרשמתי מהשיחה עם החיילים הצעירים, שיש בהם עוד את התום והנחמד של ההתחלה, של ההתחדשות.

אילן שלגי: יש לי הרגשה שכאשר נשוחח אתכם נשמע עין מעט יותר בוגרת וצינית, אבל אני בטוח שגם אתם נהנים ממה שאתם עושים.

אילן שלגי: רצינו לשמוע אתכם ואני מקווה שלמרות שהמפקדים הבכירים שלכם פה, מפקד החיל ומפקד הבה"ד, תרגישו חופשיים לספר לנו איך אתם חשים בכלל בשירות שלכם, גם בהתחייסות לערב הזה שכולל כניסה והצטרפות של חיילים חדשים לחיל, דבר שעברתם לא לפני זמן רב.

אילן שלגי: היות ואנחנו ועדת החינוך, אותנו מעניין בעיקר האספקט שנוגע לתחושת השייכות של החייל לצה"ל ולמדינה והערכיות שבשירות.

אילן שלגי: איך התחושה שלכם מבחינת החיילות והחיילים שמגיעים אליכם?

אילן שלגי: עד כמה הם מגיעים עם מוטיבציה ורצון לשרת ומה אתם תורמים ומוסיפים להם מעבר לידע המקצועי?

אילן שלגי: נשמח לשמוע אתכם ואם יש לכם אלינו שאלות או משאלות, בהחלט אנחנו מוכנים להיענות.

אורי אריאל: אני מבקש ממי שידבר להתייחס לשתי שאלות: 1.

אורי אריאל: האם חברים או מכרים שלו לא משרתים או עזבו את הצבא באמצע הדרך לא בגלל שקרה משהו, אלא בגלל שהם "התפרפרו".

אורי אריאל: 2.

אורי אריאל: האם אתם מרגישים פראיירים?

אורי אריאל: בעת הזאת מדברים על צבא, על צמצומים, יש בעיות וכן הלאה.

גל: אני לא מכירה אף אחד שעזב באמצע הדרך, לפחות לא מהחברה הקרובה שלי.

אורי אריאל: כל החברים שלך התגייסו?

גל: כן.

גל: הבנים התגייסו לקרבי והבנות מ"כיות או מדריכות.

אילן שלגי: מהיכן את בארץ?

גל: מקיבוץ משמר הנגב.

גל: לגבי השאלה השנייה: לא, אני לא מרגישה פראיירית.

גל: אני מרגישה זכות גדולה לשרת את המדינה שלי ועל אחת כמה וכמה בחיל המודיעין ועוד יותר מזה להדריך ולפקד על חניכים שעומדים לשרת בחיל.

גל: בקורס שלי אנחנו תמיד שואלים, בעיקר את הבנים, אם הם באמת רוצים לשרת פה.

גל: הם יכולים להיות קרביים ויש להם גם נתונים.

גל: כשאנחנו שואלים למה הם אומרים שזה מעניין, שהם הולכים להפעיל את הראש שלהם, שהולכים להתייחס אליהם כמו אל בני אדם.

גל: תוך כדי הקורס אנחנו מקנים להם ערכים כגון: רוח צה"ל, הרבה תכנים של יהדות, שייכות למדינת ישראל והקורס שלי, לדוגמה, ערך סיור בבית התפוצות.

גל: מעבר למקצועיות אנחנו מקנים לחניכים קודם כל את אהבת המקצוע.

גל: העבודה שלנו כאנשי מודיעין היא עבודה סיזיפית ואנחנו חוזרים ועושים הרבה דברים שלא תמיד באמת מביאים ידיעה מודיעינית גדולה.

גל: צריך לעבוד קשה כדי להשיג את זה ולכן הם צריכים לאהוב את מה שהם עושים.

גל: בנוסף לכך הם ג'ובניקים ויש להם תנאי שירות של קרביים, דבר שהוא די מתסכל.

גל: רובנו מפקדים של עצמנו בזמן משמרת כי קצין לא נמצא 24 שעות ביממה במדור, בבסיס או בחוליה.

גל: דבר נוסף הוא ערבות הדדית אחד לשני, כבוד אחד לשני, עזרה ושייכות.

יוסי: זה כבר קורס שני שאני מדריך ומספר חניכים באו אליי ואמרו לי: בתקופת הלימודים בבית הספר אף אחד לא האמין בי ותמיד הייתי חלש, אבל פה אני מרגיש שפתחתי דף חדש, אני ממש מצליח ואני רואה שאתם מאמינים בי.

יוסי: דיברת קודם על ערכים ואחד הערכים שיש בבה"ד, שהוא עדיין בית ספר, הוא שחיילים מרגישים שהמפקד שלהם מאמין בהם, הוא לא ייתן להם ליפול, הוא לא יעזוב אותם, אם צריך הוא יתגבר אותם ואם יקרה להם משהו בבית הוא יתעניין.

אילן שלגי: האם אני שומע מדבריך קצת ביקורת על המורים בבתי הספר?

יוסי: בהחלט.

יוסי: אני לא יודע אם זה המקום להגיד, אבל פה המפקד הוא אדם שאתה יכול לשאוף להיות כמוהו ובבית הספר, לפחות בבית הספר שלי, היו אחד או שניים שהיו כאלה.

יוסי: אתה רואה שהחיילים משקיעים פה המון.

יוסי: הם לומדים 16 שעות ביום ומגיעים להישגים שהם לא היו מאמינים שהם מסוגלים להגיע אליהם.

אילן שלגי: שמענו מהם דברים דומים.

יוסי: הם יודעים שיש מישהו שאכפת לו מהם והם מרגישים שייכות.

יוסי: לדעתי זה מגיע מערכים מסוימים שאנחנו מקנים, הם מקבלים יחס אישי, יום הזכרון ליצחק רבין מקבל את הכבוד שמגיע לו ויום הזכרון לחללי צה"ל מקבל את הכבוד שמגיע לו.

יוסי: יש עוד אלף ואחד דברים שהם חובה, אבל גם אם הם לא היו חובה היינו מלמדים אותם כי ברגע שחייל מקבל את הערכים האלה, הוא מקבל יותר ביטחון עצמי ויותר תחושת שייכות.

יוסי: בסוף הקורס רואים קתרזיס וחיילים מאוד מאוד מרוצים מההישגים שלהם ומהדרך שהם עשו.

יוסי: זאת הרגשה מעולה ואני מאוד שמח שאני עושה את זה.

יוסי: אני חוזר לכאן מסופי שבוע עם חיוך.

תא"ל משה שחורי: בסופו של דבר הרוב בא מהבית ואת המעט אנחנו מוסיפים.

תא"ל משה שחורי: צריך לזכור את זה.

אילן שלגי: האם יש כאלה מכם שהם בנות או בנים של אנשי חיל המודיעין?

דובר: כן.

אורי אריאל: אני רוצה לשאול את הבנות – אם היו אומרים לכן שאתן משרתות 30 חודשים בגלל שמשקיעים בכן הרבה כמו לוחמות, זה היה עוצר אתכן מלהתגייס למודיעין?

גל: הרבה פעמים זה מכשול שאנחנו משרתות כל כך מעט זמן.

גל: אין לנו הזדמנות להתקדם הלאה.

יעל: הרבה פעמים יש תחושה שהשירות קצר מדי.

יעל: הרבה מהשלבים בשירות של איש מודיעין, בוודאי של אנשים שמתחילים קורסים בבה"ד 15, כל כך ארוכים שאת השירות מראש מייעדים להגיע עד לרמה מסוימת במדרג התפקידים.

יעל: זאת אומרת שבנות, ואני חווה את זה, מרגישות הרבה פעמים שיש גבול ולא כל הדלתות פתוחות גם אם יש המון רצון.

יעל: נכנסים גם עניינים כלכליים ובעיות הקידום היום בצבא לא קשורות לבנות, אבל הרבה פעמים עצם השירות הקצר לא מאפשר קידום.

יעל: זה עניין שבעינינו הוא מתסכל.

יעל: ברגע שמבינים לאן מגיעים בתפקיד ולאיזה תפקידים מכובדים אפשר להגיע, יש הרבה אכזבה כשמגלים שהזמן קצר.

אילן שלגי: יכול להיות שנתחיל לחוקק ונאריך את שירות הביטחון של הבנות, אבל זה לוקח זמן וזה לא יחול עליכן.

אורי אריאל: אם הרמטכ"ל ירצה וקמנ"ר ירצה זה יכול לקרות די מהר.

גיא: אני מפקד הקורס של גל ויעל ואני רוצה להוסיף לדברים ולומר שאכן, אנחנו לפעמים משבצים בנות ויודעים שהן תעשינה תפקיד אחד או שניים ולא תהיה להן אפשרות לעבור לתפקיד אחר, כמו שיש לבנים, אבל אני יודע שכאשר אומרים למישהי אצלנו במרכז לחתום שירות סדיר נוסף לא בתנאי קבע, בדרך כלל הן לא רוצות.

גיא: ליעל יש המון מוטיבציה ורצון, אבל לא אצל כולן זה כך.

סיניה: קידום בעיניי הוא לא להתקדם הלאה אלא להתקדם בתוך התפקיד הספציפי שלך ובבסיס שלך.

סיניה: חפיפות הן ארוכות ורק אחרי שנכנסים ממש לתפקיד מתחילים לחשוב על פיתוח ועל שינוי דברים.

סיניה: למעשה, כשמתחילים לחשוב על שינוי דברים, צריך כבר להשתחרר.

סיניה: עוצרים דברים באמצע וחבל, כי אחר כך אף אחד לא ממשיך את זה.

אילן שלגי: שס"מ קיים עדיין?

תא”ל משה שחורי: כן, אבל לא באותם היקפים שהיו פעם כי הצבא תחת קיצוץ משאבים.

אביאל אהרון: יש קד"צים?

תא”ל משה שחורי: לא.

תא”ל משה שחורי: גם הקד"צ קוצץ לנו ועכשיו אנחנו עומדים בפני בג"ץ.

תא”ל משה שחורי: אפשרו לנו להשאיר רק קד"צ שמזכה בנקודות באוניברסיטה.

אילן שלגי: מי מכם מתכוון אחרי השחרור ללכת ללימודים אקדמאים?

אילן שלגי: (רוב הנוכחים מצביעים)

אילן שלגי: מי מכם מתכוון לא לקחת הפסקה אלא להיכנס ישר ללימודים?

אילן שלגי: (מצביעים אחד או שניים מהנוכחים)

אילן שלגי: וכל האחרים יסעו להודו או לדרום אמריקה?

גל: חלקנו גם צריכים להרוויח את הלימודים שלנו ולכן אנחנו צריכים לעבוד.

אילן שלגי: האמיני לי שאני מכיר את זה.

אילן שלגי: מה את רוצה ללמוד?

גל: תרפיה במחול.

גל: זה לא קשור לחלוטין למה שאני עושה עכשיו.

אילן שלגי: אני לא אשאל מי מבין הקצינים יחתום קבע.

תא"ל משה שחורי: מספר הרוצים לחתום בחיל המודיעין גדול פי כמה וכמה מאלה שאנחנו מסוגלים להכיל.

יהודה פרידמן: אני מנהל האתר.

יהודה פרידמן: חתמתי קבע שלושים פעם, כל פעם שנה אחת.

יהודה פרידמן: מחוויה לחוויה הגעתי ל-33 שנות שירות.

יהודה פרידמן: לו הייתם נותנים לי את הגיל שלכם, הייתי חוזר על זה פעם נוספת.

יהודה פרידמן: אני חושב שהאושר הפנימי, החוויות, הלימוד והרחבת הדעת שנתן לי השירות הצבאי גרמו לכך שיש מעט מאד זמן להעביר את כל זה כמורשת לאחרים.

אורי אריאל: אני רוצה לאחל לכם בהצלחה.

אורי אריאל: חשוב מה שאתם עושים, אני לא צריך לשכנע אתכם ואם אנחנו, הקשישים, יכולים לעזור לכם במשהו, אנחנו עומדים לרשותכם.

אורי אריאל: אני מטפל מידי יום בכמה חיילים וחיילות ובדרך כלל מדובר בבעיות טובות, כאשר לא גייסו חייל ליחידה יותר טובה וכן הלאה.

אורי אריאל: היום הכל נגיש ואם אתם חושבים שיש דברים שאנחנו יכולים לעזור לשנות בצבא או בחברה בכלל, בשביל זה אנחנו נמצאים.

אורי אריאל: תודה.

אילן שלגי: אני מבקש גם להודות לכם ובהזדמנות זאת לומר לכם, המפקדים, כי ערב כזה אתכם ואצלכם עושה לנו טוב.

אילן שלגי: גם אנחנו שרתנו, גם הילדים שלנו שרתו ומשרתים והצבא הוא חלק מכולנו.

אילן שלגי: זאת בהחלט חוויה לבוא הנה, לחוות כמה שעות של הדבר היפה והחשוב הזה ולפגוש אנשים צעירים.

אילן שלגי: העולם בחוץ, בעיקר בפוליטיקה, הוא לפעמים ציני ומטבע הדברים אתה מטפל יותר בדברים שצריך לשפר ולתקן.

אילן שלגי: כשאנחנו באים הנה אנחנו רואים שיש כל כך הרבה דברים טובים, יפים וחיוביים ויש נוער נפלא שצומח.

אילן שלגי: ערב כזה גורם לי באמת לתחושה טובה מאוד ונותן לנו למלא את הבטריות של האופטימיות.

אילן שלגי: תודה רבה לכם ושיהיה לכם בהצלחה כי ההצלחה שלכם היא ההצלחה שלנו.

אל"מ גיל ארז: תודה רבה לכם.

אל"מ גיל ארז: שמחנו לארח אתכם ואני מזמין אתכם לבוא פעם נוספת, אולי בסיום קורס קציני מודיעין.

אילן שלגי: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.