הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 16, פרוטוקול מספר 124, 2005-06-20 13:30

רן כהן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

רן כהן: הנושא שעל סדר יומנו – מסגרות חינוכיות לגיל הרך במגזר הערבי – חשוב מאוד, אולם לצערי הרב נצטרך לעשות את הדיון בזריזות רבה מאוד, מכיוון שבשעה 14:30 אני צריך להיות בקומה 5.

רן כהן: אלה האילוצים של הכנסת, אין לי ברירה, אבל לא נוותר על הדיון הזה.

רן כהן: ביקשתי מגברת ענת אופיר מהמועצה הלאומית לשלום הילד ומגברת איריס צור מנציבות הדורות הבאים לפתוח את הדיון ולהציג את סוגיית שיעור ההשתתפות במסגרות הגיל הרך בחברה הערבית בישראל, סוגייה קשה מאוד ונוקבת מאוד לפי מיטב ידיעתי.

רן כהן: אני חותר לצאת מכאן לא רק בצעקות הצילו אלא גם בצעדים קונקרטיים כדי לנסות לדרבן את משרדי הממשלה להגיע לפתרון.

רן כהן: לכן אבקש מכם גם למקד אותנו בנושאים השונים לפרטיהם וגם להוביל לקראת מציאת לפתרונות.

רן כהן: לא מספיק לבכות, צריך לשנות.

ענת אופיר: שלום לכולם.

ענת אופיר: אני שמחה שהגיעו לכאן הרבה נציגים של משרדי ממשלה ושל גופים שונים שהוזמנו לישיבה.

ענת אופיר: הישיבה הזאת זומנה בעקבות פנייה של המועצה לשלום הילד ושל "אשלים" לחבר הכנסת רן כהן.

ענת אופיר: אנחנו סבורים שלמרות שדנו בנושא הזה לא מעט פעמים הדברים לא השתנו ברמה שמצדיקה לא לדבר עליו יותר.

ענת אופיר: על כן אני שמחה שחבר הכנסת רן כהן הואיל לקיים את הישיבה הזאת.

ענת אופיר: אני רוצה להציג בפניכם – כי הישיבה הזאת לא ישיבה רגילה – יושבים סביב השולחן חברים מפרויקט שנקרא "קיאדאת".

ענת אופיר: מדובר על הקמת מנהיגות במגזר הערבי של אנשי מקצוע שעובדים למען הגיל הרך.

ענת אופיר: כל מי שחבר בפרויקט הזה, ש"אשלים" והמועצה לשלום הילד מפעילים בסיוע הפדרציה של סן-פרנסיסקו, מתעתד על פני רצף של כמה שנים להפוך לחלק מקבוצה שתקדם מדיניות שתיטיב עם ילדים בגיל הרך.

ענת אופיר: אני חושבת שמתאים מאוד במסגרת פרויקט כזה להעמיד את נושא שיעור ההשתתפות הנמוך במסגרות לגיל הרך בחברה הערבית כאחת המטרות שהקבוצה הזאת תרצה לקדם ולשנות במגזר הערבי.

ענת אופיר: בפרט שלפני רגע נפגשנו עם סגן השר מלכיאור שהדגיש נושא חשוב מאוד, שאפשר לדבר על אחריות ועל מה צריך לעשות, אולם חלק גדול מהאחריות הוא של התושבים, לפעול כדי לקדם בעצמם את השינוי בישובים שלהם ובאזורי מגוריהם.

ענת אופיר: אני רוצה להציג כאן כמה נתונים.

ענת אופיר: לא אגזול הרבה מזמן הישיבה, כי היא באמת לא ארוכה היום.

ענת אופיר: אבל כמה דברים שאנחנו צריכים לשים על השולחן כאשר אנחנו פותחים את הנושא לדיון.

ענת אופיר: למרות הנתון, לפיו אוכלוסיית הגיל הרך מהווה קצת למעלה מ-47% מכלל אוכלוסיית הילדים במגזר הערבי, מנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה עולה כי שיעור ההשתתפות של ילדים ערבים במסגרות לגיל הרך נמוך מאוד ביחס לאוכלוסייה היהודית.

ענת אופיר: נמוך ביחס לעצמו, ונמוך בעיקר ביחס לאוכלוסייה היהודית.

ענת אופיר: יש טבלאות, שחלקכם בוודאי מכיר.

ענת אופיר: בגיל שנתיים רק קצת למעלה מ-4% מהילדים בחברה הערבית נמצאים במסגרות לגיל הרך.

ענת אופיר: אם משווים את זה לחברה היהודית, שם שיעור ההשתתפות הוא 29%.

ענת אופיר: זה לא הבדל שאפשר לא לשים לב אליו.

ענת אופיר: הפער מצטמצם ככל שאנחנו עולים בשנים, אבל עדיין גדול.

ענת אופיר: בגיל 3 66.5% מהילדים בחברה הערבית משתתפים במסגרות החינוך.

רן כהן: 4.2% זה ילד אחד מתוך 25.

רן כהן: כלומר, 24 מתוך 25 לא מגיעים למסגרות החינוך.

נג'אח ג'בארין: זה ממוצע.

נג'אח ג'בארין: יש מקומות שהמספר אף קטן יותר.

רן כהן: כולנו מדברים על ממוצע, לא נוקבים בשמות של ילדים.

רן כהן: אבל זה מספר מאוד-מאוד נמוך.

ענת אופיר: בגיל 4 הפער אמנם מצטמצם אבל גם בגיל הזה רואים פער, כש-72% מהילדים בחברה הערבית הולכים למסגרות לעומת 97.3% בחברה היהודית.

ענת אופיר: זה כבר גיל שבו אנחנו לא צריכים לדבר על כך שאמא מעדיפה להשאיר את הילד בבית כי הוא עוד תינוק והיא עוד מניקה וכל מיני שיקולים מן הסוג הזה.

ענת אופיר: הנתונים הללו מדאיגים.

ענת אופיר: הדיון בנושא הזה חשוב מאוד משום שכולנו יודעים היום, וכבר יש על כך הסכמה, שילד שיגיע לראשונה לגן בגן חובה או אף בכיתה א' יהיה בפער משמעותי מילד שלמד והועשר וקיבל וחווה דברים.

ענת אופיר: הפער הזה לא נסגר ורואים אותו גם אחר-כך כשמסתכלים על אחוזי נשירה ועל אחוזי הזכאים לתעודת בגרות.

ענת אופיר: שיעור הנשירה במגזר הערבי בשנת 2002-2003 היה כ-10% ואילו במגזר היהודי 5.3%.

ענת אופיר: זה שיעור כפול של נשירה.

ענת אופיר: שיעור הזכאים לתעודת בגרות במגזר הערבי הוא 55%, ובמגזר היהודי 75%.

ענת אופיר: אנחנו יודעים שיש שיפור בתחום הזה ובתחומים נוספים שסגן השר מלכיאור דיבר עליהם, אבל עדיין הפערים בלתי מוצדקים לחלוטין.

ענת אופיר: מספר נושאים שאני רוצה להזכיר שיהוו אולי בסיס לדיון.

ענת אופיר: מבחינת מצב סוציו-אקונומי, אי אפשר להתעלם מן העובדה שבשנת 2003 למעלה מ-57% מכלל הילדים הערבים היו עניים.

ענת אופיר: למרות שהם מהווים רק 30% מאוכלוסיית הילדים במדינה, למעלה מ-50% מהם עניים.

ענת אופיר: זה רלוונטי כי בישובים שונים – ובוודאי מי שחי בישובים האלה יעיד – גם בישוב בו יש מסגרות חינוך לגיל הרך ההורים לפעמים לא יכולים לשלם את מה שהם צריכים לשלם.

ענת אופיר: בוואקום הזה נכנסות מסגרות שמציעות חינוך חינם, שבו ההורים לפעמים כן יכולים לעמוד, אבל הוא לא תמיד חינוך ברמה שהורים היו בוחרים לתת לילדיהם, פשוט פעמים רבות זה מה שהם יכולים להרשות לעצמם.

ענת אופיר: את זה המדינה צריכה לקחת לתשומת לבה, מפני שזה לא מה שהמדינה רוצה שיקרה לילדים.

רן כהן: את מדברת על מעונות פרטיים?

ענת אופיר: מעונות פרטיים.

ענת אופיר: יש ישובים שבהם - - - מפעילה מסגרות לא מפוקחות.

ג'מאל זחאלקה: נוסח "אל המעין".

ענת אופיר: לגבי זמינות, כבר דיברנו על הנתון המזוויע, שרק 2% מתוך 1,700 המעונות שקיימים בישראל – ואני מדברת עכשיו על מעונות, לא על משפחתונים או פעוטונים או מסגרות אחרות – רק 2% נמצאים במגזר הערבי.

ענת אופיר: זה לא עומד ביחס ישיר לאחוז הילדים הערבים מתוך סך כל הילדים במדינת ישראל.

נדיה חילו: זה כולל ערים מעורבות?

ענת אופיר: אני צריכה לבדוק.

ענת אופיר: אלה נתונים של עמותת "סיכוי" ולדעתי לא כוללים ערים מעורבות.

נדיה חילו: חבל שמזניחים תמיד את הערים המעורבות.

רן כהן: הייתי מבקש שתפרטי גם את סוגי המעונות ואיפה נמצאת לדעתך המכה הקשה יותר בעניין הזה.

רן כהן: יש כאן גם משפחתונים, גם גני ילדים, גם כל מיני מוסדות.

ענת אופיר: אולי אתן למוזמנים אחרים שהם אנשי המקצוע בשטח לפרט את זה.

רן כהן: מי שיוכל להשיב ירים יד ובשמחה רבה אשמע אותו.

רן כהן: אני רוצה לדעת את הפרטים.

ענת אופיר: אני רוצה לדבר בקצרה על האיכות.

ענת אופיר: גם אם יש גן וגם אם מצאו תקציב לפתוח מסגרת, זה לא אומר שום דבר על האיכות שלה.

ענת אופיר: רבים מהאנשים שעובדים בשטח יעידו על הדלות של עזרי הלימוד והמִתקנים, על מחסור בתוכניות לימוד בסיסיות בערבית ובתוכניות העשרה שמשקפות את הזהות הלאומית התרבותית הערבית.

ענת אופיר: מועסקות גננות פרטיות שבמקרים רבים אינן מוסמכות, על אף כל מה שסגן השר מלכיאור אמר.

ענת אופיר: מדובר גם על חוסר בתמיכה של שירותים מקצועיים לאבחון ולטיפול.

ענת אופיר: הרי לא מספיק לדעת מה יש לילד אלא כאשר לילד יש צרכים מיוחדים חייבים לענות עליהם באמצעות קלינאית תקשורת או פיזיותרפיסטית או מקצועות פארה-רפואיים נוספים שאינם זמינים בחברה הערבית.

ענת אופיר: אפשר לדבר על זה עוד ועוד אבל בסופו של דבר יצטרכו לעשות מעשה.

רסמייה ח'שאן: את יכולה להגיד בפירוש: אין, נקודה.

ענת אופיר: אין, הם לא זמינים.

ענת אופיר: נושא חשוב נוסף הוא חוסר שיתוף הפעולה בין משרדי הממשלה השונים.

ענת אופיר: כל עוד נושא החינוך לגיל הרך ייפול בין הכיסאות של משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד הרווחה ומשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה הידיים והרגליים ימשיכו להתבלבל.

ענת אופיר: וכאשר נכנסות לזה הרשויות המקומיות, שחלק אדיר מהן נמצאות באשכולות 1, 2 ו-3 ולא מצליחות לשים את ה-25% השתתפות שלהן אל תוך המסגרת שצריכה להיפתח, יכול בהחלט להיווצר מצב, כפי שאנחנו רואים היום, שמסגרות כאילו יכולות להיפתח אבל לא נפתחות והכסף שמועבר כבר ממשרדי הממשלה הולך ונעלם בתוך הכיור הזה.

רסמייה ח'שאן: הכסף נבלע בתוך המועצה.

ענת אופיר: ואחר-כך אי אפשר לפקח מה קרה אתו, ואומרים: אתם קיבלתם, יותר מזה לא נעזור לכם.

ענת אופיר: אבל ילדים בגלל זה לא נכנסים למסגרת.

ענת אופיר: דבר נוסף שצריך לדבר עליו כשמדברים על אחריות של אוכלוסייה זה השפעת תרבות ומסורת.

ענת אופיר: חלק מהאנשים בקבוצה אכן העלו את השאלה, האם גם כאשר נפתחות מסגרות – מעונות, משפחתונים וכולי – אנחנו לא צריכים לעשות איזו עבודה משמעותית יותר בחברה על מנת לעורר מודעות לחשיבות החינוך בגיל הרך.

ענת אופיר: זה דבר נכון למגזר הערבי במיוחד אבל נכון לכל המגזרים במדינת ישראל בכלל, העמקה של הבנת הציבור לחשיבות החינוך בגיל הרך.

ענת אופיר: כמו שד"ר קדמן אמר הבוקר, אפשר לבנות בניין של 7 קומות אבל אם היסוד לא חזק בסוף ייפול.

ענת אופיר: אם יהיה זמן אגיד אולי מילה על החינוך המיוחד, אבל אני חושבת שזה מספיק בשלב הזה.

רן כהן: תודה רבה לגברת ענת אופיר מהמועצה לשלום הילד.

רן כהן: אני רוצה לבקש מגברת איריס צור מנציבות הדורות הבאים בכנסת להוסיף את הנתונים שיש בידיכם בסוגייה הזאת.

איריס צור: תודה לענת על הפתיחה ועל הצגת הנתונים.

איריס צור: לא אחזור על כל הנתונים.

איריס צור: גם הכנתי מסמך רקע שחולק לכל הנוכחים.

טלב אלסאנע: אולי נוכל לדעת אילו משרדי ממשלה נמצאים כאן.

רן כהן: אני מתאר לעצמי שנמצאים כאן נציגים ממשרד הרווחה, ממשרד החינוך וממשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

רחל סעדה: מר מוטי וינטר ממשרד הרווחה לא הגיע.

טלב אלסאנע: משרד הרווחה הוא המשרד הרלוונטי, למיטב ידיעתי.

רן כהן: אנחנו נטפל בזה בכל החומרה.

רן כהן: אם הוא לא יבוא, בסוף נעשה את הישיבה אצלו במשרד.

איריס צור: אני לא רוצה להכביר בנתונים כי כל האנשים היושבים כאן מכירים את השטח.

איריס צור: אני רוצה שכולנו נדע שזאת לא הישיבה היחידה שהתקיימה בנושא הזה.

איריס צור: מאז שאני נמצאת כאן לפחות 2-3 ישיבות התקיימו בנושא הזה, וכנראה עוד יתקיימו.

איריס צור: נציבות הדורות הבאים רוצה לקרוא למהלך משותף של המשרדים – משרד החינוך, משרד הבינוי והשיכון, משרד הבריאות, משרד הרווחה.

איריס צור: כל המשרדים חייבים להבין שמדובר כאן באסון לאומי, ואני לא מגזימה בהגדרה שלי.

איריס צור: זה נושא שבוער בעצמותינו כקהילה ישראלית, בכל האוכלוסיות שקיימות כאן.

איריס צור: כל המחקרים מעידים על חשיבות החינוך בגיל הרך, ואין מה להרחיב על הפערים המדאיגים מאוד בהישגי התלמידים במבחנים העולמיים באוריינות, במתמטיקה ובמדעים בין האוכלוסייה הערבית והיהודית.

איריס צור: אני קוראת לכם מתוך מגמה של שיתוף פעולה, יחד עם משרד האוצר להגיע להבנות הכרחיות על בנייה מסיבית, עם תקנים, עם אחריות על כל סוגי המעונות וקביעת התקן האיכותי שצריך להיות בהם.

איריס צור: כל-כך הרבה שנים אנחנו מתלבטים מה התקן המתאים למעונות ולא מגיעים לשום הכרעה.

איריס צור: זה המקום לצאת בקריאה, עם תמיכה מסיבית של תושבים, כי יש לתושבים כוח במדינת ישראל לחולל איזה שינוי כדי שהפער הזה לא יימשך ולא תהיה העברה בין-דורית של הפערים האלה.

רן כהן: אני רוצה לפנות למשרדי הממשלה.

רן כהן: מה אתם יכולים לומר לנו?

רן כהן: קודם כול, האם הנתונים האלה ידועים לכם?

רן כהן: מה המצב?

פאטמה קאסם: אני חדשה מאוד בתפקיד, נכנסתי אליו רק לפני כמה ימים.

רן כהן: שיהיה לך מזל טוב ובהצלחה.

פאטמה קאסם: אני לומדת את השטח, אבל גם מניסיוני כגננת וכמפקחת אני מכירה את הקורה בשטח.

פאטמה קאסם: כפי שנאמר כאן, החינוך בגיל הרך במגזר הערבי הוא כמו פצצה מתקתקת.

פאטמה קאסם: יש לנו המון צרות שכרוכות בהפרטת הגנים במגזר הערבי, תופעה שהולכת ומתרחבת ומחמירה.

פאטמה קאסם: כלומר, הרווחיות הופכת להיות חשובה יותר מאיכות החינוך.

פאטמה קאסם: היום אנחנו עדים לתופעה שמשרד החינוך מפסיד הרבה גנים שפועלים במתכונת הפורמלית ועוברים לגנים במתכונת המוכר שאינו רשמי, שהם גנים בלי כוונת רווח.

פאטמה קאסם: כל אחד קובע מה הרצון שלו, אם להחדיר אידיאולוגיה, אם להשיג רווח גדול ואם להשיג מטרות אחרות שאני לא רוצה לפרט כרגע.

רן כהן: איזה חלק מהמסגרות האלה הוא בידי משרד החינוך, או בהשפעת משרד החינוך?

פאטמה קאסם: בגילאי 3-6 המסגרות נמצאות באחריות משרד החינוך.

רן כהן: אז מגיל 3 אנחנו מכירים כבר שהמצב קצת יותר טוב, 66% מהילדים בציבור הערבי נמצאים במסגרות האלה, לעומת כמעט 100% אצל היהודים.

רן כהן: בגיל 4 זה די דומה בעצם מבחינת הפערים.

רן כהן: האם בידי משרד החינוך לשנות את המצב הזה?

פאטמה קאסם: אנחנו יכולים להשפיע, אבל החוק איפשר לפתוח מסגרות מוכר שאינו רשמי וזה נתן דחיפה לאנשים לפתוח גנים באיכויות שונות.

פאטמה קאסם: ההפרטה הזאת חוקית ואני לא יכולה לעצור אותה.

לבנה אברמוביץ: קודם כול, משרד החינוך אכן מטפל בגני ילדים מגיל 3 ומעלה ולא בגילאים נמוכים יותר.

לבנה אברמוביץ: משרד החינוך מתקצב את גני הילדים, גם במוכר שאינו רשמי וגם בחינוך הרשמי, על-פי אותן אמות מידה ועל-פי אותם קריטריונים.

לבנה אברמוביץ: גני הילדים של המוכר שאינו רשמי נפתחים על-פי חוק ותקנות שמאפשרים פתיחת גנים כאלה.

לבנה אברמוביץ: הם כמובן עומדים בדרישות המשרד ובדרישות בכלל.

רן כהן: אבל זה לגבי אלה שרוצים מימון.

רן כהן: ואלה שלא רוצים מימון?

לבנה אברמוביץ: כל מי שפותח גן ילדים מגיל 3 ומעלה חייב ברשיון, גם אם איננו מקבל מימון.

לבנה אברמוביץ: בכל מקרה, הם צריכים לעמוד בקריטריונים מסוימים ובתנאים מסוימים על-פי דרישות המשרד.

לבנה אברמוביץ: אני חייבת לומר כאן, בהמשך לדברים שאמרה חברתי, נושא הפרטת הגנים בא על קרקע פורייה, כי רשויות מקומיות לא פתחו גני ילדים לגילאי 3-4.

לבנה אברמוביץ: מגיל 5 – כן, אבל בעבר לא פתחו גני ילדים לגילאי 3-4, כי זה היה כרוך בתשלום של ההורים על-פי שכר לימוד מדורג כשהרשות המקומית אמורה היתה לשאת בחלק מהפערים.

לבנה אברמוביץ: בחלק מהפערים (75%) משתתף משרד החינוך וב-25% הרשויות המקומיות או הבעלויות האחרות.

לבנה אברמוביץ: רבות מן הרשויות המקומיות לא פתחו גני ילדים לגילאי 3-4 בגלל הנושא הכספי הזה.

לבנה אברמוביץ: מצד אחד, היה להם קשה לגבות את הכספים שההורים היו צריכים לשלם כשכר לימוד, ומצד שני הם גם לא כל-כך הסכימו לשלם את הפערים שהיו צריכים לשלם.

לבנה אברמוביץ: על הקרקע הפורייה הזאת נכנסו גופים פרטיים ופתחו גני ילדים בבעלויות פרטיות, שחלקם טובים וחלקם פחות טובים וחלקם אולי אפילו גרועים, אבל בכלים שיש לנו, ואנחנו מנסים להתייעל במהלך השנים, אנחנו בודקים ככל האפשר שיינתנו לפחות תנאים סבירים לקיום גני ילדים.

לבנה אברמוביץ: יש בעיה קשה מאוד במגזר הערבי בנושא הבינוי, ולכן רוב הגנים נפתחים במבנים שכורים, מבנים שלא תמיד מתאימים לייעודם וצריך לעשות התאמות של המבנים.

לבנה אברמוביץ: אבל כך קורה גם במגזר היהודי, כמו שאנחנו יודעים, בבעלויות השונות.

לבנה אברמוביץ: אני שוב אומרת, את ההפרטה הזאת קשה לעצור כי החוק מאפשר אותה.

לבנה אברמוביץ: גם כשהתנגדנו לפתיחת גנים פרטיים, כי רשויות מקומיות התעוררו באחרונה ורוצות שהגנים יהיו בבעלותם, גם כשהגענו לערכאות משפטיות, כשהרשות המקומית תבעה את אותה בעלות, בערכאות המשפטיות נאמר בפירוש שיש אפשרות לפתוח את הגנים הפרטיים על-פי חוק ותקנות וכך זה מתנהל.

פאטמה קאסם: בעניין גנים פרטיים במוכר שאינו רשמי הצרה נעוצה בכך שאין לנו פיקוח עליהם.

לבנה אברמוביץ: אני לא מקבלת את מה שאמרת.

לבנה אברמוביץ: קודם כול, יש פיקוח מסוים.

לבנה אברמוביץ: כאשר מתכוונים לפתוח גן הילדים יש רשימה ארוכה של דברים שצריכים לעמוד בהם, בין היתר בחוות-דעת פדגוגית.

לבנה אברמוביץ: כך שקודם כול לצורך הרישיון יש שליטה של הפיקוח של המשרד ואנחנו נכנסים לגנים.

לבנה אברמוביץ: יש לנו מחסור בכוח אדם בפיקוח בכלל במערכת, ובמגזר הערבי בפרט, ובכל המוכר שאינו רשמי בפרט.

טלב אלסאנע: תיאורטית יש פיקוח, אולם בפועל אין.

לבנה אברמוביץ: המפקחות מגיעות לגנים מדי כמה זמן, אולי לא בשכיחות מספיקה, אבל הן מגיעות.

רן כהן: תודה רבה.

רן כהן: נעבור למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

ציפי שיינקמן: מספר הדגשים וגם מספר נתונים: נושא המסגרות לגיל הרך מתחת לגיל חינוך חובה, מתחת לגיל 3, הוא פועל יוצא של שני דברים: הראשון, הצרכים של נשים עובדות, והשני, יוזמה מקומית מטעם הרשות המקומית או גופים, עמותות וכולי.

רן כהן: למדינה אין מה להגיד בעניין?

רן כהן: אני מדבר על הסוגייה הראשונה.

רן כהן: מאחר ויש רצון לעודד נשים לצאת לעבודה אז יש למדינה עניין תיאורטי שתוכלנה לשים את הילדים במעון ולצאת לעבודה.

ציפי שיינקמן: בתור דגש, בגלל שזה מתחת לגילאי חינוך חובה.

ציפי שיינקמן: במגזר הערבי אין הרבה נשים עובדות, וגם כשהן עובדות זה לא במשרה מלאה ואז הן מוצאות פתרונות חלופיים.

טלב אלסאנע: למה לא מספקים להן תעסוקה?

רן כהן: אם אני מבין נכון, זה שאלת הביצה והתרנגולת.

רן כהן: אם יהיו מעונות אז הנשים יוכלו לצאת לעבודה, ואולי גם יהיה להן צורך לצאת לעבודה כי זה יאפשר להן לממן את חינוך ילדיהן.

ציפי שיינקמן: אם במערכת בכלל יש 1,600 מעונות יום, במגזר הערבי יש 23 מעונות, אבל אין יוזמות נוספות.

ציפי שיינקמן: הדרישות מינוריות מאוד.

ציפי שיינקמן: אנחנו עוסקים בסבסוד של ילדים, אבל אין לנו איזה תקציב להקמת המבנים, למעט התחום של משרד הבינוי והשיכון.

רן כהן: משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה מסבסד ילדים מתחת לגיל 3?

ציפי שיינקמן: כן.

רן כהן: כמה ילדים אתם מסבסדים מתחת לגיל 3 בציבור הערבי?

ציפי שיינקמן: מבין 82,000 ילדים עד גיל 3 במערכת שלנו יש 5,240 במגזר הלא יהודי, מתוכם 1,240 במעונות ו-4,000 במשפחתונים.

רן כהן: כלומר כ-6%-7%.

רן כהן: בה בשעה שהילדים הערבים קרוב לוודאי מהווים 25% מכלל הילדים, או משהו כזה.

רן כהן: בפרופורציה זה שישית או רבע מכלל הילדים הערבים.

ציפי שיינקמן: מבחינתנו אין הגבלה.

ציפי שיינקמן: במגזר הזה אנחנו רואים יותר צורך ויותר נכונות של הרשויות המקומיות לפתוח מסגרות של משפחתונים.

ציפי שיינקמן: לנו אין הגבלה על מספר המשפחתונים.

ציפי שיינקמן: יש לנו רכזות משפחתונים, ואנחנו מממנים את עלות הרכזות ללא הגבלה.

ציפי שיינקמן: אם תהיה דרישה, אדרבה, אנחנו עומדים בקשר ישיר עם הרשויות המקומיות ועם מנהלי לשכות הרווחה ומעודדים פתיחה של יותר ויותר משפחתונים.

ציפי שיינקמן: ברגע שיש צורך, נפתחים משפחתונים.

ציפי שיינקמן: מבחינתנו אין הגבלה.

רסמייה ח'שאן: את אומרת שאין דרישה?

ציפי שיינקמן: כאשר יש דרישה, יש היענות.

רן כהן: את אומרת שמבחינת

רן כהן: כם אין הגבלה, במובן הזה שהיוזמה צריכה לבוא מגורמים אחרים, אם מהרשות המקומית, אם מגורמים בתוך הרשות המקומית ואם ממשרד החינוך?

ציפי שיינקמן: במסגרת העבודה שלנו אנחנו כמובן מנסים לעודד ולהבין ומסייעים, אבל אם אין צורך ואנשים מוצאים פתרונות אחרים ולא מעוניינים לפתוח את המסגרות האלה אין לנו מה לעשות.

ג'מאל זחאלקה: לא שאין ילדים.

ג'מאל זחאלקה: הם הולכים למסגרות אחרות.

נאהדה אג'ברייה: יש קריטריונים לכניסה למשפחתונים, ביניהם שהאישה צריכה להיום אֵם עובדת, אולם אין הרבה נשים עובדות במגזר הערבי.

נאהדה אג'ברייה: אני מדברת על זכות יסודית לכל הילדים ולכל התינוקות להיות במעונות או במשפחתונים.

נאהדה אג'ברייה: אז איפה שאר האוכלוסייה, אלה שאמהותיהם לא עובדות?

נאהדה אג'ברייה: מה איתם?

נאהדה אג'ברייה: שיישארו בבית?

נאהדה אג'ברייה: ומה יקבלו?

רן כהן: אם אני מבין נכון, משרד העבודה אומר שהוא מעוניין לסבסד נשים שתוכלנה לצאת לעבודה, ולכן נותן עדיפות לילדים שלהן כדי שתוכלנה באמת לצאת לעבודה.

ג'מאל זחאלקה: המצב חמור יותר.

ג'מאל זחאלקה: משרד החינוך אומר: מתחת לגיל 3 לא אכפת לי.

ג'מאל זחאלקה: משרד העבודה אומר: אישה לא עובדת היא לא העניין שלי.

ג'מאל זחאלקה: אז נשים לא עובדות שיש להן ילדים מתחת לגיל 3 נופלות בין הכיסאות.

פאתנה אבו יונס: גם לא כל הילדים שאמהותיהם עובדים מסובסדים.

מרי עטוה: בדרך כלל אין סבסוד.

פאתנה אבו יונס: אני גננת מסח'נין.

פאתנה אבו יונס: אני למשל כאֵם לילד הייתי אם עובדת ושילמתי שכר לימוד לא מסובסד עבור הבן שלי, כ-600 שקלים.

רן כהן: אפשר לדעת מה הסבסוד שמשרד העבודה נותן?

אימאן אבו פנה: בין 300-700 שקלים בחודש.

מרי עטוה: הבעיה היא שרוב האימהות לא מקבלות סבסוד כי הן לא עובדות במשרה מלאה.

מרי עטוה: הם מסבסדים רק אישה העובדת 40 שעות בשבוע ומעלה, ואילו במגזר הערבי רוב האימהות עובדות רק במשרה חלקית ולא זכאיות לסבסוד.

נדיה חילו: אני מגיעה מרקע של הגיל הרך, כמנהלת מרכז לגיל הרך במשך 10 שנים, אבל היום אני סגנית יושבת-ראש נעמ"ת.

נדיה חילו: נושא המעונות מוכר לי, וגם נושא מעמד האישה – בכובע של יועצת מעמד האישה במרכז השלטון המקומי.

נדיה חילו: אני לא רוצה להתעכב על הנתונים.

נדיה חילו: הנתונים ידועים והם צוינו כאן.

נדיה חילו: אני חושבת שבגיל הרך המנגנון מסועף מאוד וצריך לשים לכך לב.

נדיה חילו: יש לנו כאן שני מנגנונים: מנגנון ממסדי, של משרד החינוך, ומנגנון של עמותות, חלקן עמותות גדולות ומוכרות, כמו ויצ"ו, נעמ"ת וכדומה, וחלקן עמותות מקומיות שפועלות מטעם המגזר הערבי, שמנהלות את החינוך בגילאים 0-3 שנים, כולל משרד העבודה שנכנס לתחום הטיפול בילדים בגילאי 0-3 שנים באמצעות הפעלת המשפחתונים.

נדיה חילו: זאת מערכת מסועפת מאוד.

נדיה חילו: צוין כאן נושא מעמד האישה.

נדיה חילו: נושא מעמד האישה ונשים בעבודה קשור לענייננו לא רק ב-99% אלא ב-100%.

נדיה חילו: אסור לנו להמשיך לחכות ולהגיד: הן לא זכאיות לסבסוד בגלל שהן לא עובדות.

נדיה חילו: דווקא כאן צריכה להיות יוזמה לפתוח מסגרות ולאפשר לנשים לקבל מענה בתקופת-ביניים, גם אם הן לא עובדות.

נדיה חילו: זה פתרון אפקטיבי, להגיד: גם אם אישה ערבייה לא עובדת נקלוט אותה לתקופה של 3-4 חודשים כדי לאפשר לה לחפש עבודה ולצאת לשוק העבודה.

נדיה חילו: אם אנחנו כורכים כל דבר במצב העכשווי, אף פעם לא נתקדם.

נדיה חילו: לא אפרט כאן עד כמה קשה לאישה ערבייה לצאת לעבוד, כי במגזר הערבי אין הרבה היצע תעסוקה לנשים.

נדיה חילו: אז תאפשרו לה כן לחפש עבודה.

נדיה חילו: כל עוד אומרים: לא נקבל את הילד עד שאימו לא תהיה אישה עובדת, כל זמן שקושרים בןי הדברים שום דבר לא יתקדם.

נדיה חילו: צריך לעשות כאן אולי איזה מהלך לא שגרתי של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה כאחראי, ואני מכירה את זה מנעמ"ת, לבוא ביוזמה אישית בעניין הזה.

נדיה חילו: הדבר השני שאני רוצה לציין, ואני מכירה את זה ממעונות נעמ"ת, נכון אמרת שהיוזמה אמורה להיות גם מצד השלטון המקומי.

נדיה חילו: גם על המגזר הערבי לעשות בעניין הזה.

נדיה חילו: נעמ"ת מוציאה מכרזים אבל הרשויות המקומיות אמורות לקחת את הנושא הזה על עצמן.

נדיה חילו: בדרך כלל הרשויות המקומיות אומרות: אנחנו רוצים לפתוח מסגרות, ואז יוצא מכרז, וברגע שזה קיים משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה כן נכנס לפעולה.

נדיה חילו: אני באופן אישי ניסיתי בשנה האחרונה לפעול בקרב חלק מהרשויות המקומיות שאין בהן מעונות-יום, אולם זה קצת התעכב.

נדיה חילו: יש לכך כל מיני סיבות.

נדיה חילו: לעתים יש יוזמות מקומיות זולות יותר.

נדיה חילו: אנחנו שומעים כאן על סבסוד, אבל נקודות הזיכוי גבוהות מאוד.

נדיה חילו: כלומר, אישה שמרוויחה – אנחנו יודעים שבסולם השכר נשים ערביות משתכרות שכר נמוך יותר, אם אנחנו משווים אותן לנשים יהודיות.

נדיה חילו: הקריטריון הוא משרה מלאה, ורוב הנשים העובדות במגזר הערבי עובדות פחות ממשרה מלאה ולכן לא זכאיות.

נדיה חילו: צריך לפרוט את זה ולשנות.

נדיה חילו: חשוב לעשות משהו לא שגרתי ולהגמיש קריטריונים.

נדיה חילו: גבול השכר של אישה עובדת כדי לקבל סבסוד הוא 6,000-7,000 שקלים, אם בעלה עובד.

נדיה חילו: רוב הנשים הערביות לא משתכרות סכום כזה.

נדיה חילו: אישה ערבייה לא תוכל לשלם 1,700-1,800 שקלים מדי חודש עבור המעון אם היא מרוויחה 2,500 שקלים, אז היא מוותרת מראש, גם על עבודה וגם על שליחת הילד לגן.

נדיה חילו: לכן אין ביקוש, לכן הביקוש הוא למעונות קטנים מקומיים משפחתיים, שניתן להציב סימן שאלה גדול מאוד על רמתם, פעמים רבות אולי עדיף שהילד יישאר בבית עם אמא שלו, ואני אומרת את זה כאשת מקצוע בתחום.

רן כהן: מה נעמ"ת עושה בעניין הזה?

נדיה חילו: אמור להיות שיתוף פעולה.

נדיה חילו: אם הרשות המקומית מוכנה אנחנו נוטים לפתוח מסגרות.

רן כהן: מתוך 36 המעונות הללו, חלק מהם של נעמ"ת?

נדיה חילו: אין לי כאן את המספרים המדויקים אבל הרוב הם של נעמ"ת, אני מניחה, מתוך ה-23.

נדיה חילו: אני רוצה לציין עוד נושא בעייתי, שגם הוא ניתן להגמשה.

נדיה חילו: אני מאמינה בפתרונות לא שגרתיים שיובילו לשינוי.

נדיה חילו: אם אנחנו הולכים רק על-פי התלם, רק על-פי הקריטריונים ולא מגמישים אנחנו אף פעם לא מתקדמים.

נדיה חילו: כאן צריך פתרון לא שגרתי.

נדיה חילו: הנושא השלישי הוא הצורך לאפשר גמישות של שעות.

נדיה חילו: עשינו את זה במעון אחד או שניים במגזר הערבי, כאשר היתה דרישה להפעיל את המעון רק עד שעה 14:00.

נדיה חילו: במגזר הערבי יש הרבה מורות שנזקקות למעון עד שעה 14:00.

נדיה חילו: אז זה כרוך בתשלום נמוך יותר, וזה פותר את הבעיה.

נדיה חילו: אם נגיד מראש: לא, המעונות שלנו יפעלו תמיד בשעות 7:30-16:00, זה התשלום ואין שום גמישות, אז עוד פעם העניין הזה ייפול.

נדיה חילו: בלי שתהיה גמישות מסוימת בעניין הזה והתאמה לתרבות ולצרכים הייחודיים של המגזר הערבי לא נוכל להתקדם.

נדיה חילו: דיברנו על משרד החינוך ועל גנים.

נדיה חילו: אני רוצה להציג בעיה קשה הרבה יותר, של מציאת מסגרות ייחודיות במגזר הערבי.

נדיה חילו: אנחנו יודעים שאין בכלל גנים לילדים עם צרכים מיוחדים, יש רק מעט מאוד מעונות שיקומיים.

נדיה חילו: הילדים הללו, הנזקקוּת שלהם הרבה יותר גדולה.

נדיה חילו: אם דיברנו על 2% מעונות – בעניין הזה אנחנו מדברים על כמעט אפס.

נדיה חילו: מישהו כאן אמר שזה אסון לאומי.

נדיה חילו: גם אני סבורה כך.

נדיה חילו: אני חושבת שזה בומרנג, וזה בכלל לא בעיה של המגזר הערבי אלא של כלל החברה.

נדיה חילו: אם לא נשנה קונספציה בנושא הזה ונתחיל לחשוב, כל השולחן הזה ביחד, שזה בעיה חברתית של מדינת ישראל אז כלום לא ישתנה.

רן כהן: אני יוצא בדיוק מנקודת המוצא הזאת.

לבנה אברמוביץ: אני חייבת להעיר כי היא אמרה נתונים לא מדויקים.

רינה יצחקי: אחרי גברת נדיה חילו אין הרבה מה להוסיף.

רינה יצחקי: קודם כול, אני רוצה להדגיש שחשוב מאוד להבין שיש לנו בעיה ערכית.

רינה יצחקי: צריך לרצות לעשות את זה, וזה לפני כל הפתרונות האדמיניסטרטיביים, שבלעדיהם כמובן שום דבר לא יזוז.

רינה יצחקי: יש הרגשה שאחד מסתובב מאחורי השני, זה לא נותן את זה, זה לא נותן את זה.

רינה יצחקי: עבדתי 5 שנים בבית ברל, עד השנה, במכון למורים ערבים.

רינה יצחקי: היו אצלי עשרות סטודנטים, ובעיקר סטודנטיות, גם לגיל הרך.

רינה יצחקי: אני קוראת כאן לשני דברים.

רינה יצחקי: קודם כול, שהארגונים ישתפו פעולה עם מוסדות ההכשרה.

רינה יצחקי: לבחורות שבאות ללמוד שם אין תחושת שליחות, אין הבנה של כל העניין הזה.

רן כהן: בינתיים עוד אין להן מעונות.

רן כהן: אבל אני מסכים שצריך גם לשפר את הרמה.

רינה יצחקי: יש כל מיני דברים שהן יכולות לעשות.

רינה יצחקי: גם גננת פרטית, בהפרטה, יכולה להיות גננת הרבה יותר טובה אם תקבל הכשרה.

רן כהן: תודה רבה.

רן כהן: מאחר ואנחנו רוצים להתקדם לקראת סיכום, ביקשו לדבר חבר הכנסת טלב אלסאנע וחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

רן כהן: בבקשה, תקרבו אותי לסיכום.

טלב אלסאנע: מי שמתמצאת טוב מאוד בעניין כבר אמרה דבריה ואנחנו צריכים לאמץ אותם.

טלב אלסאנע: בנושא הזה חוזר דבר שאנחנו מעלים בהרבה נושאים, יוצא שהמגזר הערבי מקופח אבל הוא גם אשם בזה.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, אנחנו לא רק מקופחים אלא גם אשמים בכך שאנחנו מקופחים.

טלב אלסאנע: העובדה שאין מסגרות לילדים בגילאי 0-3 שנים נובעת מכך שאין תעסוקת נשים.

טלב אלסאנע: אבל העובדה שאין תעסוקת נשים היא אחד המעגלים שנמצאים באחריות השלטון המרכזי, שלא מפתח מקורות תעסוקה.

טלב אלסאנע: לכן זה מעגל נוסף.

טלב אלסאנע: הקורבן כאן הם הילדים, שאין עבורם מסגרות, וגם האימהות שרוצים להעצים אותן.

טלב אלסאנע: לא דואגים שהילדים ייקלטו במסגרות על מנת לאפשר לנשים לצאת לעבודה, לעצמאות כלכלית וגם להעצמה של הנשים במגזר הערבי.

טלב אלסאנע: לכן זה גם נושא של מעמד האישה.

טלב אלסאנע: העובדה שלא הגיע לכאן היום נציג בכיר של משרד הרווחה אומרת דרשני.

טלב אלסאנע: לא יתכן שהאנשים האחראים לא מגיעים לישיבת הוועדה.

טלב אלסאנע: הוועדה לא צריכה לעבור על כך לסדר היום, צריך להתייחס לזה.

טלב אלסאנע: אני מאמץ את ההמלצה, שלא צריך לכרוך שני דברים ביחד.

טלב אלסאנע: את מעונות היום צריך לפתוח, ובתעסוקה צריך לתת הזדמנות כדי שיוכלו לממש אותה אחר-כך.

טלב אלסאנע: אבל כל עוד אין מסגרת לילדים בעצם לא מאפשרים לנשים לחפש תעסוקה ולא נותנים להן הזדמנות לצאת אל מחוץ לבית.

טלב אלסאנע: לכן צריך לקבוע פרק זמן של 6 חודשים, לתת הזדמנות למי שרוצה לממש.

טלב אלסאנע: צריך להתייחס גם לנתונים.

טלב אלסאנע: לא שמענו על-פי אילו קריטריונים פותחים מעון, איך מחליטים אילו מסגרות לפתוח, באיזו מידה תומכים, מה הקריטריונים למתן הסבסוד של משרד התעסוקה.

טלב אלסאנע: כל הדברים האלה הם בגדר סוד, על-פי שיקול דעת.

טלב אלסאנע: הנתונים המזעזעים האלה לא מקריים, הפערים אדירים, 82,500 מול 1,750, הפער מדהים ומזעזע, והפער הזה אחר-כך ממשיך בגילאי 3-6 ואחר-כך יש לנו נשירה.

רן כהן: אין ספק שזה מוביל להגדלת הפערים.

רסמייה ח'שאן: הפער הולך וגדל.

טלב אלסאנע: המציאות הזאת מנציחה את הפער, לא מצמצמת אותו.

רן כהן: ואף פותחת את הפער.

טלב אלסאנע: נקודת זינוק שונה מנציחה את הפערים.

רן כהן: אולי תוכלו לענות לשאלה של חבר הכנסת טלב אלסאנע.

רן כהן: אם אני רוצה לפתוח היום מעון ילדים בסח'נין, מה אני יכול לקבל כתמיכה מהמדינה כדי להקים את המעון הזה?

ציפי שיינקמן: משרד הבינוי והשיכון בונה במימון מלא מעונות יום ברחבי הארץ על בסיס קריטריונים של מעון אחד לכ-1,600 יחידות דיור.

ציפי שיינקמן: נכון להיום 17 מעונות יום במגזר הערבי נמצאים כבר כמעט בסיום הליך הבנייה.

רן כהן: מה פתאום שייתן את זה לי?

רן כהן: הוא ייתן את זה לרשות המקומית, נכון?

רן כהן: כלומר, הרשות המקומית תלך לשר הבינוי והשיכון ותגיד: אני רוצה לפתוח מעון, ואז הוא מקצה ככל שיש לו כסף.

רן כהן: עובדה שעד עכשיו יש 36 מעונות בסך הכול בכל רחבי הארץ.

ציפי שיינקמן: אבל יש עוד 17 בהליכי בנייה.

ציפי שיינקמן: אם הקריטריון הוא מעון אחד על כל 1,600 יחידות דיור, ובמגזר הערבי בישוב מסוים זה עומד בקריטריונים אז הוא יקבל את זה.

ציפי שיינקמן: יש כרגע 17 מעונות בהליכי בנייה מתקדמים.

ציפי שיינקמן: זה בנייה מלאה במימון מלא.

רן כהן: הסבסוד הוא רק לילדים שמוכרים, על-פי הקריטריונים שאמרת קודם?

ציפי שיינקמן: נכון.

ציפי שיינקמן: הסבסוד נע בין 200-900 שקלים לילד.

ציפי שיינקמן: אני רוצה לציין משהו על מה שעלה כאן, כי פשוט מתפרצים לדלת פתוחה.

ציפי שיינקמן: בימים האחרונים האוצר, בעקבות החלטת ממשלה, תגבר את בסיס התקציב של האגף שלנו ב-150 מיליון שקלים במדורג במשך 3 שנים.

ציפי שיינקמן: במסגרת הזאת אנחנו עומדים כעת בסיום בניית תוכנית להגדלת ההיצע ופתיחת מסגרות נוספות, אם של משפחתונים ואם של מעונות יום.

רן כהן: זה בוודאי בכל הארץ, לא רק לציבור הערבי.

ציפי שיינקמן: נכון, אבל זה בהתאם לצרכים ולדרישה.

ציפי שיינקמן: הגדלת התקציב במהלך שלוש שנים ב-150 מיליון שקל משמעה תוספת של 5,000 ילדים.

ציפי שיינקמן: מעבר לזה, אנחנו מטפלים בהעמקת הסבסוד לאוכלוסיות החלשות וטיוב השירות, גם על-ידי הגמשת השעות, הרעיון שעלה כאן קודם, שהוא רעיון נכון וחשוב.

ציפי שיינקמן: זה מה שאנחנו מתכננים כרגע במסגרת תוכנית העבודה שעומדת לפני סיומה.

ציפי שיינקמן: זה הזמן שהמגזר הערבי יבוא בדרישה, לעשות גם שיעורי בית אצלכם, לעשות פילוח, מה צריך בדיוק, מה הצרכים, ולבוא בדרישה.

ציפי שיינקמן: מבחינתנו זה פתוח, שום דבר לא צבוע ובשמחה רבה נעזור ונלווה ביחד.

ג'מאל זחאלקה: בנוסף למה שנאמר כאן – אני מסכים גם לתיאור המצב וגם לזעקה לפתרון – אני רוצה לציין שני דברים.

ג'מאל זחאלקה: דוח דברת מדבר על חינוך מגיל 3 ומעלה ועל תשתיות.

ג'מאל זחאלקה: אלה שני הסעיפים היחידים שאין להם תקצוב במסגרת דוח דברת.

ג'מאל זחאלקה: היו הבטחות, נזרקו מילים לאוויר.

ג'מאל זחאלקה: זה כאילו נושא בלי אבא.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת רן כהן, אני חושב שעל זה נצטרך לנהל מלחמה בכנסת.

ג'מאל זחאלקה: אם יש המלצה, ודיברו עליה כל-כך הרבה, ובסוף מגיעים לנקודה שאין לזה תקצוב אז אלה מילים ריקות.

רן כהן: כל דוח דברת הוא בינתיים בסימן שאלה.

ג'מאל זחאלקה: אבל עכשיו הולכים לרפורמה.

ג'מאל זחאלקה: הדוח עצמו הוא נייר.

ג'מאל זחאלקה: השאלה איך יישמו אותו.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים לנהל מלחמה – אלה רוצים פיטורי מורים, אנחנו רוצים חינוך לגיל הרך.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה פתח ממנו צריך להיכנס ולדחוף קדימה את העניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: לגבי התעסוקה ומעונות היום, קודם כול אני מסכים שזה נושא ערכי וצריך לקדם אותו בכל מקרה.

ג'מאל זחאלקה: בין אם יש עבודה ובין אם אין עבודה צריך למצוא פתרונות לעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: אבל זה עניין מאוד כלכלי, בחשיבה אסטרטגית.

ג'מאל זחאלקה: אגלה לכם סוד, היתה לי ישיבה ארוכה מאוד בנושא הזה עם גברת יעל אנדורן, סגנית הממונה על התקציבים במשרד האוצר, והיא הסכימה לכל מילה שאמרתי בנושא הזה, הסכימה ותמכה ואמרה שזה נכון וכך צריך לעשות.

ג'מאל זחאלקה: הסברתי בדיוק מה המשמעות הכלכלית של העניין.

ג'מאל זחאלקה: כל יום אנחנו שומעים את ראש הממשלה שרון או את שר האוצר נתניהו עולים לדוכן ובוכים, ממש בוכים על כך ששיעור התעסוקה במשק הישראלי הוא 57%, שאנחנו לא מגיעים לרמה אירופאית והמשק מדשדש.

ג'מאל זחאלקה: הצעתי להם, ואפילו הגשתי תוכנית מפורטת, שעבדתי עליה במשך כמה חודשים, כיצד להעלות את שיעור המועסקים במשק.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר מתוך האינטרס הכלכלי של מי שיושב שם למעלה באוצר.

ג'מאל זחאלקה: צריך ללכת לכיסי תעסוקה נמוכים.

ג'מאל זחאלקה: להעלות את שיעור המועסקים בצפון תל-אביב מ-75% ל-77%, האמן לי, ייקח יותר מאמץ וכסף מאשר להעלות את שיעור המועסקות, הנשים הערביות, ששיעור התעסוקה שלהן היום, על-פי הנתונים החדשים, 23%.

ג'מאל זחאלקה: להעלות את זה פי שתיים יהיה קל יותר, והתרומה של זה תהיה גדולה מאוד להעלאת שיעור התעסוקה במשק.

ג'מאל זחאלקה: אז יש כאן אינטרס כלכלי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים שאצל בני זוג ששניהם עובדים אחוז העוני יורד פי עשר.

ג'מאל זחאלקה: יש אינטרס כלכלי מובהק לטפל בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני בעד ללכת בשלושה מישורים.

ג'מאל זחאלקה: מישור טיפול אחד, צריך לפתוח מעונות יום, על-פי ההצעות שהועלו כאן, לתת הזדמנות לנשים לצאת לעבודה.

ג'מאל זחאלקה: מישור שני, צריך לייצר דרישה, ולצורך כך צריך שהנשים יעבדו.

ג'מאל זחאלקה: אבל בין זה לזה יש מישור נוסף, וזה בדיוק התוכנית המפורטת שהגשתי, צריך לעודד לבנות תוכנית משולבת, גם לבנות מעונות יום וגם תוכנית לעידוד תעסוקת נשים, שצריך להקציב לה 50-100 מיליון שקל בשלב ראשון כתוכנית מהירה.

ג'מאל זחאלקה: את הבעיה הזאת צריך לפתור.

ג'מאל זחאלקה: כיס התעסוקה הכי נמוך בארץ הוא נשים ערביות.

ג'מאל זחאלקה: גברים ערבים ויהודים עובדים באותה מידה.

ג'מאל זחאלקה: לכן צריך ללכת במשולב ולהגיש תוכנית כזאת.

ג'מאל זחאלקה: את זה יעשה דווקא משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

ג'מאל זחאלקה: מחר נדון על עסקים קטנים, ואפשר לקדם, והיו דברים מעולם.

ג'מאל זחאלקה: אפשר ללמוד מהניסיון.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא ממציאים את הגלגל, צריך ללמוד מהניסיון של אימהות חד-הוריות, מה נכשל שם ואיפה היו הצלחות, ועליו לבנות.

ג'מאל זחאלקה: בתוכנית ההיא היה שילוב בין תעסוקה ותמיכה במעונות יום.

רן כהן: דרך אגב, שם היו הצלחות קטנות מאוד.

רן כהן: על-פי הדוח שקיבלנו בוועדה לענייני ביקורת המדינה, רק 5% מהאימהות החד-הוריות מצאו פרנסה.

רן כהן: אבל אתה צודק שצריך ללמוד מזה.

ג'מאל זחאלקה: אני שואל על אלה שהשתתפו בתוכנית, לא על כלל האימהות החד-הוריות.

ג'מאל זחאלקה: צריך ללמוד גם מהכישלונות.

יוסרא סלימאן: אני עובדת סוציאלית מסח'נין, רכזת מדור הגיל הרך בעיריית סח'נין, שהיא יוזמה פרטית של ראש העירייה לדאוג לגיל הרך ולפתח מסגרות ופרויקטים למען הילדים.

יוסרא סלימאן: זה תפקיד שנקבע בעקבות המודעוּת הגבוהה של ראש הרשות ועל כן הדגשתי את הנקודה הזאת, כי אנחנו צריכים להתחיל.

יוסרא סלימאן: ביקשת לא לבכות.

יוסרא סלימאן: אנחנו בוכים, אבל גם כדי להציע פתרונות – ויש לי רשימה – יש צורך בכסף.

יוסרא סלימאן: אם מגישים תוכניות אי אפשר לקצץ תקציבים כל שני וחמישי.

יוסרא סלימאן: יושבות על-ידי חברות שעובדות אתי ביחד בפרויקטים אולם כל פעם שהעירייה מתחילה לפתח הצעות ומגישה ומתחילה לעבוד, כאשר נגמר התקציב מקצצים והפרויקט מופסק.

יוסרא סלימאן: אצלנו בסח'נין התמונה קצת שונה.

יוסרא סלימאן: מספר הילדים מתחת לגיל 3 הנמצאים במסגרות חינוך מגיע ל-1,880.

יוסרא סלימאן: מהם כ-10%-12% נמצאים במשפחתונים ולא במעונות יום, כי אין מעונות יום בסח'נין.

יוסרא סלימאן: בעיר השלישית בגודלה בצפון אין מעונות יום.

יוסרא סלימאן: יש לציין שבמקביל למספר הזה, יש הרבה מסגרות פרטיות, בלי שום פיקוח.

יוסרא סלימאן: אני רוצה להתחבר למה שאמרה גברת נדיה חילו ולציין נושא שחשוב לי מאוד.

יוסרא סלימאן: עשינו עבודה יסודית מאוד ונפתחו כ-40 משפחתונים, שזה כמעט כפול ממספר המשפחתונים שהיו קיימים קודם לכן.

יוסרא סלימאן: זה מבוצע על-ידי נשים פרטיות, ביוזמה אישית שלהן, שהקימו משפחתונים ומסגרות לילדים מתחת לגיל 3.

יוסרא סלימאן: תופתעו לשמוע שיש שם גם ילדים שאמהותיהם לא עובדות.

יוסרא סלימאן: הנשים בסח'נין מבינות שהילדים שלהן צריכים מסגרת מטפחת.

יוסרא סלימאן: נכון שזה מעט מאוד, זה אחוז קטן.

יוסרא סלימאן: אלה נשים שיש להן כסף ויכולות להרשות לעצמן לשלם.

יוסרא סלימאן: אין לנו בעיה של מסגרות לילדים מעל גיל 3.

יוסרא סלימאן: יש חוק חינוך חובה.

יוסרא סלימאן: 100% מהילדים שלנו נמצאים במסגרת של גני ילדים.

יוסרא סלימאן: אין אצלנו שום נשירה.

יוסרא סלימאן: אין אימהות שמשאירות את ילדיהן בבית, בין אם האמא עובדת ובין שאינה עובדת.

רן כהן: אבל עד גיל 3 יש אצלכם בעיה גדולה.

יוסרא סלימאן: זה תלוי.

יוסרא סלימאן: זה שני הדברים ביחד.

יוסרא סלימאן: אפילו אם יש לך מסגרת, למסגרת אין פיקוח.

יוסרא סלימאן: אין די כוח אדם.

יוסרא סלימאן: אין מספיק כסף ומסגרות לטפח.

יוסרא סלימאן: יש לי בעיה לא עם המסגרת, אלא עם החינוך המשלים במסגרת.

יוסרא סלימאן: זה הכשרה, זה זמן הפנאי של הילדים שלנו.

יוסרא סלימאן: הם רצים כל היום ברחובות, אין להם חצרות, אין להם כלום.

יוסרא סלימאן: יש לי תוכנית מפורטת, אבל מאין נביא את הכסף?

יוסרא סלימאן: העירייה נמצאת בגירעון תקציבי גדול מאוד.

יוסרא סלימאן: אם היא תְפַתח על-פי החוק – יש לי את המבנה לגן, אבל איך תְפַתח את הגן בבית שכור כאשר ועד הבית אחרי שנה-שנתיים עלול להפתיע ולהגיד לנו להסתלק?

יוסרא סלימאן: אני חושבת שאנחנו צריכים להתרכז בנושא הקצאת התקציבים ולא במציאת הפתרונות.

יוסרא סלימאן: האמן לי, לכל צוות מקצועי מהאנשים היושבים כאן יש ידע מקצועי רב בנושא וכולם פיתחו הרבה תוכניות.

יוסרא סלימאן: אין כסף למימוש התוכניות האלה.

יוסרא סלימאן: הסקטור שלנו מאוד מקופח.

יוסרא סלימאן: התחלנו בתנופה, התחלנו לדאוג לעצמנו.

יוסרא סלימאן: אני חייבת להדגיש, החבר'ה שיושבים כאן לצדנו מפרויקט "קיאדאת" הם אנשים שהתחילו לדאוג לעצמם.

יוסרא סלימאן: על כן צריך לפתח ולדאוג, להריץ בכנסת, שלא יקוצצו התקציבים.

יוסרא סלימאן: חינוך משלים זה יום חינוך ארוך, זה מסגרות לילדים אחר הצהרים, זה מרכזי הורים, זה פעוטונים.

יוסרא סלימאן: זה לא רק מעונות יום, לא רק משפחתונים.

יוסרא סלימאן: זה הרבה דברים מעבר למסגרת החובה.

נדיה חילו: זה מחייב ראייה מקצועית והוליסטית.

רן כהן: אני מודה לך.

רן כהן: אני חושב שסיום דבריה של גברת יוסרא סלימאן נכון מאוד.

רן כהן: באמת צריך לראות כאן ראייה הוליסטית ככל האפשר.

רן כהן: בסיכום הישיבה הזאת אני מגיע למסקנה, והסיכום יתקבל ביחד עם חבר הכנסת זחאלקה, שאין דרך אלא לעשות כמה דברים בו-זמנית.

רן כהן: ראשית, הוועדה שלנו תפנה לראש הממשלה בתביעה לקיים שיתוף פעולה מלא בין משרדי הממשלה הרלוונטיים בפתיחת מעונות יום וסיוע למשפחות לממן את הילדים שלהם.

ג'מאל זחאלקה: אולי משרד האוצר יעיל יותר.

רן כהן: במקום שמשרדי הממשלה לא מסתדרים אני לא פונה למשרד האוצר.

רן כהן: במילא משרד האוצר לוקח כבר בעלות על כולם.

רן כהן: יש ראש הממשלה והוא אחראי על הכול.

ג'קלין מוזלבט: אבל הכסף מגיע לרשויות המקומיות.

דניאלה במברגר-אנוש: יש ניסיונות חקיקה לצביעת הכסף, כי הכסף מגיע לרשויות המקומיות.

ג'קלין מוזלבט: צריך לפקח על הכסף שלא מגיע, לבדוק מה עושים בכסף הזה, איפה הוא.

נדיה חילו: נושא הגיל הרך הוא לא בראש מעייניהן של הרשויות המקומיות.

רן כהן: הפנייה השנייה היא אל השר אולמרט, שר התעשייה, המסחר והתעסוקה.

רן כהן: אנחנו דורשים ממנו שני דברים.

רן כהן: ראשית, לאפשר גם לילדי נשים לא עובדות, לפחות לפרק זמן מסוים, כדי לעודד אותן לצאת לעבודה, להתקבל למעונות הללו, בסיוע ובמימון.

רן כהן: ושנית, לפתח תעסוקות לנשים, גם תעסוקות כלליות וגם סיוע במיוחד בעסקים קטנים וזעירים, שיכול לעזור מאוד ליצירת מקומות עבודה ומקורות פרנסה.

נדיה חילו: פתיחת מעונות בעצמה יוצרת עבודה לנשים.

ציפי שיינקמן: ילדים לאימהות שלא עובדות יכולים להתקבל למעון אבל לא מקבלים סבסוד.

רן כהן: ברור, אבל מדברים על הסבסוד.

רן כהן: אם במשפחה שבה רק הגבר עובד, האישה שלא עובדת צריכה להוציא גם 1,000-1,700 שקלים בחודש עבור מעון אז ברור לגמרי שלא תעשה את זה.

רן כהן: בדרך כלל היא תשאיר את הילד אצלה, הרי היא לא עובדת.

רן כהן: אני מתכוון לפנות גם לראשי הרשויות המקומיות הערביות ולבקש מהם לעשות עבודה משולבת של כל הציבור הערבי בארץ בפתיחת מעונות יום ולגשת עם תוכנית כזאת אל הממשלה ואל הוועדה שלנו.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע שתוציא מכתב בעניין זה.

רן כהן: כל מה שאני אומר משמעו הוצאת מכתבים: מכתב לראש הממשלה, מכתב לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה ומכתב לראשי הרשויות המקומיות הערביות.

נדיה חילו: גם ראשי הרשויות המקומיות הערביות לא עושים מספיק.

רסמייה ח'שאן: הם לא עושים בכלל.

רסמייה ח'שאן: הם גונבים את הכסף.

רן כהן: דבר נוסף, להקפיד על כך שכל תקציב שמגיע לייעוד הזה של מעונות לילדים אכן יוקדש לו, כי הוא קריטי מאוד.

רן כהן: אני מתכוון לפנות כמובן גם למשרד הרווחה ולהעביר נזיפה על כך שנציג המשרד לא בא לדיון כל-כך חשוב.

רן כהן: השר יהיה חייב לטפל בו בעניין הזה.

רן כהן: כדאי לפנות גם למשרד הבינוי והשיכון, בבקשה להגדיל באופן משמעותי את בניית גני הילדים בציבור הערבי, כדי להגיע למצב שהרשויות המקומיות יוכלו לפתוח יותר ויותר גני ילדים במימון ציבורי ובעזרה ציבורית.

יוסרא סלימאן: בחודש האחרון תוקצבה בנייה בסח'נין של 2,000 מטר מרובע לבתי-ספר, ומתוכם לא אושר אף מטר לבניית גני ילדים.

רן כהן: לכן אני רוצה לפנות לשר הרצוג ולבקש שתהיה בנייה מוגברת של מעונות וגני ילדים בציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: אגב, המעונות באים ממשרד הבינוי ושיכון, והחדרים לבתי-ספר באים ממשרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: זה לא אותו מקור.

ג'מאל זחאלקה: הם לא מכירים זה את זה.

ג'מאל זחאלקה: לכן זה לא על חשבון בניית בתי-ספר.

רן כהן: זה גם לא אותו תקציב.

רן כהן: אני מציע, ואני מקווה, חבר הכנסת זחאלקה, שאני לא הולך כאן לדבר יותר מדי שאפתני, שאנחנו נקיים ישיבה אליה נזמין את שרת החינוך, התרבות והספורט, על האופציה להוריד בחוק חינוך חובה את גיל האחריות מ-3 שנים לשנתיים.

רן כהן: תסתכלו על הנתונים.

רן כהן: אין מה לעשות, הנתונים אומרים הכול: עד גיל 3 רק 2% מהילדים מגיעים למסגרות חינוכיות ומגיל 3 זה 66%.

קריאה: אנחנו מבקשים מגיל אפס.

בשיר חמוד: ברשותכם, רק מילה אחת.

בשיר חמוד: אני עובד במג'אר במחלקת הרווחה.

בשיר חמוד: כאן קישרו את נושא החינוך בגיל הרך באופן חד-סטרי לנושא אימהות עובדות והעסקת נשים, והתעלמו מעובדה חד-משמעית וקריטית מאוד, מילדים בגיל הרך שנמצאים בסיכון.

בשיר חמוד: אני מצטער מאוד שמר מוטי וינטר לא הגיע לישיבה.

בשיר חמוד: בשבילנו במחלקת הרווחה מעונות היום הם פתרון זמין יותר מאשר משפחתונים.

רן כהן: אנחנו לא דנים כרגע רק על ילדים שנמצאים בסיכון.

רן כהן: הסוגייה כאן היא גורל הילדים במשפחות אזרחי ישראל, והסכנה שהם יגדלו רע.

קריאה: כולם נמצאים בסיכון.

רן כהן: מה החמצתי בסיכום?

פאתנה אבו יונס: צריך לשפר את הכשרת המטפלות.

פאתנה אבו יונס: לא מספיק שמטפלת תלמד כמה חודשים כדי להיות מטפלת.

פאתנה אבו יונס: כמו שהגננת לומדת 3-5 שנים, כך צריך לשדרג את הכשרת המטפלות.

רן כהן: אני לא משרד החינוך.

רן כהן: זה מאוד קשה.

רן כהן: אני מודה לך.

רחל סעדה: זה נושא בפני עצמו.

רן כהן: רבותי, תודה רבה.

רן כהן: אני רוצה להודות לכל המשתתפים.

רן כהן: אני מודה למועצה לשלום הילד.