הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 16, פרוטוקול מספר 17, 2003-07-22 10:00

מיכאל מלכיאור: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: חשבנו לנכון להקדיש בזמן חופשת הקיץ - שהוא זמן עם פוטנציאל של סיכון בטיחותי אצל כל הילדים שלנו – ישיבה אחת מהישיבות האחרונות לפני הפגרה לנושא בטיחות הילדים, כדי לקבל סקירה ונתונים וכדי שנוכל להפחית עד כמה שאפשר את הסיכונים לילדינו.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שקודם כל חשוב לשמוע את ארגון "בטרם" שבמשך כל ימות השנה עושים עבודה נפלאה, עבודה אינסופית, שכן יש כל כך הרבה תחומים והרבה מהמצבים שמגיעים אליהם הם באמת אבסורדיים, גם כתוצאה מהמצב הכללי במדינה – המיתון והאבטלה – ולכן גם פה הבעיה הולכת ומחריפה.

מיכאל מלכיאור: אם אנשים חייבים להיות מחוץ לבית יותר ויותר זמן, זה גם אומר שילדים יהיו לבד בבית יותר ויותר זמן.

מיכאל מלכיאור: ראיתי את ההמלצות של הארגון וחשבתי לעצמי אם יש משפחה שיכולה לקיים את ההמלצות הללו.

מיכאל מלכיאור: יש חוק לא להשאיר ילדים מתחת לגיל שבע לבד, אבל מומלץ לא להשאיר גם ילדים מתחת לגיל 12 בלי השגחה.

מיכאל מלכיאור: אבל אז יש לילדים כמעט חודשיים וחצי חופשה, ולאף אחד מאיתנו אין את האפשרות להיות כל הזמן עם הילדים.

מיכאל מלכיאור: זה קורה במשפחות נורמטיביות, תקינות וגם כשהמצב בכי טוב.

מיכאל מלכיאור: אבל כשאנחנו מגיעים למצבים כפי שיש לנו היום, הסכנות שאורבות לילדים – גם הסכנה הבטיחות – הן הרבה יותר חמורות ולא נלקחות בחשבון כחלק מהתוצאה הכללית של ההשלכות של הקיצוצים והתוכנית הכלכלית והמצב שנוצר במדינה בעקבות כך.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שבתחילת הישיבה נשמע קודם כל את הנתונים החדשים ממנכ"לית "בטרם", ד"ר מיכל חמו-לוטם.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: בהזדמנות זו אני רוצה להסתכל על כל היריעה ולהזכיר לכולנו שהדבר העיקרי, לצערי, שמסכן ילדים במדינת ישראל זה לא מחלות ואפילו לא טרור, אלא הדברים הכי בנאליים – תאונות או פגיעות בלתי מכוונות.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: המספרים הם חד משמעיים בעניין הזה.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אם יש בישראל 2.2 מיליון ילדים, כשליש מתושבי המדינה, לחדרי המיון מגיעים כל שנה חצי מיליון ילדים, מתוכם מעל שליש – 187,000 – בגלל תאונות או פגיעות בלתי מכוונות.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: כלומר, בעצם מדובר בקבוצה שלמה של מחלות, כי יש הבדל גדול מאוד בין פעוט שהגיע בגלל שהתהפך עליו הקומקום החשמלי לבין נער שהגיע בגלל שנפל עליו גוש בטון בזמן עבודת קיץ לבין ילד שרגלו נקטעה בגלל מכונת כביסה.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: צריך להבין שמדובר בקבוצה שלמה של מחלות, קבוצה שלמה של בעיות.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: לצערי בנושא הזה אנחנו מובילים במקום הלא מכובד – במקום הראשון – מבחינת היפגעות ילדים בקהילה לפי סקרים של ארגון הבריאות העולמי – ה-Health behavior school children – כבר פעם שלישית ברציפות.

מיכאל מלכיאור: אני מתפלא.

מיכאל מלכיאור: איך זה שאנחנו תמיד מספר 1 בעולם בכל הדברים הכי קשים.

מיכאל מלכיאור: למה אנחנו לא יכולים להיות מספר 3 בעולם, מספר 5, תמיד מספר 1 בעולם?

ד"ר מיכל חמו-לוטם: באמת היינו צריכים לוותר על המובילות הזאת.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: מדובר על נתון שבו 53% מהילדים נפגעים כל שנה בקהילה, בצורה כזאת שהם מאבדים יום לימודים או נדרשים לרופא, חובש או אחות.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: יש לי בכל זאת משהו טוב להגיד, שמבחינת תמותה אנחנו במקום מאוד טוב, במקום שישי בתמותת ילדים בתאונות, כי יש לנו מערכת רפואה נפלאה.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: נשאר לנו רק להוסיף מניעה והכל ייראה נהדר.

מיכאל מלכיאור: כשאת אומרת שאנחנו מובילים בעולם מבחינת פגיעות הילדים, באיזה אחוז מדובר?

ד"ר מיכל חמו-לוטם: בדפים שמונחים לפניכם יש את הנתונים שפורסמו בדו"ח "בטרם" שפורסם בשיתוף עם משרד הבריאות.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: בדפים אלה אתם יכולים לראות את כל ההשוואות הבינלאומיות.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: מבחינת נתוני תמותה, בהשוואה למדינות המפותחות – מדינות ה-OECD – ישראל נמצאת במקום השישי והטוב, דבר שמעיד על מערכת הרפואה שלנו.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: לעומת זאת, בסקר הרב-לאומי של ה- Health behavior school children שנערך אחת לארבע שנים ב-29 מדינות והאחרון בהם היה ב-2002, הממצאים הם שכל שנה, מתוך 2.2 מיליון ילדים במדינה, כל שנה נפגעים 53% מהם בתוך הקהילה בצורה שמחייבת או אובדן יום לימודים או התערבות של רופא, חובש או אחות.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: 53% זה אומר מעל מיליון ילדים.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: הנתון הזה הוא עקבי וזה אומר שיש לנו טיפול נפלא, אבל אנחנו צריכים לעשות הרבה בתחום המניעה.

קריאה: הנתון הזה כולל גם פגיעות שטחיות כמו להחליק ברחוב וכד'?

ד"ר מיכל חמו-לוטם: לא, כי אז הוא לא מגיע לרופא או מפסיד יום לימודים.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: מגיעים למיון 187,000 ילדים.

לירי אנדי: אנחנו מדברים על 20,000 ילדים שמאושפזים כל שנה כתוצאה מתאונות.

לירי אנדי: זה בעצם אומר שמדובר על חומרת פגיעה קשה יותר, כאשר יש כאלה שאולי מאושפזים לשלושה ימי מעקב, אבל יש גם כאלה שמאושפזים תקופות ממושכות מאוד לטיפולים קשים מאוד.

לירי אנדי: זה כמובן שונה לפי קבוצות גיל והעונתיות.

לירי אנדי: בהשוואה בינלאומית צריך לזכור שבעיית ההיכוות היא הבעיה מספר 1 שפוגעת בילדים ובצעירים בכלל ויותר ויותר מדינות, שהן מדינות מתפתחות, שפעם סבלו יותר מבעיות של תזונה וזיהומים, גם הן נכנסות לאותו מעגל של פגיעת ילדים כתוצאה מתאונות.

לירי אנדי: כלומר, בהחלט מדובר בבעיה עולמית, אבל יחסית היא בעיה צעירה ולכן הטיפול והמניעה הם בצעדים יותר איטיים.

לירי אנדי: זה נעשה בכל המדינות ומי שמובילות בזה הן המדינות האירופאיות.

לירי אנדי: יש הרבה מודלים של הצלחה בתחום זה.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: חשוב לי לציין ש-95% מהתאונות האלה ניתן למניעה ויש מדינות שרשמו הצלחות יוצאות מהכלל בצמצום מספר התאונות לאורך עשור.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: לדוגמה, שוודיה צמצמה במשך 30 שנה למעלה מ-80% מהתמותה.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: בארצות הברית צמצמו ב-39%.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: היעד של הארגון הוא שתוך עשר שנים תהיה ירידה של שליש במספר התאונות הקשות ובתמותה של ילדים.

מיכאל מלכיאור: מדוע רק 95% מהתאונות ניתנים למניעה?

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אם יש תאונות ממכת ברד, ברור שלא ניתן למנוע.

מיכאל מלכיאור: אין שום מגמה של ירידה במספר התאונות בארץ?

ד"ר מיכל חמו-לוטם: לא.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אנחנו מסתכלים על המגמות ואנחנו לא רואים ירידה.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אבל זה שיושבים פה נציגי משרדי ממשלה שונים, זה חלק מהתהליך כדי להתחיל לראות את השינוי.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אנחנו יודעים למשל שתקופת הקיץ היא תקופה מסוכנת מכמה סיבות: א.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: הילדים נמצאים בשינוי מסגרתי של החיים הרגילים שלהם.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: בדרך כלל הם נמצאים במסגרות שונות מאשר הרגיל, אם זה קייטנות, בבית, מטפלת וכו'.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: ב.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: החום הכבד בקיץ גורם לבעייתיות.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: כלומר, גם שינוי המסגרות וגם מזג האוויר יוצרים מצב שבו למשל דפוסי הבילוי הם סביב מים ואז רואים הרבה יותר טביעות, או בני נוער שיוצאים לעבוד ואז נתקלים בבעיה של תאונות עבודה.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: כלומר, גם פגיעות בקייטנות, גם תאונות בית, גם בדרכים, החום, השארת ילדים לבד וכו', מביאים לעלייה במספר התאונות בתקופת הקיץ.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: זו עובדה חשובה, כי אם רוצים לעשות פעולת מניעה צריך להבין שחינוך הקהל הרחב הוא כלי, אבל הורה סביר לא צריך לדעת את כל תורת הבטיחות והוא לא יכול להיות מומחה לעניין.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: העברנו לכם דוגמה של מסרים שאני ממליצה לכולכם כהורים, סבים, דודים, לאמץ לגבי הילדים שיקרים ללבכם, אבל ברור שזה תהליך מאוד ארוך.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אם כל אחד מכם יעשה דבר אחד מההמלצות האלה, כבר יהיה קצת יותר בטוח לילדים.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אני חושבת שברמה הציבורית והלאומית התפקיד של מדינת ישראל הוא ללמוד ולקבוע את המדיניות שלה בתחום הזה, לקדם אותו ולתכנן את האסטרטגיה.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: יש מקום רחב מאוד פה לפעולה ציבורית.

מיכאל מלכיאור: השנה קראנו שבגלל המצב הכלכלי יש צמצום במספר הילדים שנמצאים בחופשה במסגרות, כמו קייטנות.

מיכאל מלכיאור: אני יודע את זה מכל תנועות הנוער שיש ירידה דרסטית, גם בגלל העלות להורים וגם בגלל העלות לתנועות הנוער בגין אנשי ביטחון וכו'.

מיכאל מלכיאור: איך זה משפיע על המצב הבטיחותי של הילדים?

ד"ר מיכל חמו-לוטם: הקיץ עדיין לא נגמר ואין לנו הערכת מצב לשנה.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אנחנו חושבים שככל שהמסגרת פחות מהודקת, הסכנה עולה.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אם הילדים נמצאים במקום בבית הספר בקייטנה, יותר מסוכן שם.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אם הם נמצאים בבית או ברחוב במקום בקייטנה, זה כמובן יותר מסוכן.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: קחו גם בחשבון שיש היום הרבה מאוד מאבטחים עם נשק בגלל המצב הביטחוני וגם זה דבר שאנחנו מאוד מודאגים ממנו, כי כשיש חיבור בין ילדים לנשק, זה חיבור שיכול להביא לתוצאות מסוכנות.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: המצב הכלכלי אף הוא דבר שיכול להגביר את הסיכון, כי באופן כללי יש קורלציה בין משפחות במצב כלכלי פחות טוב לבין היפגעות ילדים.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אנחנו רואים את זה גם בארץ וגם בעולם וזה שיש החמרה במצב הכלכלי, יותר ויותר אבטלה ויותר ויותר אנשים שנאלצים לחפש עבודה ופחות פנויים להיות עם הילדים, אנחנו בהחלט צופים שהקיץ הזה יהיה פחות בטוח מבדרך כלל עבור ילדים בישראל.

לירי אנדי: אנחנו רוצים לחשוב מה הדברים שגם הוועדה הזאת יכולה אולי להשפיע עליהם ואולי לעשות איזשהו שינוי.

לירי אנדי: אני חושבת שאפשר להתמקד במספר דברים: 1.

לירי אנדי: התחום הפורמלי – אנחנו כן רוצים לעודד שהמסגרות שבהן הילדים נמצאים ומבלים תהיינה מסגרות שמפוקחות, שיש להן רשיון ושרמת הבטיחות שם גבוהה יותר מאשר במקומות הלא מפוקחים.

לירי אנדי: אני חושבת שזו צריכה להיות מגמה וצריך למצות את הדין עם אלה שמחזיקים בקייטנות ללא רשיון וללא פיקוח.

לירי אנדי: כמובן שגם בקייטנות המפוקחות צריך להעלות את הקריטריונים והדרישות הן לגבי הנהלים, הן לגבי המתקנים והן לגבי ההדרכה של הצוות, כי כידוע מדובר בצוות צעיר, מתחלף, שעובד באופן זמני בחופשת הקיץ וצריך לקבל הדרכה ייעודית דווקא בגלל שסוגי הפעילות שבהם נמצאים הילדים בקייטנות מטבע הדברים הם בילוי סביב מים, פארקים וכו'.

לירי אנדי: כל המתקנים הללו צריכים להיות בטוחים והצוות צריך לדעת איך להתנהג.

לירי אנדי: אני יודעת על מקרה של קייטנה שבנסיעה כלשהי הם עצרו לצד הדרך, כי כמה בנות היו צריכות ללכת לשירותים.

לירי אנדי: הנהג והמדריך אמרו לבנות לחצות את הכביש – כביש מס' 4 – לצד השני ונהג מונית פגע קשות בילדה אחת.

לירי אנדי: היה גם מקרה של טביעה – ילד בן עשר מנתיבות במסגרת קייטנה שלמיטב ידיעתי לא היתה מפוקחת.

אתי בנימין: זה נמצא בתוכנית הלימודים.

לירי אנדי: זה מיושם באופן חלקי מאוד וגם רק מכיתות יותר גבוהות.

מיכאל מלכיאור: גם המתימטיקה מיושמת באופן חלקי.

לירי אנדי: יש גם בעיה שקשורה בנושא הים באופן כללי והוא כמובן גם פוגע בילדים.

לירי אנדי: מדובר ברשויות שיש בהן חופי רחצה – בעיקר בתל-אביב - שחלקם ללא מציל.

לירי אנדי: לא ייתכן שבחופי רחצה שיש בהם המוני ילדים לא יהיו בהם מצילים.

מיכאל מלכיאור: למי הוצאת מכתב בעניין הזה?

לירי אנדי: לעיריית תל-אביב.

לירי אנדי: אני בטוחה שיש כאן בעיות וסוגיה שצריך לפתור, אבל כרגע זה שאין מצילים בים זו סכנת נפשות וזה יעלה בחיים של ילדים ולא רק ילדים.

לירי אנדי: יש תחום נוסף שצריך לחשוב עליו גם ברמה הציבורית, שלפחות בתקופת הקיץ יהיה יותר זמן שידור והפקה של תשדירים בנושא של הסברה.

לירי אנדי: הנושא של השארת ילדים ללא השגחה, שזה חוק חדש יחסית שיצא מהוועדה הזאת, אינו ידוע לציבור.

לירי אנדי: אני יודעת שטיפות החלב עושות מאמצים גדולים ליידע ולהזכיר את זה לקבוצת היעד של הורים לפעוטות.

לירי אנדי: אנחנו רואים היום בעיה מאוד קשה גם עקב המצב הכלכלי וגם בכלל, שזה נראה לגמרי נורמטיבי שאפשר להשאיר ילד בן חמש בבית ללא השגחה.

לירי אנדי: רק לפני מספר ימים שמענו על פעוטה בתל-אביב שנפלה מקומה שנייה, כאשר בעצם היא היתה בהשגחת אחיה.

לירי אנדי: אפשר לומר שיש יותר ויותר ילדים שנשארים ללא השגחה, הבתים לא מספיק מוגנים ולכן הסיכון לילדים הוא מאוד מאוד גדול, גם לפגיעות קלות יותר וגם לפגיעות קטלניות.

לירי אנדי: דרך אגב, המזל הוא אם התוצאה תהיה שטחית וקלה או התוצאה תהיה קטלנית.

לירי אנדי: למשל הפעוטה שנפלה נפצעה רק קל, אבל באותה מידה היא היתה יכולה גם להיהרג.

לירי אנדי: זה המזל היחיד שהיה שם.

מיכאל מלכיאור: לגבי הנושא של ילדים ללא השגחה דרשנו מספר צעדים שאני מבין שהם עכשיו ביישום.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מאוד רוצים לקבל גם את האימפוט שלכם, איך אתם רואים מהצד שלכם את היישום של המשרדים.

לירי אנדי: יש חוקים נוספים שהם נכונים לכל השנה והם רלוונטיים בהחלט בקיץ.

לירי אנדי: היו הרבה מקרים קטלניים של ילדים שנהרגו או נפצעו קשה בתאונות אופניים.

לירי אנדי: יש כאן שוב קריאה לקדם את החוק של חבישת קסדה.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לארגון "בטרם".

מיכאל מלכיאור: רותם זהבי, ממשרד החינוך, שאחראי על מינהל בטיחות ארצי, בבקשה.

רותם זהבי: אני מברך על הכינוס של הוועדה.

רותם זהבי: במשרד החינוך יש מדיניות מאוד מוגדרת בנושא של קייטנות ומחנות נוער.

רותם זהבי: הנושא הזה מעוגן בחוק הקייטנות, שבעצם מחייב את שרת החינוך לקבוע תקנות והנחיות מאוד מפורשות בנושא של קייטנות ילדים.

רותם זהבי: נדמה לי שהחוק הזה פורסם ב-91' או 92' ומאז בעצם יש מינוי של שרת חינוך שמרכז ועדה בינמשרדית שעובדת במהלך כל השנה ובעיקר לקראת הקיץ ובקיץ.

רותם זהבי: בתוך הוועדה הזאת יושבים אנשים ממשרדי ממשלה שונים, כמו משרד הבריאות, משרד הפנים, כבאות והצלה, משטרה, כמובן אנשי הבטיחות של המשרד ותנועות הנוער.

רותם זהבי: הגופים האלה בעצם מאגדים את הפקת הלקחים, הנחיות בטיחות ונושאים שקשורים לכל הנושא של רישוי עסקים, קייטנות וכו' ושיפור כל התנאים בקייטנות ובמחנות נוער ויער.

רותם זהבי: בעקבות הפקת הלקחים של הוועדה אני מוסיף וכותב בחוזר המנכ"ל של המשרד שקשור לנושא בטיחות את הפקות הלקחים וההנחיות האלה.

רותם זהבי: לפני כן אני גם מזמין את ארגון "בטרם" אם יש להם לקחים שנצברים אצלם מהמחקרים להעבירם אלינו.

רותם זהבי: אנחנו עושים את זה כל הזמן ומידי שנה יוצא חוזר מנכ"ל לנושא של קייטנות ומחנות והוא אמור להגיע לכל הרשויות בישראל, לכל תנועות הנוער, למדריכים, למד"צים והם אמורים לעבוד על פי ההנחיות האלה.

רותם זהבי: בחוזר הזה כתובות הנחיות בריאות, ביטחון, בטיחות, הפקות לקחים, טפסים מחייבים, תהליכי רישוי מחייבים, הנחיות מחנאות, פעילויות מים שונות וכו'.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש שתפרט בקשר ליישום של ההנחיות.

רותם זהבי: אנחנו מחייבים את תנועות הנוער בהדרכות ברמות שונות.

רותם זהבי: אנחנו מארגנים את ההדרכות האלה יחד עם תנועות הנוער, כאשר אנחנו עושים כנס מנהלי מחנות, מנהלי קייטנות ומעבירים להם את ההנחיות האלה לקראת הקיץ.

רותם זהבי: יש מערכת שלמה של פיקוח במשרד שאחרי כן מסתובבת גם במחנות ובקייטנות.

רותם זהבי: אנחנו מארגנים ברשויות המקומיות, דרך מינהל חברה ונוער, איזשהו כינוס לכל בעלי הקייטנות הפרטיות במחוז עצמו – צפון, תל-אביב או מחוז המרכז – שבהם בעצם מרוכזים בעלי הקייטנות ליום או יומיים ובהם הם מקבלים את כל ההנחיות והחידושים בנושא, כמו איך לעשות מבדק בטיחות, איך לעשות את הרישוי עסק, הנחיות ביטחון חדשות וכו'.

מיכאל מלכיאור: שמענו פה נתון מבהיל על כך שישראל נמצאת במקום ראשון בעולם בתחום הפגיעה בילדים.

מיכאל מלכיאור: זה כמובן קודם כל באחריות זה שאחראי על הבטיחות במשרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: איך אתה נערך כדי לשנות את הממצא המחריד הזה?

רותם זהבי: הנושא הזה בראש מעיינינו.

רותם זהבי: הנתונים של ארגון "בטרם" נאספים מבתי חולים וכו'.

רותם זהבי: אנחנו מודעים למצב הזה, למרות שלנו יש דיווחים שונים.

רותם זהבי: הסיבה לכך היא שאנחנו מאורגנים אחרת מבחינת קבלת הנתונים.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שלמי שיש יותר נתונים, זה יותר מדויק.

רותם זהבי: אנחנו לא מתווכחים על הנתונים.

רותם זהבי: השאלה הנשאלת היא מה אנחנו עושים כמשרד לנושא של קידום הבטיחות.

מיכאל מלכיאור: הנתונים הם באמת מזעזעים.

מיכאל מלכיאור: מזעזע שאנחנו מספר אחד בעולם, ואפילו לאורך זמן, בנושא הפגיעות בקהילה ובמסגרות השונות.

מיכאל מלכיאור: איך אתם נערכים כהיערכות חירום כדי לשנות את המצב הזה?

רותם זהבי: אני מבקש לתת לכם סקירה כללית איך משרד החינוך רואה את נושא הבטיחות ומה הוא מתכוון לעשות בשנים הבאות.

רותם זהבי: אני נמצא שנתיים במשרד ואני מוביל ומחזיק לפיד ביד בנושא הבטיחות ואני מקווה לקדם את כל הנושא הזה.

רותם זהבי: זו מדיניות שלמה, זו תפיסה שלמה של בטיחות שלא כוללת רק טיפול במוסדות חינוך, במנהלי המוסדות, בילדים וכו', אלא זה טיפול כולל, הוליסטי, שיש בו יצירת קשר בין הרשויות המקומיות והמוסדות, בין הפדגוגיה לבין התלמיד.

רותם זהבי: לכן אי אפשר כרגע לפרוס את כל היריעה.

רותם זהבי: אנחנו עושים מעשים וכמובן שזה לא מספיק.

רותם זהבי: יש עוד מקום רב לעשייה וארגון כמו "בטרם" הוא בהחלט מבורך ואולי בעזרתו אפשר יהיה להמשיך להרים את הכפפה ולהניף את הדגל יותר גבוה.

רותם זהבי: יש הרבה עשייה ויש גם הרבה מאוד מקום לשפר, כדי לקדם את הנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: אם אנחנו מספר אחד בעולם, כנראה שיש הרבה מקום לשפר.

מיכאל מלכיאור: משום מה אני לא מרגיש שאתם רואים את זה כמצב חירום.

מיכאל מלכיאור: עזבו כרגע את הילדים, אפילו מבחינה כלכלית כדאי לשפר את המצב.

רותם זהבי: לפני שבוע וחצי סיימתי קורס שבו הכשרתי 41 מנהלי בטיחות לעיריית ירושלים.

רותם זהבי: מדובר בקורס בין 150 שעות שבו מערך שלם בעיריית ירושלים – מנהלי עבודה, מפקחים, אנשים שנמצאים בקשר עם מוסדות חינוך, מהנדסים, אדריכלים שמתכננים את מוסדות החינוך העתידיים בירושלים – הוכשר לנושא של בטיחות מוסדות חינוך.

רותם זהבי: הם למדו איך לעשות מבדק, איך להגדיר קדימויות, כל הנושא של הכרת חוזר מנכ"ל וההנחיות של משרד החינוך.

רותם זהבי: זה היה הקורס התשיעי שהתקיים והכשרנו כ-280 חניכים ברשויות המקומיות שהם מרכזים בכל רשות את נושא הבטיחות במוסדות חינוך.

רותם זהבי: הם למשל יודעים את ההנחיות שלנו לגבי קייטנות והם יודעים לייעץ ולהנחות.

רותם זהבי: זה דבר אחד שעשינו ויש כמובן עוד דברים שאנחנו עושים.

רותם זהבי: אני גם מרכז ועדה יחד עם מינהל הפיתוח והמינהל הפדגוגי.

רותם זהבי: הוועדה עוסקת בתכנון אדריכלי ומניעת אלימות, כלומר איך לתכנן מבנים שבתכנון עצמו כבר ייכנסו האלמנטים של מניעת אלימות.

מיכאל מלכיאור: זה נשמע מעניין.

רותם זהבי: זה רק פסיק קטן ממה שאנחנו עושים.

מיכאל מלכיאור: שמענו שבארצות שבהן היתה הגישה ההוליסטית הן הגיעו לירידה משמעותית מאוד – 30%-40% - במספר הנפגעים.

מיכאל מלכיאור: זה אומר שאם יש מדיניות כוללת, הוליסטית, אפשר להגיע לירידה דרסטית במספר הילדים שנפגעים.

מיכאל מלכיאור: הייתי מאוד רוצה לשמוע מכם על היערכות חירום – מעבר למה שאתם עושים בשוטף, שזה מבורך וטוב - כדי להוריד בצורה משמעותית את מספר הילדים שנפגעים בתאונות.

מיכאל מלכיאור: כששומעים נתונים כל כך קשים זה מחייב היערכות חירום, כדי להפחית בצורה משמעותית את כמות הנפגעים.

אתי בנימין: אני מעריכה את עבודתו של רותם זהבי.

אתי בנימין: אני חושבת שמאז שהוא נכנס לתפקידו, הנושא של בטיחות במשרד החינוך קודם פלאים, אבל לצערי אני לא כל כך מסכימה איתו, כי משרד החינוך הוכיח לנו בתקופה האחרונה שהבטיחות של הילדים שלנו לא מעניינת אותו.

אתי בנימין: כל סעיף התקציב לנושא הבטיחות במוסדות חינוך נמחק מתקציב משרד החינוך, הוא לא קיים.

אתי בנימין: אנחנו מדברים על חופשת הקיץ והליכה בטוחה בדרך, אבל משרד החינוך ביטל את היחידה של הדרך הבטוחה.

אתי בנימין: אנחנו לא יכולים לשבת פה באמצע חופשת הקיץ ולדבר על איך אנחנו מלמדים את הילדים שלנו לחצות את הכביש נכון, כאשר משרד החינוך ביטל את התוכנית של אותה קבוצת מורים שלימדה את הילדים מכיתות א' עד ג' איך לחצות את הכביש, איך ללכת על המדרכה, איך לשבת חגור ברכב וכו'.

אתי בנימין: היחידה הזאת לא קיימת יותר.

מיכאל מלכיאור: אולי זה בגלל שעשו שידרוג, כדי להגיע למשהו יותר טוב.

מיכאל מלכיאור: מר זהבי, אתה יכול לאשר את הנתון הזה.

רותם זהבי: אני מעריך שכל מה שאתי בנימין אומרת הוא בדוק.

מיכאל מלכיאור: אבל אתה יודע את הגישה ההוליסטית מאחורי זה, אז תסביר לנו איך יכול לקרות כזה דבר?

רותם זהבי: כמו בכל האגפים במשרד החינוך, גם האגף לבטיחות בדרכים היה צריך להחליט על מה הוא מוותר.

אתי בנימין: זה לא רק הבטיחות בדרכים.

אתי בנימין: אנחנו מדברים גם על בטיחות בכלל.

אתי בנימין: כל סעיף הבטיחות נמחק מתקציב משרד החינוך והוא לא קיים יותר.

מיכאל מלכיאור: אלה דברים מאוד רציניים.

מיכאל מלכיאור: יש בכל זאת מנהל בטיחות ארצי – והוא יושב כאן - ולכן לא יכול להיות שהנושא הזה נמחק לגמרי.

מיכאל מלכיאור: מר זהבי, אם הדברים שאומרת נציגת ארגון ההורים הארצי נכונים, אז זה לגמרי שונה ממה שהצגת.

מיכאל מלכיאור: סליחה שאני אומר את זה כך.

רותם זהבי: אין בעיה, כי זכותך וחובתך לשאול שאלות, גם אם הן קשות.

רותם זהבי: בנושא של התקציבים, שיקול הדעת וההחלטות שהתקבלו במשרד, אני מציע לזמן את המנכ"לית, כי אני לא רוצה להתחיל להסביר את המניעים והשיקולים, כי הראיה צריכה להיות ראיה יותר רחבה וראיה כוללת.

רותם זהבי: לכן אין לי סמכות כרגע להסביר מה הם השיקולים לקיצוצים, והיו קיצוצים קשים מאוד בתקציבים שהוקצו לרשויות, גם דרך משרד האוצר וגם דרך המשרד שלנו.

רותם זהבי: אני מציע לא להיכנס לעניין הזה, כי אלה דברים שקשורים יותר לשיפוצי קיץ שקוצצו באופן משמעותי, כל נושא תקציב הבטיחות שירד.

מיכאל מלכיאור: מה זה שיפוצי קיץ?

רותם זהבי: מידי שנה מוקצה סכום של כ-100 מיליון שקל לרשויות המקומיות להכין את בתי הספר לקראת פתיחת שנת הלימודים.

רותם זהבי: רשות מקומית מקבלת על פי מפתח של תלמיד, כיתה וכו' ועל פי הנחיות של משרד ראש הממשלה סכום מסוים מהתקציב הזה ועם זה היא מכינה את בתי הספר.

רותם זהבי: מדובר בליקויי בטיחות, מפגעים, צביעה, שיפוצים, החלפת ציוד וכו'.

רותם זהבי: השנה הורידו את התקציב הזה של כ-100 מיליון שקל ל-20 מיליון.

רותם זהבי: בשנתיים האחרונות, על פי החלטת ממשלה, היו 20 מיליון שקל שהוקצו באופן חד פעמי כל שנה כתוספת לנושא הבטיחות.

רותם זהבי: גם התוספת הזאת שהיתה בשנתיים האחרונות לא חולקה השנה.

רותם זהבי: זה עדיין לא אומר שהמערך לא עובד ושאנחנו לא ממשיכים לטפל בנושאים.

רותם זהבי: לקראת הקיץ יצאנו עם משרד הפנים בפרוייקט משותף של תשדירים בנושא הרחצה בחופי הרחצה.

רותם זהבי: חולקו פליירים בחופי הרחצה בנושא.

רותם זהבי: כמו כן, בתוכניות שלנו אנחנו אמורים ללכת למערך הכשרה רחב מאוד בנושא של רכזי בטיחות בית-ספריים, מנהלים וגננות.

רותם זהבי: בשלוש השנים הבאות אנחנו נבצע את זה.

אתי בנימין: הבעיות בתוך בתי הספר כן מטופלות, כי הרשויות לקחו את זה על עצמן, כל רשות כפי יכולתה.

אתי בנימין: ברשות שאינה יכולה להרשות את זה לעצמה, הבעיות לא יטופלו.

אתי בנימין: צריך לזכור שאנחנו לא מדברים רק על בתי הספר, אלא על אותה יחידה שמלמדת ילדים לחצות את הכביש ושבוטלה, אותה יחידה של פיקוח על טיולים שקוצצה מ-16 אנשים לשמונה אנשים, שבממדים ארציים זה שום דבר, אבל הם עושים עבודת קודש בשטח.

אתי בנימין: יש עוד נושאים נוספים של בטיחות בדרכים שקיצצו אותם.

אתי בנימין: לא נותר לנו אלא ללכת עם הילדים שלנו ולשמור עליהם גם במוסדות החינוך וגם בדרך אליהם ובחזרה.

חנה מירז: אני מפקחת ארצית בשירותי בריאות הציבור ונציגה של משרד הבריאות.

חנה מירז: הנושא של הבטיחות במשרד הבריאות בכלל ובשירותי בריאות הציבור עוסקים בעיקר במניעה ואולי אנחנו נושאים את הדגל בנושא הזה.

חנה מירז: אנחנו עושים את זה מגיל אפס, כי כך אנחנו עובדים במניעה.

חנה מירז: אנחנו פיתחנו ערכה יחד עם עמותת "בטרם".

חנה מירז: מדובר בערכת הדרכה בנושא של בטיחות מגיל אפס עד שש – בטיחות בבית ובסביבה הקרובה.

חנה מירז: זה חלק מהעשייה היום-יומית שלנו.

חנה מירז: כמו שמדברים על תזונה בטיפת חלב ועושים חיסונים, מדברים גם על בטיחות באותו היקף ובאותו עומק.

חנה מירז: אחיות בריאות הציבור עברו הכשרה ועוסקות בעניין הזה.

חנה מירז: כל אמא שמגיעה לטיפת חלב מקבלת מאיתנו הדרכה לגבי המפגעים שעלולים לקרות לפי הגיל ומצב התפתחות הילד.

חנה מירז: זה ברמה האישית.

חנה מירז: ברמה הקהילתית אנחנו עובדים גם עם גננות וגם עם מטפלות ובאמצעותן אנחנו מעבירים את האחריות לנושא של בטיחות למי שצריך.

חנה מירז: יש לנו תוכניות למה שנקרא "גן בטוח", "מעון בטוח" ו"משפחתון בטוח".

חנה מירז: בתוכניות אלה אנחנו מציגים למטפלים את כל המכלול של האמצעים שצריך לנקוט כדי למנוע תאונות ולחסוך באשפוזים.

מיכאל מלכיאור: מי מגיע אליכם?

חנה מירז: כל משפחה שיש לה תינוק בעצם מגיעה לטיפת חלב ושם היא מקבלת הדרכה.

חנה מירז: זה בעצם היתרון הגדול של השירות הזה, שמגיל אפס ואולי אפילו לפני זה אנחנו כבר מדברים על בטיחות וזה לאורך כל השנים שהם בטיפול.

חנה מירז: אחר כך זה ממשיך במשפחתונים, המעונים והגנים.

חנה מירז: אנחנו בעצם מדריכים את המשפחה איך לבחור מעון או משפחתון, כאשר אחד העקרונות זה מעון בטוח.

חנה מירז: אנחנו עובדים גם ברמה קהילתית.

חנה מירז: אנחנו חושבים שהנושא של בטיחות הוא נושא שחוצה משרדים וחוצה ארגונים ורק עבודה משותפת ואיגום משאבים יכול לקדם את הנושא הזה.

חנה מירז: בטיחות זה עסק של כל אחד.

חנה מירז: אני יכולה לתת דוגמה של אחד הפרוייקטים שאנחנו עושים, ואנחנו עוסקים בו כרגע, זה הנושא של מתקני שעשועים.

חנה מירז: משרד הבריאות, עמותת "בטרם", עיריית חיפה והפקולטה לארכיטקטורה, נציגי הורים, נציגי שכונות וכמובן מכון התקנים יושבים ביחד ובונים מודל לבחירת מתקני שעשועים ואיך אחראים עליו.

חנה מירז: גם כאשר בוחרים נכון את מתקן השעשועים, מישהו צריך להיות אחראי עליו.

חנה מירז: אם הרשויות לא יכולות להיות אחראיות לזה, בסופו של דבר האחריות היא על אלה שמשתמשים.

חנה מירז: המסר שאנחנו מעבירים הוא בעצם להעביר את האחריות למשתמשים ולכן הם שותפים כבר בשלב התכנון.

חנה מירז: אנחנו נשמח לדווח על כך בישיבה הבאה.

חנה מירז: דרך אגב, אני חושבת שישיבה כזאת צריכה להתקיים לפני החופש הגדול.

חנה מירז: לגבי הקייטנות ובתי הספר – בנוסף לכל הנושאים של בטיחות יש נושא חשוב נוסף וזה הנושא של התנהגות בשמש.

חנה מירז: יש לנו תוכניות שאנחנו מפעילים כדי לקחת אחריות על הנושא של התנהגות בשמש – שתייה, קרם שיזוף, להיות בצל וכו'.

חנה מירז: אנחנו גם מדריכים את התלמידים לקראת היציאה לחופשת הלימודים וגם מדריכים את מנהלי הקייטנות והמדריכים לקראת עונת הקייטנות.

חנה מירז: אנחנו מקבלים רשימה של קייטנות, גם אלה שמופעלות על ידי העירייה וגם הקייטנות הפרטיות, כי הן צריכות לקבל אישור.

חנה מירז: גם במחנות הנוער יש לנו תפקיד של פיקוח וכדי לפתוח מחנה צריך אישור של משרד הבריאות, שזה כולל את התנאים התברואתיים, את הנושא של הכנת המזון וכמובן כל המפגעים הבטיחותיים.

חנה מירז: אנחנו אולי מספר אחד בעולם בנושא של פגיעות ילדים, אבל לפחות בכל הנושא של הרעלות מזון זה לא כך.

חנה מירז: אתם בוודאי זוכרים שבעבר במחנות הנוער היו שולחים קבוצות גדולות של ילדים הביתה בגלל הרעלות מזון.

חנה מירז: הדבר הזה כבר נמחק מהרפרטואר.

חנה מירז: בדבר הזה לפחות יש איזושהי נחמה.

חנה מירז: צריך לזכור שמניעה זה דבר שנעשה לאורך שנים ולכן זה קצת מתסכל שלא רואים מייד תוצאות, מה גם שהתקציב לשירותי בריאות התלמיד בבתי הספר הולך ונשחק ואני כבר לא יודעת אם יתקיים שירות כזה.

חנה מירז: לכן כשמדברים על תקציבים צריך לזכור שכל מה שאמרתי נעשה במסגרת העבודה הסטנדרטית של האחיות ולא מקבלים על זה שום תקציב נפרד.

מיכאל מלכיאור: מי אחראי על מתקני השעשועים בגני הילדים?

רותםזהבי: בעיקרון מי שרוכש את מתקני המשחקים זה הרשות המקומית.

רותםזהבי: היא רוכשת את המתקנים מיצרן כלשהו שזכה במכרז.

רותםזהבי: המתקנים צריכים להיות על פי תקן של מכון התקנים.

רותםזהבי: מהרגע שהיצרן התקין את המתקנים, האחריות היא על הרשות.

רותםזהבי: היצרן צריך למקם את המתקנים באופן כזה שהם יענו על התקן, קרי שמסביב המתקן עצמו יהיה מספיק חול, מרווח בין מתקן למתקן וכו'.

רותםזהבי: לאחר מכן הפיקוח הוא על ידי שתי בדיקות: בדיקה אחת חודשית, ויזואלית; בדיקה אחת שנתית.

רותםזהבי: היום הבדיקה הזאת לא מבוצעת במדינת ישראל.

רותםזהבי: כלומר, התקן מחייב את בעל המתקן – הרשות המקומית שאחראית על מתקני המשחקים בגני הילדים - לזמן מעבדה מוסמכת אחת לשנה.

רותםזהבי: היום מעבדה מוסמכת זה מכון התקנים או אנשים אחרים שהם הכשירו.

רותםזהבי: בעל המתקן חייב לתקן על פי הבדיקה של המעבדה ולהעמיד אותו על פי הדרישות של הבדיקה השנתית.

רותםזהבי: היום לא עושים את הבדיקה השנתית, כי זה עולה כסף.

מיכאל מלכיאור: וגם עולה כסף לתקן את מה שצריך.

מיכאל מלכיאור: כך חוסכים פעמיים.

אתי בנימין: הרשויות לא מתקנות, אלא מוציאות את המתקן ומשאירות גן ללא מתקנים.

מושיק אטיק: אני מנהל מתנ"ס מודיעין ונציג החברה למתנ"סים.

מושיק אטיק: אני רוצה להעביר לכם את מה שקורה בשטח.

מושיק אטיק: במסגרת עבודתי אני אחראי על אלף ילדים בקייטנות.

מושיק אטיק: בניגוד למה שאמרה נציגת ארגון ההורים, לזכותו של מינהל חברה ונוער במשרד החינוך אני יכול לומר שבשנים האחרונות הם מקשים עלינו הרבה יותר בנושא של רישוי עסקים.

אתי בנימין: אמרתי שמאז שרותם זהבי נכנס לתפקידו זה אחרת.

מיכאל מלכיאור: הוא קיבל צל"ש אישי, אבל לא מוסדי.

מושיק אטיק: לזכותם ייאמר שהם הגיעו לרמה כזאת שהם אפילו מבקשים פירוט לגבי התוכנית היומית.

מושיק אטיק: כלומר, מעבר לבטיחות חשוב להם גם מה הילד מקבל, כי כשילד עסוק הוא פחות פנוי להעיף את הכיסא על החבר שלו.

מושיק אטיק: יש לזה משמעות גדולה ואחד קשור בשני.

מושיק אטיק: מה שלא הוזכר ואותי זה קצת מטריד, זה כל נושא החינוך.

מושיק אטיק: איכשהו החינוך נשכח מהשולחן – שיהיו מדריכים, שיהיו מנהלים, שיעשו להם וכו'.

מושיק אטיק: אנחנו מאבדים את הילדים בסיפור הזה.

מושיק אטיק: היתה ועדה לבטיחות בדרכים ואני מנהל אחד המתנ"סים היחידים בארץ - מתוך שמונה - שאישרתי "קהילה בטוחה".

מושיק אטיק: מישהו בארץ החליט שלא צריך "קהילה בטוחה" והיום מתוך 40 מתנ"סים שהפעילו 800 עד 1,000 מתנדבים נשארו רק שמונה.

מושיק אטיק: מתנ"ס מודיעין, בגלל שהנושא קרוב לליבו, משקיע כסף ועושה "קהילה בטוחה".

מושיק אטיק: לכן בקייטנות שלי החבר'ה האלה עברו והסבירו לילדים את הנושא של קהילה בטוחה ומה זה זהירות בדרכים.

מושיק אטיק: מערך הוליסטי צריך להתחיל מלמעלה, אבל דרך הילדים.

מושיק אטיק: אל תשכחו את הילדים.

מושיק אטיק: אם הילדים שלי נכנסים לאוטו וזוכרים את "מדליק מי שמקליק ראשון" ומייד נחגרים בלי שאני אגיד להם, זה חינוך, זו הפנמה, זה תהליך.

מושיק אטיק: ייקח זמן עד שיראו תוצאות.

מושיק אטיק: בעוד שלושה ימים אנחנו מסיימים את הקייטנות אצלנו ואז אני גם אישן טוב, כי אני מאוד לחוץ מהקטע הזה של הבטיחות ושהכל יסתיים טוב.

מושיק אטיק: אני, כאבא וכמנהל מתנ"ס, אומר שקודם כל הבטיחות ואחרי זה כייף.

מושיק אטיק: זה סדר העדיפויות שלי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו גם דואגים ליום שאחרי שהקייטנות נגמרות.

מושיק אטיק: יש היום נטיה, והיא טובה, שהרבה קייטנות מתקיימות הרבה מאוד בתוך הגנים עם הסייעות והצוותים המוכרים.

מושיק אטיק: אנחנו עושים מאמצים שזה יהיה כך, כי אני חושב שילד שהולך למקום מוכר עם צוות מוכר, זה מוסיף לנושא הבטיחות.

מושיק אטיק: מנהלי בתי הספר לא אוהבים את זה, כי הם רוצים שמה-30 ביוני בית הספר יהיה ריק והם טוענים נגדנו שהקייטנה מלכלכת.

מושיק אטיק: אני הצעתי שהמתנ"ס יצבע כיתות.

מושיק אטיק: בכל מקרה, הפעילות בתוך בתי הספר והגנים, בתוך המבנים המוכרים, היא מאוד מאוד חשובה לנושא הבטיחות ויכולה להביא לשינוי דרמטי.

מושיק אטיק: אם מתוך עשרים ימי קייטנה הילדים שלנו היו 15 יום בתוך מבנה ממוזג ומוגן, הסיכוי להתייבשויות וחשיפה לשמש קטן.

מושיק אטיק: כל הדברים האלה עובדים דרך משרדים ממשלתיים והרשויות ואנחנו עושים את כל המאמצים שהדברים האלה יקרו.

מוריה אשכנזי: אני רוצה להתריע בטרם.

מוריה אשכנזי: במשך השנים אחיות בתי הספר הצטרפו בחופשת הקיץ לקייטנות.

מוריה אשכנזי: לאחרונה, כאשר יש את האיום של הקיצוץ בתקציב של בריאות התלמיד, מדברים על פיטורים של כ-300 אחיות מתוך ה-900 שיצאו לקייטנות במסגרת הרשויות המקומיות והגיעו לכל יעד.

מוריה אשכנזי: אני רוצה להתמקד בתפקיד של האחות בתוך הקייטנה – דובר כאן על תאונות ועל כל מיני מפגעים, מי שנושאת את הדגל באיתור של הדברים האלה זו האחות של בית הספר שמגיעה לקייטנה או אל הנופשון שבו נמצאים ילדים.

מוריה אשכנזי: ההיכרות שלה עם הילדים היא היכרות מגיל אפס, כאשר היא מלווה אותו בעבודה שנמשכת ברצף עד גיל 18 בבית הספר, ובד בבד גם בחופשת הקיץ.

מוריה אשכנזי: לצערנו הרב, מאחר שאנחנו נחשפות לאיום פיטורי אחיות, נאלצנו להוציא קבוצה גדולה של אחיות לחופשה במקום לקייטנות, מאחר שהן מאוימות במכתבי פיטורים והן צריכות לממש את הזכות הסוציאלית שמגיעה להן לחופשה שנתית.

מוריה אשכנזי: במקום להמשיך בעבודה השוטפת שלהן ולהגיע אל קבוצות הסיכון ולמנוע את כל מה שדיברתם, הן יוצאות לחופשה.

מוריה אשכנזי: לכן אני אומרת שעדיף למנוע את הקטסטרופה בטרם יקרה משהו.

מיכאל מלכיאור: למה הן לא יכולות לצאת לחופשה אחרי תקופת הקייטנות?

מוריה אשכנזי: משום שהן מאוימות בפיטורים.

מוריה אשכנזי: מדובר על קיצוץ ענק, שאם הוא אכן יהיה בהיקף של 70 מיליון שקל לעומת מה שהיה בשנת 97', כאשר מספר התלמידים עולה כל הזמן וכך גם מספר בתי הספר, זה יפגע מאוד בשירות, כי מספר האחיות לא עלה.

מוריה אשכנזי: הנהלת המשרד שלי צריכה להתמקד באותו תקציב של 70 מיליון שקל ולתת את השירות כמו שהוא.

מוריה אשכנזי: בשנה שעברה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי ניסתה לשפר את המצב ולהביא למצב שאחות תוכל לתפקד גם בבית הספר ובמסגרת הקהילתית עם מספר תלמידים הרבה יותר קטן, כדי שהיא באמת תוכל לעשות את העבודה שלה, אבל היום מתוך 900 האחיות שיש 300 חשופות למכתבי פיטורים.

מוריה אשכנזי: נאלצנו לתת להן חופשה, כי אחרת הן יפסידו גם את זה.

מוריה אשכנזי: לפיכך הן לא יכולות להגיע לאותם אתרים שהיום אנחנו מדברים עליהם.

מוריה אשכנזי: אני פונה כאן לכולם שיתנו לנו את התמיכה כדי למנוע את הקטסטרופה הזאת, מאחר שבשנה הבאה זה הולך להיות אלף מונים יותר קשה, כאשר אחות אמורה להיות אחראית על 3,000 תלמידים.

מוריה אשכנזי: אני לא יודעת אם תהיה בכלל אחות בבתי הספר, כך כמובן גם בקייטנות, במעונות ובכל המקומות שאנחנו מגיעים אליהם.

מוריה אשכנזי: אפשר לומר שכבר השנה כמעט ולא ראו את האחות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו כמובן מאוד מכבדים את הזכויות הסוציאליות, אבל אם התפקיד של האחות הוא כל כך נחוץ וחשוב בקייטנות, מדוע היה צריך להוציא אותן לחופשה דווקא עכשיו ולא בעוד שלושה ימים, שאז אין כבר קייטנות?

מוריה אשכנזי: התקציב נגמר ואין ממה לשלם משכורות.

מיכאל מלכיאור: זה לא מה שאמרת.

מיכאל מלכיאור: אמרת שבגלל שיש חשש שאחר כך יפטרו אותן, כדאי שינצלו עכשיו את החופשה שמגיעה להן.

מוריה אשכנזי: לאחיות יש איזושהי תקופת עבודה והתקציב לזה נגמר.

מוריה אשכנזי: מזה חודשיים-שלושה הן מאוימות במכתבי פיטורים.

מוריה אשכנזי: כלומר, אנחנו משכנו את העגלה עד הלום, כאשר למעשה אין כבר ממה לשלם להן משכורות.

מוריה אשכנזי: מצד שני, יש להן זכויות סוציאליות שאנחנו חייבים לשמור עליהן.

מיכאל מלכיאור: אני לא בטוח שזה היה מעשה אחראי.

מוריה אשכנזי: אין לנו ברירה.

מוריה אשכנזי: המעשה הלא אחראי הוא של שר האוצר ולא שלנו.

מוריה אשכנזי: אנחנו לא עובדים בהתנדבות.

חנה מירז: בעצם התקציב נגמר וכל התוכניות היפות, שסיפרתי רק על חלקן, ספק גדול אם הן יתקיימו בשנה הבאה.

חנה מירז: אם יהיה בכלל שירות, הוא יהיה שירות של חיסונים בלבד.

חנה מירז: חינוך לבריאות וקידום בריאות, שהם בעצם הדברים הכי חשובים, לא יתקיימו.

מירה קרני: אני רוצה להעלות נושאים נוספים שהם חלק מהבטיחות בחופשה שאז יש סיכון יותר גבוה.

מירה קרני: אני מתכוונת לכל הנושא של מפגש ילדים עם זרים.

מירה קרני: אנחנו מוצאים את עצמנו מתעסקים הרבה מאוד בתוצאות המאוד קשות שיש למפגשים האלה.

מירה קרני: הילדים נמצאים הרבה זמן לבד וכמובן שגם המגע שלהם עם אנשים זרים ומפוקפקים הוא גדול יותר ואז גם התוצאות קשות יותר.

מירה קרני: כך גם לגבי הנושא של חשיפה שלהם לתכנים לא ראויים באינטרנט ובמחשב, שגם זה חלק מזה שהם הרבה מאוד שעות לבד.

מירה קרני: זה עוד חלק אחד מתוך מכלול הנושאים שהועלו פה.

מירה קרני: לגבי מניעה – אנחנו מאמינים שזה הנושא המאוד מרכזי בכל הנושא הרחב הזה.

מירה קרני: כמו שנאמר, מניעה היא עבודה יום-יומית, עבודה סזיפית של כולם ביחד, שכולם צריכים לחבור למענו.

מירה קרני: אי אפשר שרק ארגון אחד צריך לעשות את זה ורק הוא, כי הנושא הזה הוא רב תחומי.

מירה קרני: יש הרבה מאוד אחריות גם של הורים, וחשוב גם את זה להדגיש.

מירה קרני: יש לפעמים טיפים מאוד קטנים שיכולים למנוע את הסכנות.

מירה קרני: התפקיד של כולנו הוא להגיע עד כמה שאפשר לכולם, קודם כל ישירות לילדים וגם ישירות להורים.

מירה קרני: המועצה לשלום הילד פועלת בעניין הזה כל הזמן.

מירה קרני: בקיץ שעבר פורסם מנשר דרך עיתון "ידיעות אחרונות" וזה מופץ גם השנה.

מירה קרני: המנשר מעלה את כל הנושאים בהקשר זה של היפגעות ילדים.

מירה קרני: אני חושבת שהנקודה המאוד מרכזית פה - ודווקא כנציגה של ארגון לא ממסדי אני מרשה לעצמי לבוא ולומר את זה - שתוכניות המניעה הן דבר הכרחי .

מירה קרני: נוטים מאוד בקלות להפסיק את הפעילות הזאת, למרות שמבחינה כלכלית תוכנית המניעה היא לאין ערוך זולה יותר מאשר אם אחר כך צריך לטפל בכל תוצאות הלוואי שנגרמות מדברים שבעצם לא מנענו אותם.

מירה קרני: זה בכל התחומים – גם בתחום הרפואה וגם בתחומים אחרים שהוזכרו פה, כולל הנושא של טיפולים פסיכולוגיים לילדים שנפגעו.

מיכאל מלכיאור: זה לא כתוב בסעיף הקיצוצים בתקציב.

מירה קרני: לכן אני מעלה את זה.

מירה קרני: מניעה זה דבר הרבה יותר זול מטיפול.

מירה קרני: מאחר שחלק מהחופש הזה כבר עבר ואנחנו מנסים לתכנן מהיום והלאה, כי את הנעשה אין להשיב, אז הקריאה שלנו היא חד-משמעית לאפשר את המשך תוכניות המניעה.

מירה קרני: זו עבודה יום-יומית ולא דבר שעושים פעם אחת ולאחר מכן מחוסנים לשנתיים.

מירה קרני: זה לא עובד ככה.

מירה קרני: זה דבר שצריך להיות כל הזמן, כל הזמן מתחדשים דברים, כל הזמן נולדים ילדים, הילדים גדלים, הצרכים שלהם משתנים, המפגשים שלהם עם הסיכונים מתקדמים כל הזמן.

מירה קרני: החינוך לילדים ולהורים מתפתח כל הזמן ומתקדם וכל הזמן יש את האנשים החדשים שצריך לעבוד איתם.

מירה קרני: צריך לדאוג שזה יהיה חלק בלתי נפרד מהמערכת.

שולה אגמי: אני רוצה לציין שלאחרונה גם השלטון המקומי חבר לארגון "בטרם" ובשיתוף איתו אנחנו מנסים לחבר את כל הרשויות המקומיות כדי שייקחו חלק בנושא חשוב זה – איך עושים עולם בטוח לילדים.

שולה אגמי: במרכז השלטון המקומי אני אחראית על מניעת אלימות בכל הרשויות המקומיות ואני חייבת לציין שעד שלא הכרתי את ארגון "בטרם" כמעט ולא שמעתי כמה הנושא הזה חשוב – לא בממשלה, לא במשרד החינוך ולא בשום מקום אחר.

שולה אגמי: היום אני נלחמת איך להכניס את זה לתוך הרשויות ולא להגיד מראש שאין תקציב ובזה זה נגמר.

שולה אגמי: אני חושבת שהיה צריך להיות פה נציג ממשלה או נציג משרד האוצר כדי שאפשר יהיה לצאת עם החלטה חד משמעית איך מחייבים את כל הרשויות להיות שותפים למטרה.

שולה אגמי: אולי רק כך נצליח לעשות משהו.

שולה אגמי: זה לא פחות חשוב משום דבר אחר.

מיכאל מלכיאור: זה בוודאי נכון.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לציין שיש פה נציגים חשובים של שלושה משרדי ממשלה ואם נחכה עד שיגיע נציג האוצר לא נתקדם.

מיכאל מלכיאור: כמו שאמרת, זה הרבה עניין של תודעה, וגם אם אין תקציב אנחנו ננסה להפיץ את זה ולהכניס לתודעה גם של הרשויות.

מיכאל מלכיאור: זה שיש היום במספר גדול של רשויות יחידות לזכויות הילד זה אומר שיש מישהו שלפחות מופקד לחשוב.

מיכאל מלכיאור: זו התחלה של משהו ולעבודה של "בטרם" צריכים להיחשף יותר ויותר גורמים.

מיכאל מלכיאור: אולי אז תהיה לזה בסוף גם איזושהי תוצאה תקציבית, אבל אי אפשר להרים ידיים ולהגיד שאם לא יהיה נציג של האוצר, אי אפשר לעשות שום דבר.

מיכאל מלכיאור: הנציגה של המועצה הלאומית של שלום הילד אמרה נכון שגם מבחינה תקציבית חוסר בתוכניות מניעה זה טירוף, כי אפשר כמעט לכמת את זה ולומר כזה זה עולה יותר כאשר אין תוכניות מניעה וכאשר נפגעים ילדים.

מיכאל מלכיאור: ילד שנפגע בתאונה כלשהי עולה הרבה יותר מאשר תוכנית מניעה.

רותם זהבי: אחת הבעיות של אנשים שעוסקים בבטיחות היא שקל מאוד ללכת לעניין הזה של התקציב.

רותם זהבי: כולנו עוסקים בניהול תוך כדי בעיה של משאבים ומתוך מה שאני עוסק בעניין הזה ויודע את העניין התקציבי ומכיר אותו לפרטים, אני יכול לתת אין ספור דוגמאות לרשויות שמצב התקציב שלהן הוא "על הפנים", אבל אם אנשים באגף החינוך ובאגף ההנדסה הבינו שהעסק הזה הוא באמת רציני, למרות האוברדרפט של הרשות, הם דאגו שלכל דלת יהיה הבלם ההידראולי, כדי שהדלת לא תיסגר על האצבעות של הילדים או שהם הבינו שעם המעט שיש להם הם צריכים לעשות את המשהו שיקדם את נושא הבטיחות.

רותם זהבי: נכון שצריך להילחם על תקציבים, אבל אי אפשר לדבר רק על זה, כי יש הרבה מאוד בשינוי התפיסה ושינוי המיקוד.

רותם זהבי: אנחנו עוסקים כל היום בנושא הביטחון והמדינה מקצה הרבה מאוד לנושא הזה במוסדות חינוך, אבל כמה ילדים נפצעו מאיזשהו פיגוע או אירוע שקרה בבית ספר?

רותם זהבי: לעומת זאת, תבדקו כמה אנשים נפגעו בהיבט הבטיחותי בבית הספר.

רותם זהבי: אני בעצם רוצה להדגיש את הפרופורציות.

שולה אגמי: כמה סייעות לגננות קיבלו הרצאה בנושא בטיחות?

שולה אגמי: זה הא'-ב' של כל הדבר הזה.

שולה אגמי: יש כל כך הרבה בזבוזים במערכת ואפשר לעשות סדנאות לסייעות בגני הילדים ואולי מזה היינו מתחילים.

מיכאל מלכיאור: יש כמובן הרבה מאוד היבטים לעניין.

מיכאל מלכיאור: גם להתקין בלם הידראולי לדלת עולה כסף, אבל ברור שזה עניין של תודעה ואז סדרי העדיפות הם בהתאם.

מיכאל מלכיאור: ברור שהנושא של הטרור נמצא בראש התודעה ואז זה מקבל סדר עדיפות ואנחנו מוכנים להקצות 100,000 אנשים שיעבדו כשומרים ומוכנים לבנות קיר של מיליארדים ועוד אלף ואחד דברים אחרים.

מיכאל מלכיאור: גם ברמה המקומית בוודאי אפשר לפתור הרבה מאוד דברים ואם להורים למשל יש את המודעות, הם יכולים לעשות חלק גדול מהדברים.

חיה ליברמן: במסגרת כל הפעילויות של "בטרם", מתוך הראייה הכוללת של אינטגרציה בין משרדים וקידום דברים, שכן נושא הבטיחות נוגע לכל משרד ומשרד, הובלנו איזשהו מהלך וייסדנו את מה שנקרא "הפורום הלאומי".

חיה ליברמן: בפורום הזה יושבים נציגים בכירים של המשרדים השונים בניסיון לקדם חשיבה משותפת למניעה.

חיה ליברמן: אחת התולדות של הפורום הלאומי זה פרוייקט בחיפה, שבאמצעות עבודה עם תושבים – ולפי שעה ללא הקצאת משאבים - הם התקדמו מאוד יפה בעשייה למען עצמם.

חיה ליברמן: זה הרבה עבודה של מודעות.

חיה ליברמן: אומנם דרושים הרבה משאבים, אבל עבודה משותפת, סנכרון ואיגום משאבים קיימים יכולים לקדם דברים.

חיה ליברמן: הפורום הזה היה בפעם שעברה בחסות השר דני נווה, שהיה אז שר ללא תיק, ובפעם הבאה הוא יתכנס אצל מנכ"לית משרד החינוך.

חיה ליברמן: אנחנו מנסים למשוך את כולם לעבודה משותפת.

ד"ר אלי אייזנשטיין: אני במקרה מודע לנושא הזה, כי אני עובד בבית חולים בצפון ירושלים.

ד"ר אלי אייזנשטיין: אנחנו רואים הרבה תאונות בקרב האוכלוסיה הערבית והחרדית.

ד"ר אלי אייזנשטיין: לפיכך רציתי לשאול האם נעשים מאמצים ומוקצים משאבים בהתאם לפיזור האוכלוסיה ומספר התאונות בקרב אוכלוסיות מסוימות?

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אתה צודק ומחדד נכון שבהסתכלות לאומית אכן 25% מהילדים בישראל הם ילדים לא יהודים והילדים האלה חשופים פי שלושה לתמותה מתאונות בהשוואה לילדים יהודים, ובגיל הרך אפילו מדובר על פי חמישה.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: כרגע אנחנו עובדים בכמה צירים: א.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אנחנו פועלים בעשרים רשויות מקומיות, שמחציתן הן רשויות ערביות, כך שהפוקוס הוא מאוד חזק שם.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: ב.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אנחנו עכשיו בכניסה לכל אזור ירושלים בשיתוף עם הרשות המקומית ו"הדסה" והפוקוס שוב יהיה על האוכלוסיה החרדית והערבית.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: גם בחיפה יש פעילות ממוקדת של הפורום ויש הרבה מיקוד במגזר הערבי.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אני חושבת שברמה הלאומית אני כן מבדילה בין האסטרטגיה הארגונית שלנו - שהיא ארוכה ומורכבת ויש בה פוקוס בלתי רגיל על האוכלוסיה הערבית - לבין הרמה הלאומית שבה אין מדיניות ואין אסטרטגיה.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אני חושבת שההערה של ד"ר אייזנשטיין במקומה וזו מחויבותנו להסתכל על כלל ילדי מדינת ישראל ועל הילדים הערבים כאוכלוסיה בסיכון.

מיכאל מלכיאור: מה לגבי האוכלוסיה החרדית?

ד"ר מיכל חמו-לוטם: זה מאוד מעניין.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: אנחנו לא יכולים לתת נתונים על האוכלוסיה החרדית, מכיוון שזה לא רשום בשום מקום אם מישהו חרדי או לא.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: מהרושם שלנו וכל השותפים מדובר באופן חד משמעי על כך שזו אוכלוסיה בסיכון.

מיכאל מלכיאור: זו אוכלוסיה עם הרבה ילדים.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: חוץ מהאינטואיציות של כולנו שמכוונות אותנו להניח שזו אוכלוסיה בסיכון, יש בהחלט הרבה מאוד ניסיון קליני ואנחנו רואים בכל המקומות שבהם אנחנו פועלים את הפגיעות הטיפוסיות לאוכלוסיה הזאת.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: דרך אגב, יש לנו פיילוט בבני-ברק, שמעורבים בו גם ראש העיר וגם רבנים.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: הקהילה שם מאוד מעורבת ונבנתה קבוצה של רפרנטים בשישה יישובים חרדים.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: כל הפורמט שונה, למשל הם לא היו מוכנים להתייחס לכוויות, כי כוויות נתפסות אצלם כמשהו שקורה בשבת וזה כאילו פוגע בשבת.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: לכן הם החליטו במסגרת הפורום שלהם להתחיל בנושא אחר.

מיכאל מלכיאור: מדוע הם לא הסכימו להתחיל עם הנושא של כוויות?

ד"ר מיכל חמו-לוטם: כי רוב הכוויות הן סביב פלטות שבת, מיחמים וכו'.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: זה הנושא שאנחנו רצינו שהעיר בני-ברק תיקח כפוקוס והעיר לא כל כך רצתה.

ד"ר דורית וייס: אני אחות בשירותי בריאות כללית.

ד"ר דורית וייס: גברת חנה מירז הזכירה הרבה מהפעילות שאנחנו עושים ואכן בעקבות הערכה שנבנתה אנחנו עוסקים כל השנה בבטיחות, בעיקר בגיל הרך.

ד"ר דורית וייס: לקראת הקיץ הפעילות העיקרית שלנו נקראת "חכם בשמש" ואנחנו נותנים הרבה הדרכה לקראת היציאה לשמש.

ד"ר דורית וייס: בעקבות ממצאים שעלו בעמותת "בטרם" ובעקבות ניסיון שהיה לנו במספר כפרים בגליל בהם הצלחנו להוריד בשיתוף עם בתי הספר ועם צוותי המרפאות את ההיפגעות של הילדים, יצאנו הקיץ עם תוכנית נרחבת דווקא למגזר הזה.

ד"ר דורית וייס: זה התחיל עם הדרכה של צוותי המרפאות, כאשר הכלי העיקרי שלנו הוא הצוות הראשוני המטפל.

ד"ר דורית וייס: נעשתה הדרכה במרפאות ונבנו ערכות הדרכה למרפאות, ניתנו חומרים להורים במגזר והיו תוכניות ברדיו שנעשו בעיקר בשעות שהאמהות מקשיבות.

ד"ר דורית וייס: ההדרכה היתה בנושאים של איך לבחור קייטנה, על סביבת הבית, נזקי שמש, מים וכד'.

ד"ר דורית וייס: זהו המיקוד שלנו השנה ולגבי החורף תכננו להיכנס לנושאים של בטיחות בתחומים אחרים בקרב אותה אוכלוסיה.

ד"ר דורית וייס: כל זה בהתבסס על הממצאים של היפגעות פי שלושה או פי חמישה במגזר הזה.

ד"ר דורית וייס: כמובן שעדיין אין תוצאות, אבל מעניין יהיה לראות, כי בכפרים ספציפיים שעשינו את זה ראינו שיש תוצאות טובות.

נועם עזרא: יש עכשיו תוכנית ליבה שאמורה לחייב את כל מוסדות החינוך בארץ.

נועם עזרא: בתוכנית הליבה אין שום התייחסות לבטיחות בדרכים במגזר החרדי.

נועם עזרא: שם לא מלמדים את הנושא הזה.

נועם עזרא: בשום תלמוד תורה אין את הנושא של בטיחות בדרכים.

נועם עזרא: כלומר, אפילו את המעט שיש אצלנו אין אצלם.

נועם עזרא: לכן סטטיסטית יגידו לכם שהרבה ילדים חרדים נפגעים בתאונות דרכים.

נועם עזרא: אני חושב שהוועדה צריכה לבקש ממשרד החינוך לחייב להכניס את נושא הבטיחות בדרכים והבטיחות בכלל לתוכנית הליבה, כדי שכל מוסד חינוכי שמתוקצב על ידי המדינה יקצה שעות לנושא הבטיחות, כדי שילדים יבינו איך חוצים כביש וכו'.

נועם עזרא: מי שנוהג באזור חרדי יודע על מה אני מדבר.

נועם עזרא: דרך אגב, המצב הזה קיים גם במגזר הערבי.

נועם עזרא: צריך לקבוע שאם המגזרים הללו מבקשים תקציב ממדינת ישראל כדי להפעיל בית ספר, הם יהיו חייבים ללמד את תלמידיהם לחצות כביש.

נועם עזרא: זה חשוב אפילו יותר ממתימטיקה.

נועם עזרא: אני חושב שהוועדה צריכה לקבל החלטה שתחייב את משרד החינוך להכניס את נושא הבטיחות לתוכנית הליבה.

מיכאל מלכיאור: זה נשמע הגיוני.

אתי בנימין: המשטרה נכנסת לבתי הספר החרדים ונותנת להם את התוכנית של זהירות בדרכים.

מיכאל מלכיאור: מדובר על משהו אחר – לחייב את המוסד החינוכי להפעיל תוכנית לבטיחות.

מיכאל מלכיאור: גם מורים יכולים ללמד ילדים איך לחצות כביש.

מיכאל מלכיאור: לחייב שזה יהיה חלק מתוכנית הלימודים נשמע לי מאוד הגיוני.

ריקי אהרוני: אני עובדת ב"מכבי", אבל אני רוצה לדבר כאמא.

ריקי אהרוני: אני מרגישה שמקדישים הרבה זמן במשך השנה לקראת אירועים בסוף השנה ואין מספיק התייחסות לנושא של בטיחות.

ריקי אהרוני: אני מרגישה שהדבר הכי כבד לילדים ולהורים זה בעצם תקופת הקיץ.

ריקי אהרוני: צריך לעבור את הקיץ בשלום, אבל אין הכנה לקראת הקיץ, לקראת כל הדברים שעלולים להיות דווקא בתקופה זו, אפילו נושאים כמו אינטרנט ומגע עם זרים.

ריקי אהרוני: אם היה אפשר להקדיש תוכנית כלשהי שתכין את הילדים לכל הדברים הללו, נראה לי שזה היה חלק מקידום הבריאות והעלאת המודעות לנושא.

ריקי אהרוני: מלבד מנשר להורים בנושא בטיחות שחלק גדול מהמנהלים מוציאים לקראת הקיץ, לא נעשה כלום.

פיטר מגנוס: על פי הנתונים של דוח "בטרם", ב-97' נפגעו 998 ילדים מפגיעות לא מכוונות.

פיטר מגנוס: בואו נשווה את זה עם תאונות דרכים שנהרגים כל שנה כ-500 אנשים, זה אומר שמספר הפגיעות בילדים הוא פי שניים.

לירי אנדי: הנתון שאתה מציג הוא בעצם איזושהי טבלה שמציגה את סך הכל התמותה בכלל בילדים ואת היחס של הפגיעות המכוונות.

לירי אנדי: הנתון שהצגת זה הנתון של מחלות והיפגעות בגיל אפס.

לירי אנדי: בגדול אנחנו מדברים על זה שהיפגעות מהווה בין שליש למחצית ממקרי התמותה של ילדים החל מגיל שנה ועד גיל 19.

ד"ר מיכל חמו-לוטם: מכל מחלות הסרטן מתים 75 ילדים כל שנה ומתאונות מתים 200.

פיטר מגנוס: המסר שרציתי להעביר הוא שבעצם הנושא של היפגעות ילדים לא נמצא במודעות הציבור.

פיטר מגנוס: אנחנו מכירים את הנושא של תאונות דרכים, יש מועצה וכו', וכך לגבי תאונות עבודה, אבל הנושא של היפגעות ילדים הוא לא במודעות הציבור וההורים ולכן צריך בקטע הזה הרבה מאוד הסברה.

מיכאל מלכיאור: תאונות דרכים זה אחד הגורמים להיפגעות ילדים וחלק לא מבוטל.

מיכאל מלכיאור: אחת הסיבות שאנחנו צריכים לעשות ישיבות מהסוג הזה, זה כדי להעלות את הנושא למודעות הציבור והתקשורת.

מיכאל מלכיאור: לצערנו הנושא הזה עולה רק כאשר ילדה נופלת מחלון בית ספר ואז אולי גם מחזירים תקציבים לנושא.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש לסכם את הדיון.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשבח את עבודת הקודש של עמותת "בטרם".

מיכאל מלכיאור: אנחנו מקווים שכל הגורמים יעבדו עם ארגון זה, גם גורמי הממשלה והרשויות המקומיות וכן גם גופים וולונטריים נוספים.

מיכאל מלכיאור: העבודה שלכם מאוד מאוד חשובה, כי אתם נושאי הדגל בנושא זה.

מיכאל מלכיאור: זה לא רק לעבור את הקיץ בשלום, אלא יש גם יום אחרי הקיץ.

מיכאל מלכיאור: אנחנו חושבים שצריך לתת משקל הרבה יותר גדול לנושא של הבטיחות של הילדים.

מיכאל מלכיאור: מכל הבחינות מדובר על פצצות מתקתקות – מפגעים הבטיחותיים מכל הרמות – וצריך לטפל בזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נזמן את מנכ"לית משרד החינוך לוועדה זו, כדי לדון בנושא זה איתה, כי לא יכול להיות מצב שבו סדרי העדיפויות עד כדי כך מעוותים ודווקא בנושא הבטיחותי יש קיצוץ כל כך דרסטי כפי ששמענו פה.

מיכאל מלכיאור: זה דבר שחייב תיקון.

מיכאל מלכיאור: אנחנו גם נשלח המלצה לגבי תוכנית הליבה, כדי שייכללו בה גם את נושא הבטיחות ומי שמקבל הקצבה מהמדינה יהיה מחויב לקיים תוכנית כזאת.

מיכאל מלכיאור: אני לא חושב שמישהו יתנגד לזה, אלא רק לא חשבו על זה.

אתי בנימין: יש המלצה של מבקר המדינה שמדינת ישראל תכניס בתוכנית התקציב שלה סעיף שיהיה אך ורק לנושא מפגעי בטיחות.

אתי בנימין: לצערי זה לא נעשה.

אתי בנימין: אנחנו נמצאים בהתכתבות עם כל הגורמים האפשריים כדי שיישמו המלצה זו.

מיכאל מלכיאור: קשה לי לתאר לעצמי מישהו שיגיד שהוא לא רוצה שזה יהיה בתוכנית הליבה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו צריכים לעסוק גם בנושא של האכיפה של הפרטים הטכניים, כמו לגבי מתקני שעשועים.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שהתקנות ישנן, אבל אין אכיפה.

מיכאל מלכיאור: הבעיה היא שמי שצריך לפקח הוא גם זה שצריך לעשות.

לירי אנדי: משרד התמ"ת הוא המפקח על מתקני השעשועים.

מיכאל מלכיאור: משרד התמ"ת קובע את התקנים, אבל מי מפקח שאכן המתקנים תקינים?

לירי אנדי: הממונה על התקינה.

מיכאל מלכיאור: המפקח על התקינה אחראי לזה שפעם בשנה יבדקו את המתקנים?

פיטר מגנוס: הוא צריך לבדוק מדגמית שאכן עושים את זה.

מיכאל מלכיאור: ואם לא עושים את זה?

פיטר מגנוס: הוא צריך להגיש תביעה משפטית.

חנה מירז: נושא של מפגעים סביבתיים בתוך בית הספר הוא בתחום הפיקוח של משרד הבריאות.

מיכאל מלכיאור: אם כך אני מבקש לקבל דיווח גם ממשרד התמ"ת וגם ממשרד הבריאות על האכיפה של התקנות.

פיטר מגנוס: לפני שבוע וחצי ניתן דיווח בוועדת החינוך והתרבות בדיוק על הנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: אם היה לזה טיפול נכון וטוב, מה טוב.

מיכאל מלכיאור: אם לא – גם אנחנו ניכנס לעובי הקורה בתחום הזה.

לירי אנדי: מה לגבי אכיפה ומיצוי דין עם בעלי קייטנות שעובדים ללא רשיון?

רותםזהבי: הרשות אמורה לשלוח מפקחים.