הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 16, פרוטוקול מספר 6, 2003-06-09 09:30

מיכאל מלכיאור: עיקר הדו"ח הוא דו"ח של המשטרה, אחר כך נשמע נציגים של המשרדים הממשלתיים הרלוונטיים וכמובן של מר קדמן.

מיכאל מלכיאור: בשבוע הבא הועדה תעשה סיור ליילי עם עמותת אל"מ בת"א כמעקב אחרי הישיבה הגדולה שעשינו לפני שבועיים.

מיכאל מלכיאור: יש שם מספר מרכיבים וחברי הועדה צריכים לדעת שהם צריכים לשריין מס' שעות.

מיכאל מלכיאור: זה יהיה מ15.

מיכאל מלכיאור: 30- עד לפחות 22.00.

מיכאל מלכיאור: נעשה ביקור בקפה "הפוך על הפוך", ביקור במרכז יום של פרוייקט "ערים בלילה", מסעדה ליילית שמכשירה בני נוער שנפלטו ממסגרות למקצועות המסעדנות ובסוף ליווי לניידות של "ערים בלילה" שזו התוכנית השיקומית לבני נוער המנוצלים מינית.

מיכאל מלכיאור: זה ביום רביעי, ה18.6-.

מיכאל מלכיאור: ב30.6- תגיע גב' קרול בלמי שהיא מנכ"ל יוניסף העולמי, לפתיחה של תערוכה של ציורי ילדים בהשתתפות יו"ר הכנסת.

מיכאל מלכיאור: נתחיל עם הדו"ח של ירון שיטרית לגבי החוק.

מיכאל מלכיאור: החוק אומר שמי שמשאיר ילד שטרם מלאו לו שש שנים בלא השגחה ראוייה ובכך מסכן את חיי הילד, או פוגע או עלול לפגוע פגיעה ממשית בשלומו או בבריאותו, דינו מאסר שלוש שנים, ועשה כן ברשלנות,דינו מאסר שנה, עשה כן במטרה לנטוש את הילד, דינו מאסר חמש שנים.

פקד ירון שטרית: הנתונים האלה לא לפרסום, אלה נתונים שאני מעביר לידיעת

פקד ירון שטרית: כם בלבד, כי עדיין לא פרסמו אותם בכלי התקשורת.

פקד ירון שטרית: אני מחלק את זה לשתי קטגוריות.

פקד ירון שטרית: הקטגוריה הראשונה זה תיקי פ"א שאני אתן את הנתונים לגביהם ולאחר מכן אני אתן את נתוני ה-א"ת.

פקד ירון שטרית: מתוך כל הפ"א האלה תיק אחד בשנת 2000 הוגש לפרקליטות, שלושה תיקים הוגשו לפרקליטות בשנת 2001, שני תיקים הוגשו לפרקליטות בשנת 2002 ותיק אחד הוגש ב2003-.

פקד ירון שטרית: יש תיקים שהעבירה נכון לעכשיו היא לא עבירה חמורה או שהיא לא חוזרת על עצמה, אז נותנים את זה כהסמכה לתביעות להגיש כבת אישום ולהגיש לבית המשפט.

א"ת בלבד: תיק א"ת הוא תיק פלילי לכל דבר, רק שהתיק הזה הוא "תיק אזהרה".

א"ת בלבד: הוא לא מוגש לבית המשפט להגשת כתב אישום.

א"ת בלבד: הוא נסגר כרישום פנימי בתוך המשטרה.

א"ת בלבד: הוא לא מועבר לתביעות להגשת כתב אישום או לפרקליטות ולבית המשפט עם רישום פלילי.

א"ת בלבד: זה רישום פנימי בתוך המשטרה.

א"ת בלבד: ראש משרד החקירות הוא האחראי לסווג את התיקים כ-פ"א או א"ת.

א"ת בלבד: זה מעוגן בהנחיות המשטרה.

פקד ירון שטרית: בשנת 2002 נסגר תיק אחד מ-אין אשמה פלילית, בשנת 2001 נסגרו שישה תיקים מ-אין ענין לציבור, בשנת 2002 נסגרו תשעה תיקים מ-אין ענין לציבור ובשנת 2003 תיק אחד.

פקד ירון שטרית: חוסר ראיות – נסגרו שלושה תיקים בשנת 2001 וב2000- אנחנו לא נותנים את הנתונים כי רק ב2000- נכנס החוק.

פקד ירון שטרית: שלושה תיקים נסגרו בשנת 2001 מחוסר ראיות, בשנת 2002 ארבעה תיקים, בשנת 2003 תיק אחד מחוסר ראיות.

פקד ירון שטרית: זה מסך כל התיקים שדיברתי עליהם.

פקד ירון שטרית: צריך לתת לזה יותר דגש רציני, לפני שנה בערך במעלה אדומים, זוג צעיר שמגיע למסיבת אסיד משאיר את הילד בן שנה במכונית והולכים למסיבת אסיד באמצע הלילה וכשנתפסים נתפסים עם סמים.

פקד ירון שטרית: הם אומרים שהם רוצים לחזור לקחת את הילד שהשאירו אותו ואז רואים ילד באוטו בשעות הקטנות של הלילה, מבקשים מהם לקחת את הילד וללכת אחרי שלקחו את הפרטים, הם חוזרים חזרה למסיבה וממשיכים לרקוד ורק אחרי שעצרו אותם רק אז הם לקחו את הילד והוציאו אותו מהרכב.

פקד ירון שטרית: יש מקרים מאוד קשים שאנחנו רואים אותם ואני מסכים שצריך לטפל בהם ביד הרבה יותר קשה.

יצחק קדמן: לקח לפחות שנה פלוס עד שבמשטרה הפנימו שיש חוק.

יצחק קדמן: גם אחרי שהחוק עבר אני פניתי לתחנות משטרה שונות וקיבלתי תשובה, מה אתה רוצה אין פה עבירה בכלל.

יצחק קדמן: היו תחנות משטרה שבכלל לא ידעו שיש שינוי בחוק ואמרו אין לי סעיף להעמיד לדין.

יצחק קדמן: אחרי פניות חוזרות ונשנות שלנו, סגן ניצב חנה פסובסקי הוציאה חוזר רענון לכל תחנות המשטרה ומאז יש שינוי בגישת המשטרה.

יצחק קדמן: אני מזה חצי שנה לפחות לא מקבל תשובות מתחנות משטרה שאין סעיף כזה, הם מודעים לסעיף הזה.

יצחק קדמן: יש עדיין לא מעט סגירות שבעיני לא מוצדקות, זה אותם פ"א שאתה מדבר עליהם.

יצחק קדמן: היה מקרה של סבא שהחנה את האוטו שלו בתחנת דלק, סגר את המכונית והלך לשוק לעשות קניות.

יצחק קדמן: בדרך כלל עוברי אורח מגלים את זה, ויש ערנות בציבור, והמשטרה בשלב הראשון פועלת מאוד טוב.

יצחק קדמן: יש לי שורה ארוכה של מקרים, הזעיקו את המשטרה, היא באה מיד, פורצת את האוטו מוציאה את הילד, דואגים קודם כל שהוא לא ישאר שם.

יצחק קדמן: זה לא רק מכוניות, זה גם ילדים שהושארו לבד בבתים ויוצאים למרפסות וחלקם קופצים וכו'.

יצחק קדמן: השלב הראשון של המשטרה הוא מאוד טוב.

יצחק קדמן: בלשב השני מתחילה בעיה ויש לי תחושה שיש רחמנות.

יצחק קדמן: שוחחתי עם שוטרים ומפקדי תחנות ואחת מן השניים – אם קרה אסון והילד מת אז לא פעם אמרו לי מה אתה רוצה, המשפחה קיבלה את העונש הכי גדול, עכשיו אנחנו עוד נעמיד אותם לדין?

יצחק קדמן: ואם לא קרה כלום – אז אומרים מה אתה רוצה, הכל בסדר, בכו התחבקו, ואנחנו נקלקל את השמחה עכשיו?

יצחק קדמן: אני חושב ששתי הגישות לא נכונות.

יצחק קדמן: יש יותר מדי נטייה לסגור תיקים.

יצחק קדמן: לפי המידע שיש לנו יש מקרה אחד בלבד בשנתיים האחרונות שהורים הועמדו לדין והורשעו, זה מקרה שקרה בירושלים, הורים פעמיים סגרו תינוק בבית והלכו לקניון.

יצחק קדמן: לפי מיטב ידיעתי יש רק משפט אחד שהסתיים.

יצחק קדמן: אני חושב שזה לא נכון.

יצחק קדמן: אני רוצה להעלות פה מחשבה לדיון.

יצחק קדמן: יש לה כל מיני צדדים והיא דורשת אולי גם שינוי בחקיקה, אבל יכול להיות שפה צריך לאפשר גם מתן קנסות על המקום.

יצחק קדמן: חלק מהבעיה היא שאם בכלל נפתח תיק לוקח המון זמן.

יצחק קדמן: כשאתה מדבר בטלפון נייד תוך כדי נסיעה ועוצר אותך שוטר ואתה מקבל 750 ש"ח קנס, אתה לפחות שלושה חודשים לא תדבר בטלפון.

יצחק קדמן: פה אין את המיידיות של הענישה.

יצחק קדמן: לפני חודש, ליד הבית שלי יש סניף בנק, ראיתי שם מכונית עם תינוק סגור בפנים, צורח.

יצחק קדמן: ניגשתי למכונית, ניסיתי לפתוח אותה, היא היתה נעולה.

יצחק קדמן: ראיתי שאין אף אחד, התקשרתי למשטרה.

יצחק קדמן: לקח להם זמן להגיע.

יצחק קדמן: אחרי שבע דקות יצאה הגב' מהבנק.

יצחק קדמן: אמרתי לה, גב', איך את, היא אומרת, מה זה עניינך, זה ילד שלי לא שלך.

יצחק קדמן: וזה אחרי כל האסונות, ויש פה לקט אדיר של מקרים שפורסמו בעיתונים וחלק מהמקרים נגמר באסון, ורופאים מפרסמים שהחום מגיע במכונית ל70- מעלות וילד יכול למות תוך דקות.

יצחק קדמן: אני לא תופס את הענין.

יצחק קדמן: אני פעם שאלתי הורים, אתם הייתם משאירים, כי התשובה בדרך כלל היא, הלכתי רק לרגע, גם אם הרגע הזה נמשך חצי שעה, הייתם משארים ארנק עם 10,000 ש"ח רק לרגע במושב הקדמי של המכונית?

יצחק קדמן: בחיים לא.

יצחק קדמן: אז בואו נתייחס לילדים שלנו לפחות כאילו שהם היו ארנק עם כסף.

יצחק קדמן: אני חושב שצריכה להיות פה אכיפה הרבה יותר נמרצת.

יצחק קדמן: התשובות שאני מקבל לאחרונה מהמשטרה שכן פתחו תיקים ויש לי שורה ארוכה, העבירו את זה לתביעה או לפרקליטות ושם הרבה פעמים זה נסגר.

יצחק קדמן: הסגירה היא לא תמיד רק בשלב שבו זה א"ת במשטרה, לפעמים הסגירה היא בתביעה או בפרקליטות ונתונים על זה אין לנו פה.

יצחק קדמן: אני הבנתי ממשרד המשפטים שאין נתונים על כמה תיקים נסגרו בפרקליטות או בתביעה.

יצחק קדמן: דבר שני שאנחנו צריכים לעשות במקביל ולא במקום זה נושא ההסברה.

יצחק קדמן: חילקתי לכם דף שכולל גם את הנושא של הימנעות מהשארת ילדים במכונית או במקומות אחרים, זה הופץ בקיץ הקודם ב700- אלף עותקים, אנחנו נפיץ את זה גם השנה, זה חולק דרך ידיעות אחרונות לכל התפוצה שלהם ביום שישי.

יצחק קדמן: ההסברה חייבת לבוא בכל מיני מקומות, היא חייבת לבוא בגני הילדים ויש לנו פה נציגה של משרד החינוך שאגב שינה חוזר מנכ"ל שלו בכל מה שקשור בהגעת ילדים לבד לגן או הליכה לבד הביתה, זה חייב לבוא בטיפות חלב, זה חייב לבוא כחלק ממערך ההסברה להורים.

יצחק קדמן: יש אנשים שאומרים בשביל מה צריך להסביר, הרי זה מובן מאליו.

יצחק קדמן: בפועל אנחנו יודעים שזה לא מובן מאליו.

יצחק קדמן: לכן גם הרבה יותר אכיפה, גם שקילת האפשרות להטלת קנסות גבוהים במקום, אני חושב שזה יכול להועיל הרבה יותר מאשר תיק שנסחב שנתיים ואף אחד כבר לא זוכר מה היה ואז הוא נסגר בגלל הזמן שעבר, וגם ענין של הסברה.

יצחק קדמן: אם יעשו את הדברים האלה במקביל נוכל להציל הרבה מאוד נפשות.

אופיר פינס-פז: בדרך כלל ועדות הכנסת לא עוסקות באכיפה אלא ביוזמת חקיקה.

אופיר פינס-פז: אנחנו את החקיקה הזאת עשינו בועדה הזאת כשתמר גוז'נסקי עמדה בראשה.

אופיר פינס-פז: זו היתה חקיקה מאוד קשה, היא היתה קשה מטעם אחד ויחידי, היתה דילמה האם הורה או הורים ששילמו לפעמים את מלוא המחיר בעבור רשלנותם ואיבדו את הילד שלהם, האם בנוסף לזה גם צריך להעמיד אותם לדין.

אופיר פינס-פז: היתה מדיניות לא כתובה בפרקליטות לא להעמיד לדין, זו היתה המציאות.

אופיר פינס-פז: אנחנו ככנסת קיבלנו החלטה כן להעמיד לדין גם הורים.

אופיר פינס-פז: כי מדובר בחיי אדם.

אופיר פינס-פז: ילד זה בן אדם שבסוף הוא של החברה, ואם לא השגחת עליו או התרשלת, זה לא בינך לבין הילד חסר הישע אלא זה בינך לבין החברה.

אופיר פינס-פז: אני עוקב אחרי הנושא הזה מאז שהחוק הזה נמצא בספר החוקים ומאז שהתיקון לחוק הזה נמצא בספר החוקים, ומסתבר שהתופעה לא קטנה.

אופיר פינס-פז: אחת הסיבות לחקיקה זה לייצר סוג של הרתעה.

אופיר פינס-פז: הרתעה אין פה.

אופיר פינס-פז: אנחנו ממשיכים לראות חדשות לבקרים את התופעה במלוא מערומיה, זה מזעזע כל פעם לקרוא כמה אנשים מתרשלים בהשגחה על הילדים שלהם.

אופיר פינס-פז: ראיתי שהתופעה הזאת לא קטנה, לפחות לא עפ"י הדיווח התקשורתי או הדיווח שאני מקבל ממר קדמן או ממעקב.

אופיר פינס-פז: מוות אנחנו יודעים שגם מוות קורה והוא מדווח בתקשורת, אם הוא לא בסעיף הזה הוא בסעיף אחר אבל הוא קורה ועדיין יש כאן 105 מקרים בשלוש השנים האלה שהיתה סכנה, או היתה פציעה, או נגרם נזק, או שכמעט נגרם נזק, או שבמזל ובמקרה לא נגרם נזק ועדיין מבחינתנו המקרים האלה הסתיימו בלא כלום.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לראות, כי אני חושב שזה נכון שנראה, מדובר בתופעה והתופעה הזאת חייבת לקבל מענה בצד המשפטי.

אופיר פינס-פז: התחושה שלנו וגם של המשטרה, שעדיין אין מדיניות אכיפה הולמת לסכנה שנמצאת בעבירה הזאת ובשכיחות שלה ובתופעה שהיא מייצגת.

עו"ד דפנה ביינוול: זה יקח קצת זמן.

עו"ד דפנה ביינוול: מה שנראה לי מוזר לגבי החוק הזה, היו לי כמה מקרים שהגיעו אלי כבקשות לעיכוב הליכים.

עו"ד דפנה ביינוול: כאשר מוגש כתב אישום, בדרך כלל מדובר על אנשים נורמטיביים שאין להם עבר פלילי, לא היתה להם התקלות עם המשטרה והנה פה עזבו את הילד בבית, פה בתוך המכונית, היה לי מקרה אחד שאני רוצה להביא אותו כדוגמה, דווקא של גננת.

עו"ד דפנה ביינוול: בגן ילדים באחת ההתנחלויות עוזרת הגננת החדשה השאירה את השער של הגן פתוח.

עו"ד דפנה ביינוול: ילד בן שנתיים יצא מהגן והתחיל לצעוד על הכביש.

עו"ד דפנה ביינוול: לא קרה לו כלום, אחד הנהגים עצר את האוטו לקח את הילד והחזיר אותו לגננת.

עו"ד דפנה ביינוול: הוגש כתב אישום נגד הגננת וכשזה הגיע אלינו היינו צריכים לשקול כן או לא לעכב את ההליכים.

עו"ד דפנה ביינוול: בל נשכח, כאשר יש כתב אישום זה כבר עונש גדול מאוד לאדם שאף פעם לא היה לו שום דבר.

עו"ד דפנה ביינוול: לאותה גננת אם יעוכבו ההליכים בפעם הראשונה שדבר כזה קורה ועם אזהרה ועם כל מיני תנאים.

עו"ד דפנה ביינוול: באכיפת החוק יש כל מיני פנים.

עו"ד דפנה ביינוול: אחד מהם זה הגשת כתב אישום, אחד מהם זה סגירת התיק באזהרה וכו'.

עו"ד דפנה ביינוול: כאשר הוגש נגד אדם כתב אישום וזו הפעם הראשונה והעבירה בכל זאת היא לא רצח ולא אונס, זו עבירה שנחשבת לעבירה שאיננה חמורה גם תראו את הענישה כאן, שנה או שלוש שנים בעוונות זאת עבירת רשלנות שאין לה יסוד נפשי, אדם לא התכוון לעשות את הדברים האלה.

עו"ד דפנה ביינוול: כאשר לאדם זו עבירה ראשונה בחייו והוא לא ילד, והוא אומר אף פע לא עברתי עבירה, הוא מגיש בקשה ליועץ המשפטי לממשלה לעכב את ההליכים.

עו"ד דפנה ביינוול: עיכוב הליכים אומר סגירת התיק עם כל מיני תנאים.

עו"ד דפנה ביינוול: בדרך כלל התנאי הקלאסי הוא אזהרה שאם תעבור עבירה תוך התקופה הקבועה בחוק אפשר יהיה גם את התיק הזה לפתוח עוד פעם.

עו"ד דפנה ביינוול: היועץ המשפטי לפעמים מטיל עבודות לתועלת הציבור.

עו"ד דפנה ביינוול: אם אדם עשה עבירה כזאת ואנחנו מחליטים לעכב לו את ההליכים אפשר לומר לו אתה תלך ותעבוד, תיתן שעות עבודה בחינם בטיפת חלב או בכל מקום שיש בו ילדים.

עו"ד דפנה ביינוול: אני לא מבינה איך אומרים שאין אכיפה.

עו"ד דפנה ביינוול: אני רואה מה מגיע אלי וזה אחוז לא גדול מכל הדברים.

עו"ד דפנה ביינוול: עוד מקרה שהיה לי לפני כמה שבועות.

עו"ד דפנה ביינוול: השאירו תינוק בתוך אוטו, המשטרה הגיעה פרצה את האוטו, הוציאו את הילד והוגש כתב אישום מיד.

עו"ד דפנה ביינוול: כשזה מגיע אלי זה כבר אחרי כתב אישום.

עו"ד דפנה ביינוול: בחודשים האחרונים הגיעו אלי שניים.

עו"ד דפנה ביינוול: יש את המודעות היום של האכיפה, צריך לתת לזה זמן, צריכה להיות הסברה.

עו"ד דפנה ביינוול: לגבי נושא הקנס עליו דיבר יצחק קדמן, זה נראה לי דבר רצוי ביותר.

עו"ד דפנה ביינוול: זה מהיר מאוד וכל דבר שהוא מהיר הוא טוב.

עו"ד דפנה ביינוול: מדובר כמובן על אותם מקרים שלא קרה כלום.

עו"ד דפנה ביינוול: זה קצת דומה לעבירת תנועה שלא קרה כלום אבל באותו רגע שוללים לך את הרשיון.

עו"ד דפנה ביינוול: במקרה הזה אתה לא יכול לשלול את הרשיון להיות הורה אבל אתה בהחלט יכול לפגוע לאדם בכיס.

עו"ד דפנה ביינוול: אם זה מקרה של החלופה הראשונה שהעונש הקבוע בצידה הוא שנה, שזה עבירה פחות חמורה, אם היינו מכניסים קנסות שהאיש ישלם על המקום, קודם כל הוא ידע בפעם הבאה לא לעשות את זה.

אופיר פינס-פז: רובם אמורים להיות אנשים שומרי חוק, הכל נכון, אבל אם אתה לא עושה שום דבר עם הענין הזה אין הרתעה ואין מודעות.

מיכאל מלכיאור: מדובר בכוונה, במודעות.

מיכאל מלכיאור: רוב המקרים זה כמו שיצחק אמר, שאתה נכנס למכולת משאיר ילד כמה דקות.

פרופ' יונה אמיתי: ההבחנה כאן בין בלא השגחה ראוייה לבין רשלנות כפי שזה מופיע כאן, מאוד לא ברורה.

פרופ' יונה אמיתי: ההצעה לקנס אוטומטי היא לא פתרון כי כאן מחייב להיכנס לכל הביטואציה של המקרה וזה לא תמיד קל.

פרופ' יונה אמיתי: מאחר והמגרש הזה של תביעות הוא באמת בעייתי, התפיסה שלנו שהחינוך כאן

פרופ' יונה אמיתי: חשוב מאוד למניעה ולא רק בצורת אקטים חדפעמיים.

פרופ' יונה אמיתי: עלון כזה הוא יפה, הוא מצויין, הוא אפקטיבי, אבל הנסיון שלנו אומר שהזיכרון הציבורי הקולקטיבי מחזיק ימים או שבועות במקרה הטוב.

פרופ' יונה אמיתי: מה שנעשה בטיפות החלב זו עבודת שטח מערכתית מובנית לכל רוחב החזית.

פרופ' יונה אמיתי: ב520- טיפות החלב של משרד הבריאות יש תוכנית טיפ טיפת בטיחות.

פרופ' יונה אמיתי: זה בשיתוף עם ארגון בטרם בשניידר.

פרופ' יונה אמיתי: יש ערכת הדרכה ספציפית מאוד יפה בשתי ורסיות בעברית ובערבית שמופעלת כבר מזה זמן, כל אחיות טיפות חלב, מעל 500 אחיות, עברו הכשרה של יומיים בנושא הזה וזה נותן לאמר את ההכוונה לגבי בטיחות עפ"י הגילאים השונים.

פרופ' יונה אמיתי: בנושאים של מניעת נפילות, חבלות, טביעה, כווייה, השתנקות מגוף זר, הרעלה, פגיעה מחפצים חדים התחשמלות, ועוד מכלול רחב מאוד.

פרופ' יונה אמיתי: אין אף מדינה בעולם שזה נעשה בצורה מערכתית לכל רוחב החזית.

פרופ' יונה אמיתי: זה היתרון של בריאות הציבור של טיפות החלב וחשוב לומר את זה משום שהנושאים האלה עלו לתקשורת בכל מיני הקשרים.

פרופ' יונה אמיתי: שלא יחשבו שטיפת חלב זה רק חיסון.

פרופ' יונה אמיתי: יש שני רבדים, ההסברה המתמשכת והבוסטרים החשובים האלה להעלות את המודעות.

שלומית לוסטיג: אני מסכימה עם כל מה שנאמר פה, הובאו דוגמאות של השארת ילד במכונית שזה באמת דוגמאות בוטות ביותר וצריך לנקוט צעדים, אבל אני מרגישה שרוח הדברים זה ההבנה של הציבור הנאור לגבי השגחה על ילד.

שלומית לוסטיג: אנחנו נתקלים שוב ושוב, וזה לא שולל את מה שנאמר פה שאני מסכימה איתו, אבל יש ציבורים גדולים ורחבים בארץ שהמודעויות האלה בכלל לא מחלחלות אליהם.

שלומית לוסטיג: אנחנו נתקלים באימהות שנמצאות כל כך בין הפטיש והסדן במאבקים שלהם להיות אימהות טובות שאין להם אפילו מושג דומה לציבור הנאור.

שלומית לוסטיג: למשל אימהות חד הוריות שנאלצות לצאת לעבודה, לא קיבלו לילד את המעון, מה הן תעשינה, אין להן משפחה מורחבת, לפעמים הן עולות חדשות, אנחנו מטפלים בהרבה מאוד אימהות מפגרות שמאוד מתקשות להבין ולנווט את דרכן.

שלומית לוסטיג: שתי דוגמאות כאלה היו לנו.

שלומית לוסטיג: אם התחננה לפני עובדת סוציאלית שתיתן לה מעון לילד, הילד היה זכאי למעון אבל העובדת הסוציאלית ובמקרה השני פקידת הסעד חשבו שהאם זקוקה לטיפול פסיכוטרפויטי.

שלומית לוסטיג: נעזוב כרגע אם זה בכלל מתאים לאוכלוסיה כזאת, אבל נניח שכן, וניסתה לכפות על האם ללכת לתחנה לבריאות הנפש כדי לקבל את השיחות.

שלומית לוסטיג: לאם לא היה איפה להשאיר את הילד.

שלומית לוסטיג: אי אפשר ללכת לשיחות פסיכולוגיות או פסיכיאטריות טיפוליות עם ילד.

שלומית לוסטיג: לא היה לאם שום פתרון ולעובדים הסוציאליים לא היו התקציבים לתת בייביסטר וכיו"ב.

שלומית לוסטיג: אנחנו נתקלים בהמון מקרים כאלה שדווקא אוכלוסיות מאוד חלשות, ואני רוצה לעורר קצת את המודעות של הועדה לחרוג מהלך המחשבה שלנו ולראות את אוכלוסיות המצוקה הקשה שהם נמצאות כמו בכל דבר אחר של גידול ילדים, הם נמצאות גם במובן הזה בין הפטיש והסדן ובעצם אין פתרון ריאלי.

שלומית לוסטיג: הם גם לא מודעים לכל מה שאנחנו מדברים פה, אבל גם אם היינו מסוגלים להסביר להם וגם אם היינו יכולים לעזור להם להבין את הדברים, הם במצב בלתי פתיר באופן מעשי ורשויות המדינה אין בכוחן לעזור להם.

שלומית לוסטיג: בנוסף לזה שחלק גדול מהאוכלוסיות האלה מאוד מאויימות ע"י רשויות הרווחה שיקחו את הילד מהבית.

שלומית לוסטיג: אז לעיתים קרובות הם נמנעים מלגשת ולבקש עזרה במצבי מצוקה קיצונית וזה יוצר את המצב שאין להם פתרונות גם אם בפוטנציאל הם היו יכולים להיות.

שלומית לוסטיג: היבט נוסף לזה, במשפחות האלה לפעמים אם האם מפגרת והאב חולה נפש ולפעמים הילדים בני ה9- וה10- הם בדרגת אחריות ומודעות ויכולות תפקודיות יותר טובות מן ההורים ולעיתים קרובות הם לוקחים על עצמם את ההשגחה על הילדים הקטנים לפי הוראת ההורים או אפילו ביוזמתם שלהם.

שלומית לוסטיג: מבחינת החוק כשילד בן 10-11 ישמור על אחיו הקטנים זו עבירה, אבל אנחנו רואים עשרות מקרים בשנה שזה המצב האופטימלי במשפחות כאלה.

דליה לימור: מבחינתי הנושא לא עלה אף פעם כמשהו שאנחנו צריכים להתערב או בתוך מערכת החינוך.

דליה לימור: לאור הדברים שעלו פה ולאור חידוד הבעיה, אני חושבת שיש לנו איזה שהוא מוצא שהוא מגיע בזמן, העיתוי מאוד מתאים.

דליה לימור: אנחנו עכשיו נערכים לקראת שלוש שנים שבהן נכשיר 13.5 אלף גננות במהלך שלוש שנים בשלושה תחומים.

דליה לימור: בתחום של בטיחות סביבתית, בתחום של בטיחות בדרכים ובתחום של חינוך לבריאות.

דליה לימור: אנחנו ערוכים בתחילת שנת תשס"ד להכניס את הנושא ואין מתאים יותר מאשר לשלב גם את התוכנית הזאת.

דליה לימור: אני אבקש יותר נתונים ומסמך יותר מפורט מיצחק קדמן כדי לבסס את הדברים ולקבוע איזה שהם יעדים שאנחנו נוכל להתכוונן אליהם ומרצים שנוכל לשתף אותם והנושא הזה ילווה במינשר לכל ההורים במדינה בנושא.

דליה לימור: במהלך ההשתלמות כל גננת תקבל בין שאר החומרים מינשר להורים שיסביר ויפרט את הסכנה ואת האחריות המוטלת על ההורים כהורים בכל שלבי גידול ילדם כולל גם בתחום הזה.

דליה לימור: אנחנו מקווים שמהלך זה יביא לשינוי גם בתחום מניעת תאונות ואני מקווה שאכן נצליח.

דליה לימור: אני רוצה הערה אחת לדפנה בנושא של גנים.

דליה לימור: בואי נפריד בין גנים לגילאי שנתיים או גננות לגילאי שנתיים, גנים שהם ללא רשיון, שהרי מלידה עד שלוש אין רשיון לגננות שעוסקות בחינוך ילדים שזה נושא בפני עצמו ואנחנו כבר שנים מלוות אותו ביחד.

דליה לימור: מאחר והזכרת את הדוגמה של גננת לילד בן שנתיים, חשוב לציין שהיא לא ברישוי, היא לא בפיקוח ואין לנו כל שליטה על אותו ציבור.

דליה לימור: אני יכולה לדבר על גילאי 3-6 שמפוקחים ויש לנו סמכות ואחריות כלפיהם ואותו ציבור אכן יקבל את אותן הנחיות.

מיכאל מלכיאור: אני מציע כסיכון לדיון שאנחנו קודם כל נקבל בברכה את היוזמה בעקבות הדיון של משרד החינוך ושיכנס לתוך התוכנית התלת שנתית המרכיב של הסיכון בהשארת ילד החינוך לזה וההסברה למכלול הגננות וההורים בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נמליץ לטיפות חלב ומשרד הבריאות שהנושא והחומר החדש שמכינים יקבל מקום מרכזי ושתהיה בדיקה אם זה מגיע לכלל ההורים.

מיכאל מלכיאור: לגבי הפרקליטות, אנחנו רוצים להמשיך לקבל מעקב ואנחנו חושבים שהמחוקק דיבר בצורה מאוד ברורה וחושבים שהדבר צריך לבוא לידי ביטוי גם למען יראו ויראו.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שאנחנו נעשה בעוד מספר חודשים ישיבת מעקב אחרי הישיבה הזאת ונראה מה התפתח בנושא הזה.

יצחק קדמן: אני חושב שהשורה התחתונה היא שהועדה הזאת הציבה גם בפני המשטרה וגם בפני הפרקליטות, בפני גורמי אכיפת החוק את הדרישה להגביר באופן נחרץ את האכיפה, אני חושב שזה מסר מאוד ברור וחשוב שיצא מפה.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לכולם.