ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 68, 2003-08-06 12:05

אילן שלגי: בוקר טוב.

יוסי שריד: שאילתא ליושב-ראש.

יוסי שריד: אמש צפיתי בטלויזיה ושמעתי שם איום של משרד החינוך על הוועדה שאם לא תאשר את מה שתאשר או לא תאשר היום, כי אז המשרד לא יתחשב עוד בוועדה ויעשה כאוות נפשו.

אורי אריאל: ככה?

אורי אריאל: באילו המילים?

יוסי שריד: זה מה ששמעתי.

אילן שלגי: אני אשיב לך מה שהשבתי למישהו לפני כמה דקות.

אילן שלגי: אני בטוח שהמשרד לא יעז לנהוג כך, אין לי ספק שהמשרד מודע למצב החוקי, שאלמלא כן, לא היה חוזר אלינו כבר פעם חמישית השנה; ואם יהיה צורך נדע כל חברי ועדת חינוך לפנות לבג"צ.

אילן שלגי: אני מקווה שלא יהיה צורך.

אורי אריאל: לא יהיה צורך, מן הסתם.

יוסי שריד: טוב שיש בג"צים.

אילן שלגי: אני לא מאמין שהרשות המבצעת תפעל נגד החוק אף על פי שרמזים לזה שמעתי מזה חודשיים, אבל עובדה ששוב ושוב חוזרים עליהם.

יוסי שריד: אני כבר מאמין לכל.

יצחק קדמן: הטענה שלהם הייתה שתשלומי רשות אינם בכלל תחת אישור הוועדה.

אילן שלגי: כן, אני מבין.

אילן שלגי: אורחינו, נא הציגו את עצמכם.

אילן שלגי: (המוזמנים מציגים את עצמם)

אילן שלגי: עורכת-הדין מורג, אם את רוצה להשיב לשאלתו של חבר-הכנסת שריד, בבקשה.

דורית מורג: אני רציתי לחזור על ההבחנה בין תשלומי החובה לבין תשלומי הרשות.

דורית מורג: אנחנו טענו את זה גם בוועדות הקודמות, ואני חוזרת ואומרת: תשלומי החובה הם אלה שהרשות המקומית מבקשת, בין היתר, ממשרד החינוך ומוועדת החינוך לגבות אותם כחובה כאשר היא נותנת את השירות; משמע, שברגע שהוחלט על תשלום מסוים התשלום יהיה חובה על כל תלמיד, הוא לא יוכל להגיד שאת התשלום על בריאות השן – שהיה בזמנו – הוא לא מעוניין לצרוך אותו, ולכן לא אשלם אותו.

דורית מורג: תשלום חובה כזה חייב את חובת ההתייעצות עם ועדת החינוך, והוא יוטל על כלל התלמידים במערכת או באותה רשות שמחליטה ומבקשת מאתנו לתת את השירות הזה.

דורית מורג: היום קיים שירות חובה אחד בנושא הזה – ביטוח תאונות אישיות שמופיע גם כסעיף פה והוועדה אישרה אותו.

דורית מורג: היו תשלומי חובה רבים שבמשך השנים מסיבות אלו ואחרות לא אושרו---

אילן שלגי: אם תואילי בבקשה לקצר, כי אנחנו רוצים להיכנס לדיון.

דורית מורג: למשל, דמי שכפול, ספריות עיון; היו בערך שבעה או שמונה תשלומי חובה.

דורית מורג: התשלומים האלו הועברו במשך הזמן לתשלומי רשות, זאת אומרת, שיכולים רשות מקומית או מוסד חינוך להכריז עליהם כתשלום רשות, ולומר: "אני נותן את השירות אך ורק לאותם בודדים שמעוניינים בשירות הזה".

דורית מורג: כאשר אותו שירות מנוצל היום הם באותה רשימה בחלקה שאנחנו רואים היום אותה.

יוסי שריד: הבנתי.

יוסי שריד: ואז---

אילן שלגי: יוסי, ברשותך.

יוסי שריד: כלומר, משרד החינוך מצא לנכון לומר שבעניינים אלה הוא לא רואה את עצמו מחויב לקבל את אישור הוועדה, זה מה שאני מבין מדברייך.

דורית מורג: אני לא יודעת מה היה אתמול בטלויזיה, אני רק מסבירה את המהות.

אילן שלגי: גברת מורג, אני מבקש.

יוסי שריד: אנחנו מעריכים את ההסבר, רק לא ברור---

אילן שלגי: יוסי, אני מבקש.

אילן שלגי: אם יהיה צורך, נחזור לזה.

אילן שלגי: נחזור לדבר החמור הזה אם יהיה צורך, אני מקווה שלא יהיה.

יוסי שריד: לפי הפרשנות של היועצת המשפטית אין צורך באישור של הוועדה.

אילן שלגי: אבל יוסי, גם לפי הפרשנות שלה הם חוזרים אלינו כבר בפעם החמישית.

אילן שלגי: בוא לא ננסה לשאול "מה יהיה אם".

אילן שלגי: אמרתי לך קודם מה יהיה אם, אם חלילה הרשות המבצעת תפר את החוק, הרשות המחוקקת – כמה שזה אבסורד – תצטרך לא לעשות הליך חקיקה מהיר, אלא לפנות לרשות השלישית, לרשות השופטת; נפנה לבג"צ, ונאכוף את החוק.

אילן שלגי: אני מאמין שלא יהיה צורך בזה.

יוסי שריד: 70 חוליות ביקורת?

אילן שלגי: 70, כן.

אילן שלגי: 10 בכל מחוז.

יוסי שריד: זה פותר את בעיית האבטלה.

אילן שלגי: אני מאוד מקווה שהחוליות האלה תהיינה מעין חוליות הדרכה כדי שתוכלנה לסייע בפרשנות נכונה ובאיתור קשיים ולא חוליות שמחפשות מישהו כדי להעניש אותו.

4400: פעם ראשונה שאני לא מצליחה להבין איך משרד החינוך נגרר למצב שבו אנחנו צריכים להוכיח שאין לנו אחות.

4400: אני אומרת את זה אפילו בחיוך, כי פעם ראשונה מזה 55 שנה שאומר שר חינוך בישראל – במקרה הזה, שרה – "אני קוראת להורים לא לשלם מעבר למה שהם מחויבים לו".

4400: זו פעם ראשונה בהיסטוריה.

4400: אני נמצאת במערכת הזאת כמעט 25 שנה, לא היה לפני ולא היה במהלך 25 שנה ששר בישראל קרא להורים לא לשלם.

4400: פעם ראשונה שהנחתה השרה את המשרד להוציא דף צבעוני שייראה לכל אחד, בולט; הלכנו למהלך מול מערכות העיתונים בארץ, והם הצמידו את זה לעיתוני סוף-שבוע – זה היה בשנה שעברה – ששם נתנו פורמט ברור וקבוע, בהיר וידידותי לקריאה, שכל הורה בישראל יודע מהם חובותיו כלפי המערכת.

4400: אל מול כל היוזמות החדשות הללו המאוד אמיצות, שאינן פופולריות אולי בקרב סקטורים שונים, בא ארגון ההורים ונוזף בנו מעל כל אמצעי תקשורת אפשרי, ועדת החינוך מזמינה אותנו 5 פעמים להוכיח שאין לנו אחות, ואנחנו עוד זוכים לכל מיני אמירת ציניות.

4400: אתם יודעים מה?

4400: זה כבר מעבר לייאוש, זה ממש מצחיק.

4400: על מה?

4400: אנחנו הולכים למהלך שאנחנו מסכימים איתו, אנחנו הצפנו אותו על-פני השטח, אנחנו חשפנו אותו, ואנחנו ננזפים!

4400: אני באמת שואלת, על מה?

4400: אנחנו לא משני צדי המתרס – אמרתי את זה הבוקר ליושב-ראש ועדת החינוך והתרבות כאן – אנחנו לא משני צדי המתרס!

4400: אנחנו יחד איתכם, יחד עם ההורים חושבים שצריך לעשות סוף להפקרות שהייתה בתשלומי הורים.

4400: היו לנו דיונים רבים מאוד עם נציגי המנהלים בישראל, והרבה מהם אומרים: "בשביל מה אנחנו צריכים את הגבייה, אנחנו לא רוצים, הלוואי שיהיה מס פרוגרסיבי, הלוואי שיורידו את זה ממסים שונים של אזרחי ישראל, תמנעו מאתנו את הוויכוחים עם התלמידים והוריהם.

4400: " ועוד עכשיו הם באים בהצעה אחרת להוריד את זה לגמרי, ואז לא יהיו טיולים.

4400: בבקשה, שלא יהיו טיולים, שלא יהיו ערבי תרבות.

4400: זה נטל על המנהלים, אבל מרביתם, 3700 מנהלי בתי-ספר פחות 9,8 או 10 נוהגים על-פי הנוהל.

יצחק קדמן: זה לא נכון.

4400: רק שנייה, אל תפריע לי.

4400: אני אומרת 8-9 כי אלה הטענות הספציפיות שהגיעו לשולחני---

יוסי שריד: אמרת שאת רוצה לספר דוגמאות מובחרות.

4400: גם אם יש עם 38.

4400: אני רוצה לשים את הדברים בפרופורציות, אני לא מצדיקה אותם.

4400: חלק מהם נמצאים כאן, הם ידברו בשם עצמם; אבל שימו את הדברים בפרופורציות: מרבית המנהלים בישראל ישרו קו איתנו לא משום שהנחינו, אלא מתוך תובנות שהגיעו אליהם לנוכח המצב הכלכלי הקשה בארץ, והם אומרים: "רבותיי, גם בלי, אפשר".

4400: הראייה היא שלא כולם גובים את הסך המקסימלי המותר לגבייה, והם לוקחים גם פחות.

4400: אל מול אותם מנהלים סורחים – כל מקרה נבדק לגופו, כל ה- 8-9 שהעברתם אלינו מרביתם נבדקו, שניים מהם לא מצאנו כי הם בחופשה – עלו כל מיני נושאים; למשל, בית-ספר שנאמר עליו שמקיים מסיבת סיום ב- 4000 שקלים, מסתבר שזה לא הכצעקתה, וזה לא נכון.

4400: הם גבו 165 שקלים מההורים, והמורה לקולנוע הפיקה בהתנדבות את ערב הסיום, ובזה נסתיימו טענותינו, והכתבה בעיתון בכלל לא דייקה.

4400: זו דוגמה על בית-ספר שז"ר בהרצליה.

יוסי שריד: לא דייקה בין 4000 ל- 165?

4400: לא דייקה בכלל.

4400: אני לא רוצה להגיד, הייתה שקרית.

4400: הכתבה לא הייתה נכונה.

4400: זה מבירור שעשינו.

אילן שלגי: אני רוצה להעיר, העברנו אלייך 8 או 9 תלונות, ואת אחד מהמקרים הפנינו לכתבה בעיתון כי לא קיבלנו תלונה ישירה ממנו.

אילן שלגי: זה המקרה הזה.

4400: לא.

4400: אני רוצה לסקור אחד-אחד.

אילן שלגי: אני רוצה להזכיר שד"ר סמוכה אמר כאן באחת הישיבות: "קיבלנו 670 תלונות, טיפלנו ב- 606.

אילן שלגי: אבל כששאלנו אם מישהו הועמד לדין התשובה הייתה, "לא".

אילן שלגי: האם הוריתם להחזיר כסף?

אילן שלגי: אז זכרת מקרה אחד.

אילן שלגי: כלומר, גם אתם קיבלתם השנה, אחרי הדף הצהוב קרוב ל- 700 תלונות.

4400: טוב, לא משנה.

4400: לא נבכה על חלב שנשפך, מה היה ולא היה.

ארז פרנקל: מה זה חלב שנשפך?

ארז פרנקל: 2 מיליארד שקל זה חלב שנשפך?

ארז פרנקל: זה הרבה מאוד כסף.

אילן שלגי: בואו לא נהיה מתלהמים.

אילן שלגי: זה קרה, היה שיפור, אבל לא מספיק.

אילן שלגי: בוא נראה מה קורה מעתה והלאה.

4400: אני רוצה לשקף לכם את הבעיתיות וגם לומר מה אנחנו למרות הבעיתיות מתכוונים לעשות – אבל אני אבקש לא להפריע לי באמצע.

4400: יש שני סוגים של מנהלים בישראל: האחד, הם עובדי מדינה, הם לא אלה שחורגים מההנחיות; מי שברוב המכריע חורג מההנחיות הם מנהלים שאינם עובדי מדינה, דהיינו, אין לנו יחסי עובד-מעביד, ואין לנו אפשרות אפילו להעמידם לדיון, לבירור משמעתי; אפשר לקרוא להם בגלל היחסים שקיימים, אבל אנחנו לא יכולים לאיים על מנהל בפיטורים אם הוא לא ייענה לדרישות או להנחיות של המשרד, כולל חוק הפיקוח שאומר שכל מנהל בישראל כפוף להנחיות המשרד ולמנהל; אבל לא נאמר בו מה יקרה אם הוא לא עושה כך.

4400: הדרך היחידה היא הפרשנות המשפטית – שאני מצרה שאני צריכה לחשוף אותה כי זה מעמיד אותנו קצת במעמד לא מאיים – שאומרת שאנחנו יכולים לומר לראש הרשות שהוא המעסיק של המנהל שאם הם לא יישרו קו עם הנחיות המשרד, אנחנו נתחיל לפגוע ברשות בתקציבים כאלה ואחרים; והרי אנחנו לא רוצים לפגוע בתקציבי בית-הספר ובסופו של דבר לפגוע בתלמידים ובהוריהם, לא זו הכוונה; אז במקסימום שאנחנו חושבים שניתן לעשות – ואני בהחלט אנקוט את הצעד הזה בלית-ברירה – זה לגרוע מתשלומים שאנחנו מעבירים, למשל, דמי שכפול – ששוב פוגעים בבית-הספר ובתלמידים – אבל אלה התשלומים שאני מעבירה לבית-ספר, אני לא יכולה לפגוע בשכר מורים; אני אגרע מתשלומי שכפול, אני אגרע מערכות מדע וטכנולוגיה – במעט שעוד נותר אחרי הקיצוץ.

4400: בזה אני יכולה לאיים בגדול על ראש הרשות, אם הוא לא יישר קו, ינזוף במנהל שלו ויעמיד אותו לדין משמעתי ואולי גם יפטר אותו במקרה חריג – זה מה שאנחנו יכולים לעשות, ואת זה נעשה!

יוסי שריד: מה יקרה אם תוך כדי בדיקה המנהל ישמור על זכות השתיקה?

משה קוסובר: זה ממש חסר תקדים.

אילן שלגי: לגבי עובד ציבור.

4400: הדבר השני שמנהלים עושים, בהרבה מאוד בתי-ספר על-יסודיים יש עמותה, והיא זו שגובה.

4400: אם אין עמותה יש ועד הורים שגובה.

4400: כלומר, אם אגף התשלומים מראה X, אבל לצדו יש עוד דף נלווה שהוא דף העמותה או דף ועד ההורים המרכזי של בית-ספר, שם אין לנו בכלל say; גם פה אני יכולה לפנות לראש הרשות ולהגיד לו שאם הוא לא ינחה את העמותה לנהוג כך או אחרת, אנחנו נגרע ממך תקציבים כאלה ואחרים; גם את זה אנחנו מוכנים ונעשה.

אילן שלגי: אבל אנחנו היום מכאן נבהיר להורים שאין לחייב אותם להצטרף לעמותות.

4400: זה ברור.

4400: בדקנו עם רשם העמותות, והם גם לא מחייבים, זאת-אומרת, לא כתוב שזה חובה.

4400: אני רוצה להיות הגונה, אנחנו רוצים לסייע בידי הורים שמרגישים אי-נעימות כלפי מנהל, גם אם הוא לא מחייב, יש דיאלוג שבשתיקה שבו לא נעים להורה כי הוא בעצם היחיד בכיתה שלא שילם, ואז המחנך כועס עליו, וזה לא נעים להם.

4400: אני גם אותם לא רוצה לחשוף; כל חישוק שנעשה ברמה החוקית ימצאו – אם מישהו מאוד מתעקש – את הדרך החוק למצוא את הפרצה ולעקוף את החישוק ולגבות למרות הכל.

4400: את זה ביחד אנחנו רוצים למנוע.

4400: אני פותחת את זה בפניכם לא כדי להגיד לכם שאנחנו חסרי-אונים, אלא רק כדי שנדע בדיוק למול איזו בעיתיות אנחנו עומדים, מהם החוקים שעומדים לרשותנו; אני אנקוט בכל כלי חוקי שעומד לרשותי.

4400: אני אומרת שוב, מנהלים עובדי מדינה, תסירו דאגה מלבכם, אני כמעט יכולה להתחייב שלא יקרה מצב שהם לא יישרו קו, כי אם הם לא יישרו קו נמצא את הדרך החוקית לנהל איתם צעדים משמעתיים עד כדי פיטורים, כולל כאלה שכבר היום אני אודיע להם שהם חרגו, וזה יירשם בתיק אישי, ואני מקווה שזה לא יקרה שנית.

4400: אם יקרה שנית נעשה את מה שנעשה.

4400: אבל מרבית החורגים הם לא עובדי מדינה, ואנחנו נוציא על כל ה- 9 הללו ועוד רבים אחרים מכתב לראש הרשות, נאמר לו: "אם לא תמצאו את הדרך ליישר קו ותפסיקו עם המעקפים של עמותות, אנחנו נגרע מהתקציבים שלכם".

4400: גם את זה נעשה.

4400: אתמול הייתה למנהלת אגף על-יסודי, חנה נאמן, שיחה עם מנהל מחלקת חינוך ברשות מקומית – אם תרשה לי אני אגיד אפילו את שם הרשות – והוא היה בוטה ונזף בה, ואמר לה: "גברת, את לא סמכות בשבילי, את לא תקבעי בשבילי, אני אחליט באמצעים שלנו איך אני גובה, מה אני גובה וכמה אני גובה, כי אני רוצה לתת חינוך אחר ברשות שבסמכותי.

4400: " מה אני עושה לראש רשות כזה?

יוסי שריד: היושב-ראש רוצה לדעת איזו רשות זו.

אורי אריאל: לא, הוא לא אמר.

אילן שלגי: אני יודע.

אורי אריאל: הוא לא נמצא כדי לענות, יוסי.

אילן שלגי: היות שקיבלתי פנייה מראש הרשות לצרכנות של ההסתדרות באשקלון שצירף חוזר שמתייחס לבית-ספר מסוים בעיר שלו, זו הרשות היחידה שהתייחסנו אליה כאל רשות כי שם גם הייתה הרשות בתמונה.

יצחק קדמן: באשקלון גם מנעו תעודות מתלמידים שלא שילמו.

אילן שלגי: אני יודע.

יצחק קדמן: מחלקת החינוך נתנה לזה גיבוי, יש לי מכתב שלה.

אילן שלגי: הם לא נמצאים כאן, אז לא נטפל בהם.

יצחק קדמן: לא, הם הודו בזה.

אילן שלגי: אני יודע, נכון.

אילן שלגי: אם אדם אומר לפקיד בכיר במשרד החינוך את מה שהוא אמר, אז גם ראוי שיצטטו את זה.

4400: אני לא יודעת אם זה המקום לפרט מה עשינו עם כל התשעה---

אילן שלגי: אני אשמח אם תיכנסי קצת לפירוט, גם אם לא של כל התשעה.

4400: אני מוכנה, בהחלט.

4400: בקרית מוצקין הייתה בעיה של שיעורי שחייה; השיעורים מותרים על-פי חוזר מנכ"ל, רק אסור לחייב, לא חובה לקחת אותם.

4400: אז מי שלא יילך לשחייה בית-ספר מחויב לתת פעילות חלופית.

4400: לגבי עמק הירדן, לא מצאנו את מלוא התלונה, ואני יודעת מה הבעיה שם כי בשנה שעברה הייתה אותה בעיה.

4400: אני יכולה לספר שבעמק הירדן לראש המועצה יש עניין לתת חינוך הרבה יותר מקיף ורחב, כולל העשרה תרבותית, והוא גובה את זה באמצעים של ראש רשות; אני לא יודעת אם זה בארנונה או באגרה נוספת צמודת ארנונה.

דורית מורג: זה ממש לא חוקי.

אילן שלגי: אנחנו קיבלנו תלונות, היו אלינו פניות משם.

אילן שלגי: אני גם יכול להעביר לך שוב את המסמכים.

4400: אני זוכרת משנה שעברה, והוא בשלו.

אילן שלגי: קודם דיברת על היכולת לאכוף על מנהל דרך ראש הרשות, בוודאי שדרך כספים.

דורית מורג: אני אגרע מהם תקציבים, אני אמרתי את זה בפתיח.

אילן שלגי: בוודאי.

יאיר סמוכה: במקרה של עמק הירדן היה משפט, הם נקיים לחלוטין.

יאיר סמוכה: הוא גובה ארנונה, הוא יכול להחליט---

אילן שלגי: תבדקו, זה לא פה.

יאיר סמוכה: זה נבדק.

יאיר סמוכה: ---ש- 80% מהארנונה הוא מבטיח לחינוך, זו זכותו המלאה.

יאיר סמוכה: המתלונן לא שייך לאזור הרישום שלו, ולכן הוא צריך לשאת בתשלומים האלה.

אילן שלגי: הוא לא צריך, הוא נדרש.

4400: עמק הירדן קולט את תושביו, ושם אין בעיה.

4400: לא משם באה התלונה.

4400: התלונה באה מתלמידים שבאים מאזור אחר לבית-הספר, וראש הרשות של עמק הירדן דורש מראש הרשות השולחת אגרת תשלומי חוץ בהיקפים של 3000 שקלים, אולי יותר אפילו.

4400: ראש הרשות האחרת אומר לי: "לי אין בית-ספר, אני חייב לשלוח את הילדים אליו, אני לא מוכן לשלם 3000 שקל".

4400: ישבתי עם שני ראשי הרשות, ניסיתי לגשר; אני מודה שזה לא כל-כך הצליח, כי זה מתעקש לתת חינוך נהדר, ואומר: "התושבים שלי מרוצים ויבחרו בי שוב; אתה בא אליי כי אין לך בית-ספר, זו בעיה שלך, תשלם".

4400: אני משקפת לכם בעיה אמיתית.

4400: אז מה?

4400: אני אגרע מעמק הירדן את התשלומים?

4400: אני מוכנה---

אילן שלגי: טוב, לא ניתן פה את הפתרונות.

4400: רק תראו שזה מאוד מורכב, וזה לא שהמשרד אטום לטענות ולא מנסה---

אילן שלגי: זה מורכב, נכון.

4400: עובדה שאני כמנכ"לית בקיאה בפרטים שאישית טיפלתי בהם.

4400: חדרה נמצא כאן, אולי הוא ידבר בשם עצמו.

4400: בחדרה הוא בהחלט דף תשלומים שהוא זהה למה שאנחנו חייבנו, אלא ששם יש עמותה שגובה את כל הפערים שעליהם מדברים.

ארז פרנקל: לא נכון.

ארז פרנקל: הוועדה בדקה את דף התשלומים ומצאה אותו לא נכון.

4400: הוא הוציא דף חדש.

ארז פרנקל: את חולקת על דעתך.

4400: למר פרנקל יש שם ילדים, בגלל זה---

ארז פרנקל: הוועדה בדקה, זו לא חכמה לזרוק דברים---

אילן שלגי: היה כאן ד"ר רוסנווסר, הוא גם כתב כמה מכתבים.

אריה לוקר: ---אז שב בשקט!

ארז פרנקל: דבר יפה.

ארז פרנקל: בושה וחרפה שכך מתנהג מנהל, בושה וחרפה במערכת החינוך.

ארז פרנקל: אתה לא יכול להגיד לי לשבת בשקט.

אילן שלגי: מר לוקר, אני מבקש.

אילן שלגי: "שב בשקט", אפילו אני לא אומר.

אורי אריאל: מה הולך כאן?

אורי אריאל: חברים, אולי תפסיקו?

ארז פרנקל: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שהוא יתנצל.

ארז פרנקל: זה לא הגון!

אילן שלגי: מר פרנקל, אני כבר הערתי לו, אז מספיק! אם פה ימשיכו התנצחויות כאלה אני אבקש מאנשים לצאת.

4400: אני אכתוב לראש עיריית חדרה על דעתנו בעניין העקיפה דרך עמותה.

יוסי שריד: גברתי המנכ"לית, ברשות היושב-ראש, הדיון הזה הופך מרגע לרגע ליותר ויותר מיותר, ואני אסביר גם למה במשפט אחד.

יוסי שריד: יכול להיות שיש מגבלות חוקיות-משפטיות, אני לא כל-כך בקיא בזה; אבל ברור לגמרי שברגע שהפרצה של העמותות בוצעה אז הגדר פרוצה לחלוטין.

יוסי שריד: המנהל אידיוט?

יוסי שריד: גם מנהלים הם לא אידיוטים.

יוסי שריד: הוא אומר: "עשו לי?

יוסי שריד: אז אני אומר לעמותת ההורים שהם יוציאו את זה".

יוסי שריד: ברור לגמרי שזה מה שיקרה, וזה גם מה שקורה.

יוסי שריד: לכן הדיון הזה מיותר.

יוסי שריד: ברור לגמרי – למה המנהל צריך בעצמו לעשות את זה?

יוסי שריד: אז הוא יגיד לעמותה לעשות את זה.

יוסי שריד: בעצם, כל מה שאנחנו נחליט פה זה "הלכה ואין מורים כן".

אילן שלגי: אנחנו נצטרך להודיע להורים שאין לחייב אותם להצטרף לעמותה.

יוסי שריד: לא.

יוסי שריד: אני לא יודע מה אומר החוק, אבל צריך לשנות את המצב החקיקתי, כי זה שאתה תגיד להורים, האמירה של המנהל שקולה יותר כנגד האמירה שלך או שלי בכל הכבוד, כי הם חיים בתוך בית-הספר, והם רוצים לחסוך מעצמם אי-נעימויות; לכן הדיון הזה בעצם מיותר.

יוסי שריד: הרי כל אחד יעביר את זה לעמותה, למה הוא צריך לגבות את זה בעצמו, מה הוא משוגע?

גילה פינקלשטיין: זה מעודד מנהלים להיות עצלנים.

4400: אני מציעה שבדף התשלומים – אני מקווה שהדף הזה יאושר – אנחנו באותיות קידוש לבנה נכתוב במפורש שכל הנסיונות לחייב הורים להצטרף לעמותות כחברים אינם חוקיים; הורה ירגיש נוח ומגובה אם הוא לא מצטרף לחברות ולא משלם תשלומים מעבר לזה, וזה לא צריך להיות מותנה לא בקבלת תעודה בסוף שנה, ולא בהשתתפות בפעילויות.

4400: נבהיר את הדברים להורים, נעשה את זה הכי שקוף.

אילן שלגי: בהחלט.

4400: נעביר את זה למגרש של ויכוחים בין ראשי הערים לבין מנהלי בתי-הספר.

4400: בהזדמנות הזו אני רוצה לקרוא למנהלים – ואני חושבת שהם בודדים – מספיק להילחם.

4400: זה חבל, גם אם אתם צודקים, גם אם בסופו של דבר אתם לא לוקחים את זה לדברים שאינם ראויים, אלא בהחלט לדברים ראויים – אני באה משם, ואני יודעת מה נעשה.

4400: זו שעה קשה למדינת-ישראל, באמת שעה קשה, אריה, רמי ומשה.

4400: זו שעה קשה למדינת-ישראל, אני חושבת שראוי שנירתם בעניין הזה, נוריד פרופיל בעניין של היקף הפעילויות הבלתי-פורמליות שאנחנו מעניקים לילדים שבימים כתקנם ראויים, והם צודקים ונכונים.

4400: זו שעה קשה, תפסיקו להילחם.

4400: כל ה"עליהום" שנעשה על מערכת החינוך הוא לא לטובתנו, זה מוציא אותנו רע, כמו אנשים שרק מנסים לגרד ולסחוט את כיסם של ההורים.

4400: טובים מחבריי הם מנהלי בתי-ספר, הם לא אנשים כאלה.

4400: כולנו מוצגים באור שלילי.

4400: די, עשו סוף לזה, תעצרו.

4400: פסק-זמן, צו שעה, שנתיים, רגיעה.

4400: תיישרו קו עם המערכת, לא לתת יותר מזה.

4400: זה כואב, זה נגד ה"אני מאמין" המקצועי שלנו, תעזבו את זה.

אילן שלגי: תודה.

אורי אריאל: אני רוצה להצטרף לדברי המנכ"לית לגבי הסיפא בעיקר.

אורי אריאל: צריך לעשות את זה מתוך אוירה של הסכמה ושל רצון טוב, כי אחרת נוצרים פה מתחים.

אורי אריאל: אני מסכים עם שריד, בשטח יעקפו את זה.

אורי אריאל: תמיד יש by-pass, יש אנטי משהו.

יוסי שריד: כאן ה- by-pass הוא הדרך הראשית, הוא לא by-pass.

אורי אריאל: כן, בסדר, נקרא לזה ככה.

אורי אריאל: השנה הזו צריך ללכת ביחד, בכוחות משותפים ולא מתוך הרגשה שמישהו מנצח כי אין פה מנוצחים, ואין מנצחים.

אורי אריאל: צריך לנצח כולנו ביחד את הבעיות שעומדות בפנינו, נתחייב חוקית לאשר צריך לאשר את זה; צריך לבדוק עם הייעוץ המשפטי שלנו מה צריך לסדר עם העמותות, דברים אחרים כדי להקטין את הדרכים העוקפות; תמיד יהיה פטנט, בסדר.

אורי אריאל: צריך להקטין את זה וללכת לקראת המושב הקרוב בחקיקה הנדרשת ולסיים את זה.

אורי אריאל: חייבים לגמור את זה היום כדי שההורים ובתי-הספר יידעו למה הם הולכים.

אורי אריאל: אי-הוודאות זה הדבר הכי גרוע שאותו צריך להסיר מסדר היום.

אורי אריאל: היו 5 ישיבות, לא נדון על זה, זה כבר היה, וזה צריך להסתיים היום.

אורי אריאל: תודה.

אילן שלגי: חברת-הכנסת פינקלשטיין, עד לאחרונה מנהלת בית-ספר.

גילה פינקלשטיין: אני אגיד לכם מה אני נהגתי לעשות.

גילה פינקלשטיין: באמת, הטופס הצהוב שהופיע בעיתונים היה יעיל מאוד.

גילה פינקלשטיין: כפי שהדריכו אותי אני כינסתי בתחילת השנה את ההורים והגעתי איתם יחד למחשבה כמה גובים, איך גובים, מה מותר; אף פעם לא גביתי יותר מאשר אמרו לי ממשרד החינוך לגבות, אף פעם לא.

גילה פינקלשטיין: אפילו הבאתי אתי את החוזר ששלחתי להורים בשנה האחרונה כשעוד הייתי מנהלת, כי בתחילת השנה עוד הייתי מנהלת.

גילה פינקלשטיין: תמיד לקחנו בחשבון שהמוסד לא רק מלמד, זה גם חינוך, והמוסד רוצה ללמד את הילד לצפות בתאטרון ולהאזין לקונצרטים; לקחנו את כל זה בחשבון, והמחנכים הכירו תלמידים במצוקות שלא יכולים לשלם, ויחד עם הטופס שקיבלו ב- 1 בספטמבר מה צריך לשלם – תמיד בהתאם להוראות של משרד החינוך, אפילו לא אגורה יותר – צירפנו גם טופס ויתור נוסף על התשלומים.

גילה פינקלשטיין: מי שלא רוצה משהו ממלא טופס ויתור ומסביר מדוע אינו רוצה.

גילה פינקלשטיין: נוסף על כך היה גם טופס מלגות, ילד שראוי מוסיף גם טפסים על משכורתם של ההורים, תשלומים; הייתה ועדה שבדקה, ויחד עם הטופס הזה, מי מבקש לקבל הנחות.

גילה פינקלשטיין: הוא צירף את השכר של ההורים ורואים אם הוא ראוי לזה.

גילה פינקלשטיין: אני הרגשתי בושה וחרפה בתחילת הישיבה שצריך למנות 70 חוליות ביקורת, כל-כך הרבה כח אדם וכל-כך הרבה כספים כדי לבדוק את המנהלים; מה כל-כך קשה לציית להוראות שמקבלים?

גילה פינקלשטיין: אנחנו במצב כלכלי קשה, צריך להתחשב במשפחות, ולא לגבות יותר.

גילה פינקלשטיין: כל-כך קל לעקוב אחר ההוראות האלה ולא לגבות יותר כספים.

גילה פינקלשטיין: בכסף הזה של 70 חוליות ביקורת יכולנו לתת את זה בשביל מפקחי טיולים שלא קיימים; הטיולים בארץ חשובים מאוד.

גילה פינקלשטיין: יכולנו לתת את זה לשעות "בזהירות בדרכים" שבוטלו.

גילה פינקלשטיין: אז אם מנהלים אכן יצייתו להוראות נוכל בכסף הזה של 70 חוליות ביקורת---

4400: את יכולה להגיד: 300 אלף שקל, וכואב לי הלב.

גילה פינקלשטיין: כואב הלב לשמוע את זה.

אילן שלגי: אחרי שהם יעבדו שנה אחת היטב, לא יהיה צורך בהם יותר.

גילה פינקלשטיין: ביטלנו את המפקחים על הטיולים, ביטלנו שעות של "זהירות בדרכים".

גילה פינקלשטיין: חבל! יכולנו להשתמש בכסף הזה לצרכים חיוניים מאוד במדינת-ישראל, שהנוער סובל שלא יהיה לו.

גילה פינקלשטיין: לא יהיו מפקחים על טיולים שהיו כל-כך יעילים; לא יהיו שעות ל"זהירות בדרכים"; מבזבזים כספים על שטויות.

גילה פינקלשטיין: 70 חוליות ביקורת לראות אם המנהל עקב אחרי ההוראות או לא.

יאיר סמוכה: זה פחות משני מפקחי טיולים.

4400: זה לא משנה.

אילן שלגי: עכשיו אני מבקש מהגברת חברוני מארגון ההורים לדבר ואחר-כך ממר קוסובר, ראש ארגון המנהלים.

שרה חברוני: לפני שנה ישבתי באותו שולחן, באותו כיסא ושמעתי בדיוק את אותו דיון שמשרד החינוך הבטיח שכך לא יהיה, ויהיה בסדר.

שרה חברוני: שנה עברה, שום דבר לא קרה.

4400: אל תגידי "שום דבר לא קרה".

אילן שלגי: תאמרי, "לא קרה מספיק".

שרה חברוני: בסדר, לא קרה מספיק.

שרה חברוני: אני יושבת ליד מנהל בית-הספר בתור יושבת ראש בבית-הספר, והוא אומר לי: "אני לא שומע את ההורים.

שרה חברוני: אני קיבלתי הנחיות ממשרד החינוך ואני מרשה לעצמי לגבות את מה שאני רוצה".

שרה חברוני: אני אמרתי: "תבקש ממשרד החינוך את הכסף, פה לא תקבל".

שרה חברוני: זה אחרי שאנחנו חתמנו יחד, ישבנו על אותו דף צהוב מדובר.

שרה חברוני: גם אותו דף צהוב שאתם כל-כך מתרברבים בו, גם הוא למחרת בבוקר יצא לא בדיוק כמו שאנחנו אישרנו אותו.

שרה חברוני: הוא יצא לא ברור בכלל, כי אז כל אחד הבין---

אילן שלגי: נמחקו המילים: "כולל ערב שכבה".

שרה חברוני: היו עוד כמה דברים כי פה כל אחד הבין שהוא יכול לגבות 1300 אפילו אם אין תל"ן (תכנית לימודים נוספת), אפילו אם אין עוד דברים אחרים.

שרה חברוני: זה כבר לא היה ברור, ככה המנהלים בעצם אמרו: "מותר א', ב' לגבות 600 שקלים".

שרה חברוני: כל זה גם-כן היה כאן.

שרה חברוני: עברה שנה, אנחנו נמצאים באותו מצב, זו הסיבה שאנחנו מתעקשים לא לאשר את תשלומי ההורים במתכונת הנוכחית שהייתה קודם.

שרה חברוני: מאוד קל להסתתר מאחורי הסינר של "ההורים אמרו".

שרה חברוני: לפולין אתם אישרתם במכרז 1087 ופתאום צץ המנהל והוסיף עוד 130 דולר וסיפר סיפור שכבר נמצא במכרז.

שרה חברוני: זו עוד דוגמה שעוד לא יבשה העט מחתימת החוזה של פולין, וכבר המנהלים מצאו עוד סיבה לקחת עוד כמה אלפי דולרים מההורים.

יוסי שריד: מה ההצעה שלכם?

שרה חברוני: אגורה אחת לא יקחו מההורים יותר ממה שמותר.

אילן שלגי: מר קוסובר.

משה קוסובר: אני רוצה להתייחס בכמה מילים קצרות לכל מה שנאמר פה עד עכשיו: לעניין העמותות, אנחנו, בתי-הספר העירוניים, אין לנו הדבר הזה שנקרא "עמותה".

משה קוסובר: בית-ספר שדובר כאן – אני מכיר אותו, הוא בית-ספר מעולה – הוא עמותה.

משה קוסובר: הבעלות שלו היא עמותה, לא בעלות עירונית.

משה קוסובר: לכן אנחנו מבינים בעצמנו שיכולנו להקים לנו עמותות ולעשות את הדברים האלה, ולא עשינו.

שרה חברוני: גם ברשתות.

משה קוסובר: ברשתות זה סיפור אחר, נכון.

משה קוסובר: בפגישתנו הראשונה עם חבר-הכנסת שלגי אמרנו שאנחנו מבינים את המצוקה היום במשק, ואנחנו לא מבקשים להעלות אף על פי שתעריפי אכסניות הנוער עלו, תעריפי האוטובוסים עלו; אנחנו נשתדל להסתדר ולתת את אותה רמת שירות עם הסכום הקודם, כמובן בליווי הדף הצהוב וההסברים שכרוכים בכך.

משה קוסובר: חבר-הכנסת אריאל, בעניין של אוירה טובה, רוח טובה והסכמה, ולא ראש-בראש:

משה קוסובר: אנחנו נותנים שירות – אף על פי שאנחנו מוצגים כסחטנים, אני שומע את זה בחודשיים האחרונים – להורים שלא יכולים לשלם – נכון, זה בעזרת ההורים האחרים – במסגרת התשלום המותר, ולא משאירים אף ילד מחוץ לפעילות, אלא אם כן הוא סרבן עקרוני – ואין הרבה כאלה, לשמחתי.

משה קוסובר: אנחנו לא עושים את זה.

משה קוסובר: ההורים יודעים אצלנו שמי שבא לבית-ספר יוצא עם פתרון; הבן שלו או הבת מקבלים את מלוא השירות.

משה קוסובר: לכן צריך להעריך מאוד את מה שאנחנו עושים בעניין הזה, ולא להציג אותנו ככאלה.

משה קוסובר: מר קדמן, אתה הצעת באחת הישיבות---

אילן שלגי: תכף הוא ידבר.

משה קוסובר: הוא דיבר אליי בשפת הגוף עכשיו, אז אני התייחסתי קלות למה שהוא אמר.

משה קוסובר: אנחנו מאוד מבקשים שהיום האישור יישאר במתכונת הקודמת עם דרכי האכיפה שהמנכ"לית דיברה עליהם; אני לא נכנס כאן לחוקיות, יש יועצים משפטיים.

משה קוסובר: אתם יודעים שהיום מול כל עורך-דין כל אחד יכול להביא עוד שניים, אין בעיה.

משה קוסובר: העניין הזה ניתן לליבון, וגברת פינקלשטיין, את יודעת שבשלב הזה של השנה אנחנו מאורגנים ומסודרים, יודעים בדיוק מה יקרה כל יום בשנה הבאה.

משה קוסובר: אי-אפשר לדחות את זה, גם לא ב- 24 שעות.

משה קוסובר: צריך לגמור את זה היום כדי שנוכל לצאת לדרך.

אילן שלגי: תודה.

אילן שלגי: ד"ר קדמן, ואחר-כך מר בהירי.

יצחק קדמן: אני רוצה להתחיל דווקא בהתייחסות למנהלים.

יצחק קדמן: בעניין של תשלומי הורים אין לי שום טענה לאף מנהל בית-ספר; אתם נמצאים בין הפטיש לסדן.

יצחק קדמן: התהייה היחידה שיש לי היא מדוע אתם מוכנים לשחק את המשחק הזה.

יצחק קדמן: אני הצעתי להנהלה שלכם מזמן להגיד: "תפסיקו להפוך אותנו לגבאים ולגזברים", מפני שאני יודע כמה זמן מבזבז מנהל על תהליכי גבייה לזבל, ולחינוך – שום דבר.

יצחק קדמן: לקחתם את זה על עצמכם, אני לא יודע למה.

יצחק קדמן: אתם משמשים פה שסתום לדברים אחרים לגמרי, שאתם לא צריכים לעסוק בהם.

יצחק קדמן: מנהלי בתי-הספר רוצים שבית-הספר שלהם ייתן חינוך כמו שצריך, וצריך להגיד שבתקציבים שיש היום לבתי-ספר אי-אפשר לתת חינוך! אתם צריכים לקום ולהגיד את זה! אז נזקקים לכל מיני פתרונות.

יצחק קדמן: לא יהיה להם שום פתרון עד שהמלצות ועדת "לנגרמן" ש- 11 שנים מעלות אבק במשרד החינוך – לא בגלל משרד החינוך, אלא בגלל התנגדות האוצר, וצריך להגיד את זה; עד שמסקנות ועדת לנגרמן שלפני 11 שנים אושרו בידי השר דאז המר, לא יאושרו לא יהיה פתרון לעניין, כי המשאבים שמעמידים היום לרשות בתי-הספר אינם מספיקים.

יצחק קדמן: אני רוצה לומר בהזדמנות זו שפורסמה ידיעה לא נכונה באחד העיתונים, שההקצאה של מדינת-ישראל לחינוך היא הגבוהה ביותר בעולם המערבי.

יצחק קדמן: זה לא נכון!

יוסי שריד: שקר וכזב.

יצחק קדמן: אני אסביר לכם גם מדוע השטות הזו לא נכונה; מפני שעשו את החשבון בלי לקחת בחישוב את מספר התלמידים במדינות שונות.

יצחק קדמן: אמרו שיש עוגה ענקית אצלנו, אבל לא שאלו בין כמה היא צריכה להתחלק.

אילן שלגי: יחסית לאוכלוסייה.

יצחק קדמן: שיעור הילדים במדינת-ישראל הוא 34%, ברוב מדינות אירופה הוא סביב 20%.

יצחק קדמן: אז מה החכמה להשוות עוגה אם לא משווים לכמה מחלקים.

יצחק קדמן: כשאתה משווה כל תלמיד – זו ההשוואה הנכונה – התמונה היא אחרת לגמרי.

יצחק קדמן: זה מה שיש לי לומר למנהלים, לבי-לבי עליהם, אני ניהלתי אין ספור שיחות עם מנהלים ואני יודע בפני מה הם עומדים.

יצחק קדמן: אבל גברתי המנכ"לית, מספר החריגות הוא עצום; חלקם אמנם לא באות לידי ביטוי בסכומי עתק, יש גם כאלה, אבל יש פה בלי סוף המצאות.

יצחק קדמן: חלק ממנהלי בתי-הספר גובים בשביל שיפוצים.

יצחק קדמן: אין להם ברירה, הם לא לוקחים את זה לכיס שלהם, אבל כשלא נותנים להם כסף לנייר טואלט, והוא רוצה שיהיו שירותים ראויים בבית-ספר, אז הוא פונה להורים.

יצחק קדמן: אין-ספור מקרים כאלה, יש לי ניסיון אישי מבתי-ספר שגובים כסף לתעודה ובול; למה צריך לשלם על תעודה?

יצחק קדמן: אומרים "תעודה מהודרת".

יצחק קדמן: אחר-כך מגיעה התעודה – חתיכת נייר, אין על זה בול, זה לא הולך לקרן הקיימת – מי שזוכר היו פעם בולי קרן קיימת.

אילן שלגי: אנחנו נבהיר שאסור לגבות כספים על תעודה, ואסור לעכב תעודה על אי-תשלום של תשלומי רשות.

יצחק קדמן: הנושא הזה אינו מדבר על 8 בתי-ספר; לא היה שווה לעשות את כל הישיבות לו היה מדובר על 8 בתי-ספר.

יצחק קדמן: מדובר בהיקף עצום של חריגות גם בסכומים, גם בתחומים שנגבה בעבורם כסף, גם בעירוב של התלמידים בכל העניין הזה.

יצחק קדמן: אדוני יושב-ראש ארגון המנהלים, יש מקומות שגם תלמידים נזקקים מורדים מהאוטובוס; אני מודיע לך, יש מקרים כאלה, ואני שלחתי אותם בשנה שעברה למשרד החינוך.

יצחק קדמן: יש מקומות שמעכבים תעודה, יש מקומות שפועלים בניגוד להנחיות ומשתמשים בתלמידים: כותבים את השם שלהם על הלוח כדי שכולם יראו שהוריהם טרם שילמו.

יצחק קדמן: יש גם דברים כאלה.

יצחק קדמן: פה צריך להיות שיתוף גם של מנהלי בתי-הספר מפני שזה פוגע בכם; הוא פוגע במעמדכם; הוא פוגע במעמד החינוכי שלכם כי אתם כל היום עסוקים להיות הוצאה לפועל.

יצחק קדמן: אילו אני הייתי נשמע בעיניכם הייתי מציע לכם להגיד "אנחנו לא רוצים יותר לעשות את זה"; שמשרד החינוך יגבה בגבייה מרכזית את כל הכסף, למה המנהלים צריכים לגבות את זה?

אילן שלגי: קראתי באחד העיתונים שמנהלים לא נענים לפניות של משרד החינוך והתרבות להצטרף למבצע של השאלת ספרים, מה שיחסוך להורים הרבה כסף.

אילן שלגי: כלומר, האם אתם מוכנים לפנות למנהלים ולעודד אותם להצטרף להסדר הזה?

אילן שלגי: זה באותה מטרייה של הניסיון להקל על ההורים.

משה קוסובר: בנתניה יש לנו 10 בתי-ספר תיכוניים, כולל ממלכתיים-דתיים.

משה קוסובר: אנחנו נכנסנו לרפורמה של חטיבות הביניים ב- 95', ומאז אנחנו נותנים שירותי ספרים בחטיבת הביניים.

משה קוסובר: אנחנו לא נותנים את זה בחטיבה העליונה, ולא מהסיבה של עצלות – עובדה שאנחנו עושים את זה בחטיבת הביניים, והמנגנון יכול לפעול גם הלאה – אלא מסיבות אחרות שאינן מעניינו של הדיון כאן היום.

יצחק קדמן: העברתי לוועדה, ואני מבין שזה עבר גם למשרד החינוך מספר מקרים---

אילן שלגי: חלק, חלק מהם עבר.

יצחק קדמן: ---לתשס"ד של בתי-ספר שכבר הוציאו, ובהם בתי-ספר שגובים 6800 שקל---

אילן שלגי: בירושלים.

יצחק קדמן: כן.

יצחק קדמן: ובהם בתי-ספר שגובים בעבור פסיכולוג של בית-ספר, שזה ודאי לא חוקי לגבות.

יצחק קדמן: הכל נמצא שחור על גבי לבן.

יצחק קדמן: הבוקר עשיתי בדיקה, אדוני היושב-ראש, ושאלתי הורים שפנו אליי אם הם קיבלו איזשהו חוזר חדש במקומות האלה שהעברתי, באף אחד מהמקומות לא יצא חוזר חדש.

4400: בתי-הספר סגורים, יצאו לחופשה.

יצחק קדמן: הם שלחו את ההוראות, הם עשו הרשמה, הם מתפקדים כל הזמן.

4400: לפני 15 יום הם יצאו לחודש.

4400: תן צ'אנס.

יצחק קדמן: אילו הייתי נשמע הייתי מציע להשעות לשנתיים את כל התשלומים, מפני שהמצב הכלכלי במדינת-ישראל הוא קטסטרופלי, ואנחנו צפויים לבעיה עצומה שלא הכרנו כמותה בשנה הקרובה.

יצחק קדמן: אבל אם זה לא יתקבל, אני לפחות מציע להגביל את התשלומים בשורה ארוכה של סייגים; חלק ראיתי שמשרד החינוך כבר הכניס.

יצחק קדמן: יש סייגים נוספים שצריך לחדד ולהזהיר מפניהם, ובהם למשל, הצורך להפריד הפרדה מוחלטת בין תשלומים מרצון לבין תשלומי רשות גם בסכומים.

יצחק קדמן: היום מערבבים את הכל ביחד, דורשים מההורה סכום אחד כללי, והוא לא יכול לבחור אפילו אף על פי שכתוב שהוא יכול לבחור.

יצחק קדמן: כל הדברים האלה מוכרחים להיעשות מפני שאחרת תהיה לנו שנה קשה.

אילן שלגי: מר בהירי, בבקשה.

אילן שלגי: אתה מייצג את חטיבות הביניים, נכון?

אילן בהירי: נכון.

אילן בהירי: נוח לי להתייחס לדברים, כפי שאמרה המנכ"לית, מאחר שאין כמעט חריגות אצל מנהלים עובדי מדינה.

אילן בהירי: אני רוצה להסביר איך התהליך הזה עובד: כשמגישים הצעה היא עוברת דרך הפיקוח, והפיקוח מאשר; הוא בודק אם המנהל חרג או לא חרג, וזה חלק מהדברים שאנחנו עושים למען העניין.

אילן בהירי: אבל, אנחנו במצוקה כל הזמן; אם רוצים לפתח מערכת חינוך ואם רשויות מקומיות נמצאות במצוקה – העלו כאן

אילן בהירי: את נייר הטואלט וצבעים וכדומה – אתה עומד במצב שאתה לא יכול.

אילן בהירי: אני לא אדבר בשם החטיבות העליונות כי הם יודעים לדבר בשמם.

אילן בהירי: תחרות קיימת איזה בית-ספר יותר טוב, איזו רמת שירות הוא ייתן יותר, ואיך יהיו ציוני הבגרות שלו.

אילן בהירי: ככה הם נמדדים.

אילן בהירי: אנחנו לא מסוגלים לראות כל הזמן בעיתונות שאנחנו כל הזמן מאוימים, המנהלים, וזה לא משנה באיזה סקטור.

אילן בהירי: אתה כל הזמן מאוים, אתה כל הזמן מסכן.

אילן בהירי: הכי קל להגיד ,"אין בעיה, לא נגבה בכלל", ההורים יגבו – יש לזה סכנות אחרות, כמובן – ולא נגבה; אז נראה איך זה מתומרן, נראה מה עושים.

אילן בהירי: ישנה בעיה של סרבני תשלום, על זה צריך לתת את הדעת, ועל זה כבר ישבנו בישיבות לא פעם – איך פותרים את בעיית סרבני התשלום?

יצחק קדמן: מה זה סרבני תשלום?

משה קוסובר: רוצים את השירות, אבל לא מוכנים לשלם.

אילן בהירי: כשסרבן תשלום ובנו מגיעים, והבן שלו עולה לאוטובוס, אוי לאותו מנהל או למורה שיוריד אותו.

אילן בהירי: כל צלמי הטלויזיה באזור, כל העיתונות המקומית ממוקדים עליו.

אילן שלגי: אין ספק, שמנהל נמצא בסיטואציה קשה.

אילן שלגי: הוא צריך לדעת להבחין בין מי שאין לו לבין מי שהוא סרבן להכעיס.

אילן בהירי: תיזכר המנכ"לית באותו ילד בצפון שאמר שאין לו כסף, ובא שר הרווחה בזמנו, שלח את הנהג עם הוולבו להוציא אותו.

אילן בהירי: את זוכרת על מה אני מדבר?

קריאה: כן.

4400: הוא ניסה להוציא אותו.

אילן בהירי: אחר-כך התברר שהייתה וילה מפוארת שם.

אילן בהירי: האמן לי, אני לא אומר את זה סתם.

אילן בהירי: אני חושב שצריך לקבל החלטה שתשלומים צריכים להיות מהיום.

אילן בהירי: אני חושב שצריך לומר לבית-הספר: "זה התקציב שקיים", ולהבהיר לרשויות המקומיות שאין אפשרות לעבוד אחרת; ולא, שיחליטו איך עובדים המנהלים.

אילן בהירי: אני מאוד לא אוהב לראות בעיתונות שמנהל מאוים.

אילן בהירי: אני קיבלתי עשרות טלפונים ממנהלים על סגנון ההתבטאות הזה שהמנהלים הם קופה נגרסת לגבי כולנו.

אילן בהירי: אני מודה למנכ"לית שהיא בדרך-כלל מגנה על המנהלים – אני מוכרח להגיד את זה לזכותה – אבל גם ועדת החינוך צריכה להגן על מנהלי בתי-הספר.

אילן בהירי: אלה אנשים שנמצאים כל הזמן בקו האש, מה שהם לא עושים הם צריכים להתגונן.

אילן בהירי: הגיע הזמן שייתנו לנו גיבוי גם בוועדת החינוך של הכנסת.

אילן שלגי: מר דורות, בבקשה.

זאב דורות: אנחנו במצב בלתי אפשרי בבתי-הספר, פשוט משום שמדינת-ישראל עובדת על אילתורים.

זאב דורות: אין תקציב לבית-ספר במדינת-ישראל.

זאב דורות: כל בית-ספר מנסה לארגן לעצמו תקציב ממספר מקורות: משרד חינוך, רשות מקומית, הורים, וזה שונה בכל הארץ.

זאב דורות: זה אילתור, ולכן קורים כל הדברים האלה.

זאב דורות: אילו היו מבוצעות המלצותיה של ועדת לנגרמן, לכל בתי-הספר היה תקציב מסודר בדרך הזאת.

זאב דורות: בעקבות זה, כותב מר ארז פרנקל למנכ"לית משרד החינוך עם עותקים לכל העולם: "חלק ממנהלי בתי-הספר רואים בכספי ההורים מנוף לקידום בתי-הספר, תוך שימוש בכספי ההורים עד כדי חשש לשחיתות בעבור תשלום שכר מופרז למנהלי בתי-הספר".

זאב דורות: במילים אחרות, מנהלי בתי-הספר מכניסים מתוך כספי ההורים לכיסם הפרטי.

ארז פרנקל: ---

אילן שלגי: אני אתן לך להשיב.

זאב דורות: אנחנו בודקים את זה לגבי לשון הרע.

אילן שלגי: אין פה לשון הרע, אני אומר לך.

ארז פרנקל: מאיימים על ההורים כל הזמן, עברנו את השיטות האלה.

זאב דורות: במפתיע אנחנו מצטרפים לרעיון של ארגון ההורים הארצי ורוצים להפסיק לגבות תשלומי רשות.

זאב דורות: איך כתב ארז פרנקל?

זאב דורות: "זה צריך להיעלם ממערכת החינוך", נכון.

אילן שלגי: יש הסכמה בעניין הזה.

אילן שלגי: עוד לא מצאנו את הפתרון.

זאב דורות: יש מי שאומר שההורים יגבו.

זאב דורות: זה רעיון גדול, אבל צריך לקחת בחשבון דבר אחד:

זאב דורות: הפקדת שני מיליארד שקל בידי 3700 ועדי הורים בתפקיד וולונטרי, זמני, ללא אחריות שילוחית, חוזית, משפטית, מאוד מפתה; אבל צריך לחשוב אם כדאי לעשות את זה.

זאב דורות: אם צריכה להיות תקופת ביניים עד אשר תשלומי הרשות ייעלמו ממערכת החינוך, אנחנו מוכנים להמשיך לגבות אותם, לפי הנחיות משרד החינוך.

אילן שלגי: מר פרנקל, בבקשה.

אילן שלגי: אם אפשר בטון מתון.

ארז פרנקל: אם נעשה מיפוי של מערכת החינוך, ונשאל מה מקומם של ההורים, כולם יגידו שאנחנו צרכני השירות.

ארז פרנקל: כצרכנים אנחנו צריכים לקבל את השירות החינוכי, לכן בוא נשאל את השאלה הבאה: למה אנחנו משלמים?

ארז פרנקל: אני צריך להתגונן בשם ההורים?

ארז פרנקל: אני יושב כאן ואחד אומר לי דברים שלא ראוי להגיד אותם; יושבת פה מנכ"לית, ומנהלים אומרים שיש פה אלמנטים של לשון הרע.

ארז פרנקל: ישב פה בפעם הקודמת אדם שמאוים שיתבעו אותו.

ארז פרנקל: ישבה הוועדה, יושבים פה אנשים אינטליגנטיים, ניתחו את הדו"חות, אמרו שהם לא טובים, אבל משרד החינוך אומר שהוא טוב.

ארז פרנקל: זה מקרה אחד ספציפי.

ארז פרנקל: יחד עם זה, יש פה עשרות ומאות מקרים, אם תפתחו את הפרוטוקולים של ועדת החינוך מתקופתו של אורלב שעשה מדגם לפני שנה, ולא מצא בית-ספר אחד שגובה תשלומים כחוק.

ארז פרנקל: אני מסכים עם מר בהירי שרוב המנהלים שחרגו בבתי-הספר היסודיים, החריגות היו משניות, ואפשר לתקן אותן.

ארז פרנקל: יש שם יחסים נורמליים של עובד-מעביד מול משרד החינוך.

ארז פרנקל: אבל פה מגיעים לפרצה הכי גדולה: כן, אדוני, יש מנהלים שגובים לעצמם שכר; הם לוקחים את כספי ההורים, מכניסים את זה לעמותה, הם לא מנהלי בית-ספר, הם מנכ"לי עמותה.

ארז פרנקל: מי קובע את שכרם?

ארז פרנקל: ועד העמותה.

ארז פרנקל: מאיפה ההכנסות של ועד העמותה?

ארז פרנקל: ממשרד החינוך ומתשלומי ההורים.

ארז פרנקל: אני מכיר אישית סמנכ"ל של משרד החינוך שבא לגזור סרט בבית תרבות עירוני שהוקם מכספי הורים.

ארז פרנקל: פניתי למנכ"לית שלא יבוא, בושה וחרפה! הוא בא וגזר.

ארז פרנקל: אני הקדשתי המון שעות לשיחות עם משרד החינוך כי האמנתי בשיתוף – אני עדיין מאמין, רק פשוט התאכזבתי; לאחר שסגרנו, ולאחר שנסגר עם ועדת החינוך שלחו דף צהוב שמתגאים בו, אבל כתובים בו – עם כל הכבוד – דברים שונים לגמרי.

ארז פרנקל: אם תבדקו את הפרוטוקולים של מר אורלב, הוא אמר שהדף הזה לא חוקי, והוא ישלח להורים דף חוקי.

ארז פרנקל: הוא לא עשה.

ארז פרנקל: עכשיו אומרים לנו שזה חלב שנשפך, שלג דאשתקד.

ארז פרנקל: ואני שואל את עצמי קדימה, לאן אנחנו הולכים?

ארז פרנקל: מה יהיה השנה?

ארז פרנקל: שוב 2 מיליארד שקל ושוב אני אשב במשרדי בהתנדבות, ושוב חבריי וחברותיי יקבלו טונות של ניירות; יהיו סיירות שיביאו את התלונות יותר טוב מבתי-הספר מאשר משרד החינוך, ומה ייעשה?

ארז פרנקל: הבעיה היא באכיפה! לא היו רוצים לאכוף היו אוכפים.

ארז פרנקל: מספרים לנו על רשויות.

ארז פרנקל: הרשויות עצמן בחלקן לא מעבירות את כספי החינוך לבתי-הספר.

ארז פרנקל: אני מבין את המצוקה, אבל אני לא בנק ישראל; את המצוקה צריך להפנות למשרד החינוך, לא אלינו להורים.

ארז פרנקל: אני בדקתי ומצאתי דוגמה שבמגזר המיעוטים לא משתמשים בכספי ההורים כתזרים מזומן; יוצאים לטיול משלמים לפני הטיול.

ארז פרנקל: אני קורא לכל הורה לשלם לטיול אם הוא מקבל אותו.

ארז פרנקל: אתם יודעים כמה טיולים לא בוצעו בשנה שעברה?

ארז פרנקל: תבדקו כמה שולם, תמצאו שזה מאות מיליונים.

ארז פרנקל: מה עשו איתם?

ארז פרנקל: לכן אני קורא לא לאשר את תשלומי ההורים כי אין לנו מערכת אכיפה.

אילן שלגי: מנהל צריך להתקשר לתשלום בחודש אפריל כבר היום.

אילן שלגי: תפקידו של ועד ההורים הוא לעקוב ולדרוש החזרים כאשר הטיול לא מתבצע.

ארז פרנקל: אבל למה?

ארז פרנקל: אני בא לסופרמרקט, ואני משלם על מה שאני קונה.

אילן שלגי: אבל זה לא סופר, בכל-זאת.

ארז פרנקל: הבעיה של המנהלים היא מול משרד החינוך שפותח להם את הפתח הזה.

יוסי שריד: למה זו לא הצעה טובה, בעצם?

אילן שלגי: אני קיימתי שיחות מקדימות, כולל עם המנהלים; אני למדתי שכדי לקיים טיול בשנת הלימודים, צריך להתקשר עם הספק מבעוד מועד גם כדי להבטיח את המחיר וגם כדי להבטיח את המועד, לשריין מקום ולינה, אוטובוסים וכו'.

אילן שלגי: לכן ההזמנה והביצוע במועדים סמוכים הוא לא אפשרות.

אילן שלגי: זה גם ייקר את התשלום, ולפעמים בכלל לא יאפשר אותו.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, אני מודה ומתוודה שאני מתקשה מאוד לגבש עמדתי מן הסיבה הפשוטה: מצד אחד יש צרכים; מצד שני יש האילוצים והמצב הכלכלי.

יוסי שריד: קורה לי לעיתים רחוקות – אולי זה לא בזכותי, אולי זה בגנותי – שאני מתקשה מאוד לגבש את עמדתי.

יוסי שריד: אמרתי בישיבה הקודמת או לפניה למנהלים שגם לבי איתם.

יוסי שריד: המנהלים מוצאים את עצמם במצב שלפעמים כדי להחזיק את בית-הספר במצב סביר של שירותי חינוך, אין להם ברירה, והמחויבות הראשונה שלהם היא קודם כל לתלמידים ולאיכות השירותים החינוכיים; בפעם הקודמת הגענו אפילו לאסלה – תכף אני אומר משהו בעניין התיזה המפורסמת שלי בעניין הסוס – הרי צריך להחזיק גם את האסלה, ובעניין זה יש "אסלת-יד" גמורה.

יוסי שריד: בעניין האסלה יש "אסלת-יד".

יוסי שריד: יחד עם זה, המנהלים מוכרחים, לטובתם – וטובתם אינה רק טובתם האישית – כי בכל-זאת הם הדמות המרכזית בבית-הספר ולטובת החינוך ולטובת האוירה בבית-הספר הם צריכים לצאת מתפקיד הגובים.

יוסי שריד: אם הם ימשיכו למלא את התפקיד הזה, לדעתי, הם נקלעים מן המיצר והם יתקשו מאוד לצאת מן המיצר הזה.

יוסי שריד: אתם צודקים כשאתם אומרים שאוי לכם מיצרכם, ואוי לכם מיוצרכם: אם תעשו כך תינזפו, ואם תעשו אחרת תינזפו.

יוסי שריד: או מצד א' או מצד ב'.

יוסי שריד: לעניין הסוס; למה ועדת החינוך יושבת על המדוכה חמש פעמים?

יוסי שריד: ניסים לא קורים.

יוסי שריד: הלוואי שיקרו, אבל הם לא קורים בדרך-כלל.

יוסי שריד: מכל מקום, אין לסמוך על הנס, אין סומכים על הנס.

יוסי שריד: וכאשר הקיצוצים הם יותר ויותר חריפים, וכאשר הכספים שזורמים לתוך המערכת הולכים ומידלדלים, והצרכים נשארים פחות או יותר אותם צרכים, אז ברור לגמרי שמה שלא נותנת המדינה, מחפשים יותר מכפי שחיפשו בעבר מקורות אלטרנטיביים; הרי אין ניסים!

יוסי שריד: יש כנראה אנשים בממשלה ואולי גם במשרד החינוך שחושבים שבמערכת החינוך יתקיים מה שלא יתקיים בסופו של דבר בסוס: כל יום יגרעו מן התבן שנותנים לו ובסוף הוא יתרגל.

יוסי שריד: אבל גם הסוס בסופו של דבר מת.

יוסי שריד: הסוס הזה שנקרא מערכת החינוך צריך לאכול, לא יעזור שום דבר; אם הוא לא אוכל גם הוא מת.

יוסי שריד: ניסים לא קורים לאחר 11 קיצוצים.

יוסי שריד: המנכ"לית אומרת שזו פעם ראשונה ששרה קראה לא לשלם ומשום מה לא מעריכים את זה.

יוסי שריד: בכל הידידות, אני רוצה להגיד לך, לפי דעתי מה ההסבר לזה – יכול להיות שאני טועה – כי להודעות אין הרבה ערך.

יוסי שריד: אם נעבור על כל ההודעות – לאו דווקא בהקשר הזה ובנושא הזה – שיצאו מהמשרד במהלך השנים האחרונות ונבדוק הלכה למעשה האם הן מתבצעות או לא מתבצעות בשטח, יסתבר שאין שום מימוש ולו של הצהרה אחת.

יוסי שריד: אני מוכן לבדוק אחת לאחת.

יוסי שריד: אז יש בעיה, פשוט אולי לא כל-כך מאמינים.

יוסי שריד: בשים-לב למצב הכללי שנוצר אני מצטרף לאסכולה של פסק-זמן.

יוסי שריד: אני מציע שהשנה ייעשה מאמץ להתקיים בלי תשלומי הורים בכלל.

גילה פינקלשטיין: אין דבר כזה.

יוסי שריד: מה זה "אין דבר כזה"?

גילה פינקלשטיין: בית-ספר לא רק מלמד, בית-הספר גם מחנך! אי-אפשר להפוך בית-ספר שיהיה רק אקסטרני, רק מלמד.

יוסי שריד: בסדר.

גילה פינקלשטיין: בית-ספר חייב להיות מחנך!

יוסי שריד: אני מציע שייעשה המאמץ הזה.

יוסי שריד: כל מה שאומרים לנו – ואומרים לנו מתוך כוונה טובה וגם מתוך כוונה לבצע את זה – זה לא יכול לעמוד במבחן, וזה מבחן שלא צריך להעמיד בו תלמידים והורים.

יוסי שריד: כל הטפסים האלה שמבקשים להצהיר על המצב הכלכלי שלך, זה לא כל-כך פשוט במציאות של בית-ספר, כמה אבא שלי מרוויח וכמה אימא שלי מרוויחה, וצריך להוציא לו תעודת מסכן.

יוסי שריד: כאשר זה בתוך מסגרת של פדגוגיה הדברים האלה קשים במיוחד, אפילו לא הולכים לעירייה, הולכים לבית-הספר; שם כל החברים שלך.

יוסי שריד: זה עניין מסובך ביותר.

יוסי שריד: לכן על הנייר זה נראה בסדר; אם פעם נבדוק את המלגות תראו שמדובר בקומץ שאיננו משביע לא את הארי ולא את הצרכים, ואינו יכול להשביע על-פי הגדרה את הצרכים.

יוסי שריד: זה קשה מאוד.

יוסי שריד: אני מציע שאנחנו נשעה את תשלומי ההורים לשנה.

אילן שלגי: אתה מתכוון להשעות את המחלוקת, נאשר אותה.

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: הוא מציע לשלם להורים, אבל אם אין כסף לא לגבות מהם.

יוסי שריד: אגב, זה לא רעיון כל-כך דחוק.

יוסי שריד: האבות המייסדים חשבו שמן הראוי לכונן במדינת-ישראל חוק חינוך חינם.

גילה פינקלשטיין: במצב שאנחנו כרגע נמצאים לא יכול להיות חוק חינוך חינם.

יוסי שריד: אני פשוט מנסה לכוון לדעתו של בן-גוריון; הוא חשב שחינוך חינם הוא דבר ראוי.

אילן שלגי: היו לו עוד כמה החלטות שחרגנו מהם.

יוסי שריד: אמנם בן-גוריון הרס את המדינה יחד עם ברל כצנלסון, זה אנחנו יודעים.

אורי אריאל: הגענו לזה---

יוסי שריד: שניהם הרסו את המדינה, אבל בכל-זאת---

גילה פינקלשטיין: לבית-הספר אין רק מטרות לימודיות, יש גם מטרות מחנכות, מטרות חברותיות---

יוסי שריד: מאה אחוז, שהמדינה תממן אותן.

אילן שלגי: השאלה היא מי ישלם.

גילה פינקלשטיין: לפי תכנית של משרד החינוך דורשים מהם מינימום, ולמי שאין מינימום ניגש לבית-הספר.

גילה פינקלשטיין: כבר בקיץ אפשר למלא טופס מלגות, בכל בית-ספר מקבלים, ויש מקורות למלגות---

יצחק קדמן: אין, אין, אין!

גילה פינקלשטיין: המנהל לא יכול להתקיים בלי התשלומים האלה.

יוסי שריד: לבית-ספר באופקים יש מלגות?

יוסי שריד: להורים אחרים יש עד כדי כך כוח כלכלי?

יוסי שריד: בצייטלין אולי יש מלגות, אבל באופקים---

גילה פינקלשטיין: אנחנו גאים שבתי-הספר שלנו הם לא רק בתי-ספר מלמדים, אלא הם גם בתי-ספר מחנכים.

גילה פינקלשטיין: אנחנו קוראים להם בתי-חינוך, זאת השאיפה שלנו! לא יהיה ילד בלי טיול! מה זה, ילד בלי טיול?

גילה פינקלשטיין: ילד שאין לו נעזור לו, ועוזרים לו.

גילה פינקלשטיין: לא יהיה סרט, לא יהיה קונצרט, יהיו רק לימודים, רובוטים.

גילה פינקלשטיין: היום, לדעתי, הוא היום האחרון שהמנהלים חייבים לקבל את ההוראה כמה לגבות.

אילן שלגי: אז אם את רוצה שנאשר היום את התשלום אז אל תקחי עכשיו דקה מהזמן שלנו.

אילן שלגי: אני יודע מה אני אומר.

גילה פינקלשטיין: ויש הנושא הכי חשוב, חבר-הכנסת אילן שלגי, המתח מפיגועים, המתח של התלמידים.

גילה פינקלשטיין: אנחנו צריכים שהתלמידים קצת ישתחררו.

אורי אריאל: נו, הוצאנו אותם לחופש 60 יום.

יוסי שריד: אנחנו שומעים מה שאת אומרת, את לא צריכה לצעוק.

גילה פינקלשטיין: יש מתח רב מפיגועים, ואנחנו צריכים שיהיה למנהלים כסף כדי לקחת את הילדים קצת החוצה, לצאת מבית-הספר.

אורי אריאל: זה ברור מאוד.

גילה פינקלשטיין: אני הייתי בשטח, אתה מבין?

אורי אריאל: אני גם הייתי בשטח בתור תלמיד.

גילה פינקלשטיין: היום זה היום האחרון שהמנהלים חייבים לקבל הודעות כמה כסף הם יכולים לגבות, זהו.

גילה פינקלשטיין: הם לא יכולים יותר לחכות.

אורי אריאל: גילה, אנחנו רוצים להחליט.

גילה פינקלשטיין: אני מכירה את המצוקה שלהם.

אילן שלגי: בתחילת הדברים דיברתי על כך שיש הסכמה על גובה הסכומים, ותיארנו מדוע עדיין לא הייתה הסכמה.

אילן שלגי: חל שינוי מסוים משום שהסתבר שביטוח תאונות אישיות גדל ב- 6 שקלים, מ- 22 ל- 28 שקלים בעקבות מכרז שהתקיים.

אילן שלגי: אני ביקשתי מאחד המכתבים שלי אלייך, רונית, שאחד הסכומים האחרים יופחת ב- 6 שקלים כדי שנעמוד במסגרת.

אילן שלגי: אני מקריא לחבריי, חברי-הכנסת, את הצעת ההחלטה, ואני מבקש שיאשרו אותה: "ועדת החינוך והתרבות מביעה אי-נחת מהליקויים שהיו עד כה במערכת החינוך בהליכי האכיפה למניעת חריגות בגביית תשלומים מההורים.

אילן שלגי: למרות הבטחות שניתנו לוועדת החינוך בשנים קודמות לטיפול ראוי במקרי החריגות, לא פעל משרד החינוך בנחישות הראויה.

אילן שלגי: בישיבתה החמישית השנה בנושא זה נוכחה הוועדה כי משרד החינוך אמנם החל ליתן לאכיפה את תשומת-הלב הראויה, כולל של הדרכים הבכירים ביותר.

אילן שלגי: הוועדה שמעה בעניין זה את מנכ"לית המשרד שהדגישה את מחויבותה ואת מחויבות השרה לנושא.

אילן שלגי: הוועדה סבורה כי היעד הראוי הוא ביטולם של תשלומי ההורים, נטל המהווה מס רגרסיבי ופוגע בעיקר בשכבות החלשות, והיא קוראת לממשלת ישראל למצוא את הדרך הנאותה להסרת נטל זה מההורים.

אילן שלגי: הוועדה מאשרת את טבלת התשלומים המצורפת להחלטה זו, והכול בסכומים ובנוסח כמופיע במסמך שייחתם בידי שרת החינוך והתרבות ויושב-ראש ועדת החינוך", כלומר, את המסמך אנחנו עוד נבדוק, וכולכם מוזמנים יחד אתי לראות אותו.

אילן שלגי: "המסמך יכלול התייחסות לאיסור גבייה מעבר לאמור בטבלה; איסור שלילת תעודה או עיכובה או שירות אחר מתלמיד; הסדרי סיוע להורים המתקשים בתשלום ומספרי טלפון, פקס ודואל להפניית תלונות בגין חריגות לכאורה.

אילן שלגי: הוועדה רשמה בפניה את התחייבות המשרד להקים בתחילת שנת הלימודים תשס"ד 70 חוליות ביקורת – 10 בכל מחוז – אשר תבקרנה בבתי-הספר הן באופן יזום והן בעקבות תלונות הורים".

יוסי שריד: למען המשרד – לי לא אכפת – אני מציע לא להשתמש בביטוי הבומבסטי הזה "70 חוליות ביקורת" כי זה יהיה למשל ולשנינה.

אילן שלגי: זה פורסם כבר.

אילן שלגי: בעקבות הישיבה הקודמת דובר ופורסם.

יוסי שריד: אז זה היה כבר למשל ולשנינה.

יוסי שריד: קודם כל אלה אנשים שעובדים במשרד, אני מניח, לא?

אילן שלגי: "הטיפול במקרי חריגות יהיה מהיר ויעיל.

אילן שלגי: המשרד יפעל בהתאם להנחיות שהוא עצמו הוציא ונכללו בחוזרי מנכ"ל בעבר; בין היתר יינקטו אמצעי משמעת ויינתנו לבתי-ספר חורגים הוראות להחזרת כספים שנגבו ביתר.

אילן שלגי: הוועדה קוראת למנהלי בתי-הספר ולראשי הרשויות להקפיד על עמידה בהוראות המחייבות לעניין גביית תשלומים מההורים.

אילן שלגי: כמו-כן קוראת הוועדה למנהלים להיענות ליוזמת משרד החינוך ולהצטרף למפעל להשאלת ספרי לימוד, דבר שיחסוך להורים סכומים ניכרים".

יוסי שריד: זה פשוט מדהים, 300 אנשים יילקחו מהרחוב וישלחו אותם למנהלים?

אורי אריאל: יוסי.

יוסי שריד: אני פשוט רוצה להבין.

אורי אריאל: אולי נעשה שיעורים פרטיים?

יוסי שריד: הרי זה דבר שאין לו שחר.

יוסי שריד: צריך לבוא למנהל, להתחיל לברר, איך זה בדיוק יהיה?

אילן שלגי: יוסי, תן לי לסיים.

אילן שלגי: "הוועדה מבקשת מארגון ההורים הארצי ומוועדי ההורים להימנע מטיפול ישיר בגביית כספים מההורים, ובכל מקרה להקפיד כי לא תהיינה חריגות מן הסכומים המותרים ומן הכללים, כפי שאושרו להם".

אילן שלגי: האם חבריי מסכימים?

אורי אריאל: אני מבקש להוסיף עוד משפט אחד.

אורי אריאל: יש משפט אחד שהייתי מוריד, שמשרד החינוך יפעל לפי מה שהוא הורה – זה נראה לי מיותר.

אורי אריאל: להוסיף שאנחנו מבקשים דיווח באוקטובר, נניח, על הביקורת, מה התוצאות, מעקב.

יוסי שריד: קודם כל על הגיוס, כמה הצליחו לגייס.

יוסי שריד: שנקבל דיווח ראשון באוקטובר על תוצאות הגיוס, בסדר, יאיר?

יוסי שריד: תביא לנו רשימה של המגויסים.

אילן שלגי: החל מחודש אוקטובר, פעם בחודש דיווח.

אילן שלגי: אנחנו גם נקיים ישיבה.

אילן שלגי: אני רוצה את נושא התשלומים לשנה הבאה להתחיל בינואר.

אילן שלגי: האם חבריי מסכימים?

יוסי שריד: אני לא.

אורי אריאל: אני מסכים.

אילן שלגי: חברת הכנסת פינקלשטיין מסכימה?

גילה פינקלשטיין: כן.

אילן שלגי: חברת הכנסת גבריאלי, מסכימה?

אילן שלגי: נקיים הצבעה גלויה.

אילן שלגי: אני רק מוסיף את מה שהערתי קודם: ייכלל בהחלטה שהסכום לביטוח תאונות אישיות מאושר, כ- 28 שקלים, והוא יופחת מהסכום של הטיולים.

אילן שלגי: חבר-הכנסת שריד מבקש הצבעה מעבר לשיחות שניהלנו פה, אז בבקשה.

אילן שלגי: 4 – בעד; 1 – נגד (יוסי שריד).

ארז פרנקל: התל"ן (תכנית לימודים נוספת) צריך גם לעבור את אישורכם?

אילן שלגי: התל"ן לא צריך לעבור את אישורנו.

אילן שלגי: התל"ן הוא לא במסגרת הזאת, וישלם אותו רק הורה שרוצה, אי-אפשר לחייב.

אילן שלגי: במסמך שיצורף תהיה התייחסות שמגדירה מה זה תל"ן ומדוע זו לא חובה.

אילן שלגי: רבותיי, תודה רבה לכם.