ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 48, 2003-07-02 09:30

אילן שלגי: הצטרפו אלינו בדקות האחרונות שני חברי הכנסת שהגישו את הבקשה ל"דיון המהיר" בנושא השני שעל סדר היום, וזה למעשה המשך של אותו נושא שבו דנו קודם – התבטאויות גזעניות של מחנכת בית-ספר ברמת-גן, הצעה ל"דיון מהיר" של חבר הכנסת מיכאל נודלמן.

אילן שלגי: אנחנו עוברים לנושא השני של הישיבה, שהוא כאמור המשכו של הנושא הראשון שדנו בו.

אילן שלגי: אנחנו נתחיל בחברי הכנסת, שבעקבות פנייתם מתקיים פה הדיון המהיר.

אילן שלגי: חבר הכנסת ליבוביץ, ואחריו חברת הכנסת כהן.

אילן ליבוביץ: העניין עלה לפני כשבועיים, בעקבות ידיעה שהתפרסמה ב"ידיעות אחרונות" לגבי בית-ספר רמות א' בירושלים בנושא היחס של בית-הספר לילדים האתיופים.

אילן ליבוביץ: הורים שבאו לרשום את הילדים שלהם לבית-הספר, אמרו להם שלא מקבלים ילדים אתיופיים לבית-הספר, לא משנה כרגע מה הסיבות.

אילן ליבוביץ: זה מצטרף להרבה מקרים אחרים, כמו המקרה שקרה לפני כחצי שנה באשדוד בבית-הספר שעשה הפרדה בין ילדים אתיופים לילדים אחרים.

אילן ליבוביץ: יש מקרים שחוזרים ונשנים בכל הארץ, כמעט בכל מקום, כשמדובר בבני העדה האתיופית.

אילן ליבוביץ: לצערי הרב, משרד החינוך לא עושה דבר.

אילן ליבוביץ: תמיד יש ועדת בדיקה או חקירה, ועוד אף פעם לא ראיתי שמנהל סיים את תפקידו כתוצאה ממקרה כזה.

אילן ליבוביץ: עד שלא תהיה פעם ראשונה שמנהל יסיים את תפקידו בגלל מקרה כזה, לא ילמדו מנהלים אחרים שלא צריך לעשות את הדברים האלה.

אילן ליבוביץ: אנחנו חוזרים לימים קדומים, והיחס לעדה האתיופית בקרב חלק ממנהלי בתי-הספר וחלק מהמורים הוא פשוט מקומם.

אילנה כהן: זאת לא פעם ראשונה שעולה הנושא הזה.

אילנה כהן: זה התחיל עם בריכות, ותמיד נתנו פתרונות מקומיים.

אילנה כהן: אני לא חושבת שפה יכולים לפתור את זה בצורה מקומית, במיוחד שהכתב של "ידיעות אחרונות" צלצל לבית-הספר.

אילנה כהן: אם היה מדובר בילד רגיל, היו מוכנים לקבל אותו.

אילנה כהן: ברגע שאחר-כך הוא כביכול אמר שמדובר בילד אתיופי, אמרו לא בבית ספרנו.

אילנה כהן: נכון שזה בית ספר פרטי, אבל הוא מקבל תקצוב מהמדינה.

אילנה כהן: אני חושבת שפה שורש הבעיה, כי הפיקוח על החינוך במקרים כאלה צריך לדאוג שהמדינה תפסיק לתקצב את אותו בית-ספר.

אילנה כהן: לא יכול להיות שעל-פי צבע, ובגלל שאלה אם עבר גיור או לא עבר גיור, הוא לא יתקבל לבית-הספר, למרות ששנה קודם אותו ילד היה בגן.

אילנה כהן: אמרו לאותו ילד: עכשיו התחלפה ההנהלה, אנחנו לא רוצים אותך פה, לך למקום אחר.

אילנה כהן: אני חושבת שזה מביש שבשנת 2003 עדיין אנחנו דנים בזה.

אילנה כהן: כל פעם עולה הנושא הזה.

אילנה כהן: אני חושבת שמפה צריך לצאת פתרון.

אילנה כהן: בוודאי שלא צריך לתת תקצוב לאותו מקום שמקבל תקציבים מהמדינה.

קולט אביטל: אני מסכימה למה שנאמר עד עכשיו.

קולט אביטל: אנחנו לא רק שלא דנים על כך בפעם הראשונה, אלא שנדרשנו לדון על זה עם ומול משרד החינוך גם בבעיות נוספות.

קולט אביטל: גם במקומות שבהם כן נקלטים או כן מקבלים ילדים אתיופים, מוציאים את שמם לרעה.

קולט אביטל: מוציאים דוחות מסולפים על הישגיהם הנמוכים.

קולט אביטל: יש פה בנוסף לכל גם הפצת דימוי של התלמיד האתיופי, שהיא לא תואמת את המציאות מצד אחד.

קולט אביטל: בהרבה בתי-ספר אין כלי עזר כדי לעזור לילדים האלה להיקלט.

קולט אביטל: התופעה היא יותר רחבה.

קולט אביטל: אנחנו לא יכולים לדבר אך ורק על קבלתו או אי קבלתו של ילד.

קולט אביטל: דרך אגב, יש ערים שלמות שבזמנו לא רצו לקלוט אתיופים, כך שזה מצטרף לתופעה יותר רחבה במובן הזה.

קולט אביטל: אבל אם אנחנו מדברים על התלמידים האתיופים, אנחנו עדיין מרגישים שלמרות כל הישיבות שקיימנו, אין התייחסות כפי שצריכה להיות במשרד החינוך, התרבות והספורט ובמשרד לקליטת העלייה, כי הרי מדובר בשני המשרדים האלה יחד לגבי כל מכלול הבעיות של קליטתם של הילדים האלה במערכת החינוך.

אילן שלגי: בשונה מהדיון בישיבה הקודמת שחלק מכם השתתף בו, שם הדיון אמנם יצא ממקרה פרטי, אבל התייחס לתופעה של התייחסות לא ראויה לעולים שדוברים שפה אחרת בתוך המסגרת.

אילן שלגי: פה יש טענה שנובעת ממקרה פרטי על מסגרת שבכלל לא רוצה לקבל בני עדה מסוימת.

אילן שלגי: הנושא הוא באותו קונטקסט, אבל הוא לכאורה ברמת חומרה אחרת.

אורי אריאל: אולי אפשר לשמוע את נציג משרד החינוך?

אודי בהט: נמצאת פה סגנית מנהלת האגף הבכיר לחינוך מוכר שאיננו רשמי במשרד החינוך, והיא זאת שתיתן הסבר יחד עם אנשי בית-הספר, שאני מקווה שיגיעו במרוצת הדקות האלה.

קולט אביטל: למה רק הסגנית, למה אף פעם אי אפשר לראות את המנהלת?

אילן שלגי: היא היתה פה בישיבה הקודמת.

יעל פרבר: קודם כול, היא כן היתה.

יעל פרבר: היתה תקלה, אנחנו שלחנו את מנח"י - מינהל חינוך ירושלים, ולא ידענו שזה בית-ספר חרדי.

יעל פרבר: ברגע האחרון, בשעה האחרונה, כולם התייצבו.

אודי בהט: אם זאת התשובה הספציפית יחד עם אנשי בית-הספר, אלה דברים שכנראה מאד מאד מעוותים מבחינה אינפורמטיבית במקרה הספציפי.

שוש איפרגן: אני רוצה להתייחס, כמובן, לכתבה בעיתון שבעקבותיה נערך דיון במשרד החינוך ובהשתתפות ההורים הנוגעים בדבר.

שוש איפרגן: מבירור שעשינו, מתברר שההורים לא פנו לשום גורם רשמי בבית-הספר על מנת להירשם לבית-הספר.

אילן שלגי: יש שם ילדים אתיופים בבית-הספר?

שוש איפרגן: בבית-הספר הזה אין, אבל באחד הסניפים של בית-הספר הזה ישנם ילדים אתיופים.

אילן שלגי: אבל בבית-הספר הזה אין – ואילו הם היו פונים לגורם רשמי, האם הם היו מתקבלים?

שוש איפרגן: אני מניחה שכן, לא הבאנו את הדברים לכלל המציאות.

מרינה סולודקין: אז מישהו זרק את ההורים שהתלוננו משער בית-הספר.

שוש איפרגן: לא, ההורים האלה קיימו שיחה עם סייעת הגן שבו נמצאים הילדים שלהם.

שוש איפרגן: אותה סייעת אמרה להם, שלא כדאי להם לפנות לבית-הספר כי היא צופה בעיות.

אילנה כהן: איזה בעיות היא צופה?

שוש איפרגן: בדיון שקיימנו במשרד החינוך בנוכחות ההורים שבהם מדובר, קיימנו שיחת טלפון עם אותה סייעת שהכחישה שאמנם היא אמרה דברים מסוג זה.

מרינה סולודקין: ומה אמרו ההורים של הילדים האחרים?

מרינה סולודקין: זה גם מעניין.

מרינה סולודקין: הם אמרו שהסייעת צודקת, כמו שקרה במקרה של המורה?

שוש איפרגן: אנחנו לא קיימנו דיון עם הורים אחרים, אלא קיימנו דיון עם ההורים האלה.

שוש איפרגן: הנהלת בית-הספר העבירה תגובה חד-משמעית, שאיש לא פנה לשום גורם רשמי בבית-הספר, ואילו הם היו פונים לבית-הספר, הדברים היו נבדקים לאשורם.

יגאל יאסינוב: ועם מי דיבר העיתונאי?

שוש איפרגן: לא אתנו.

יגאל יאסינוב: הוא דיבר עם בית-הספר.

שוש איפרגן: אתנו לא דיבר שום עיתונאי.

שוש איפרגן: הגורם הרשמי של בית-הספר מכחיש שהוא קיים שיחה כזאת.

שוש איפרגן: ההורים ישבו אצלנו בדיון, וההורים אמרו מפורשות שהם לא פנו לשום גורם רשמי, אלא קיימו שיחה עם סייעת בגן הילדים.

דוד טל: את מדברת על הנושא הספציפי.

דוד טל: מה עשה משרד החינוך עם עשרות תלונות קודמות – ודנו בהן כמדומני גם בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות ואפילו גם בוועדת החינוך והתרבות – על כך שאמרו שלא רוצים לראות את האנשים השזופים האלה עם הצבע השחור הזה.

דוד טל: כבר רצינו לשבור את כל הדבר הזה שהיה קיים בשנות ה-50.

דוד טל: מה המסקנה שלכם?

דוד טל: איזה פיקוח יש לכם על הדברים הללו, כדי שלא יישנו שוב ושוב?

דוד טל: הרי זאת לא התלונה הראשונה שלא רוצים לקבל אתיופים.

דוד טל: הרי לא רוצים לקבל אותם בבריכה ובכל מיני מקומות.

דוד טל: מה עשיתם בפועל?

שוש איפרגן: אני יכולה לדבר על האגף שלי, שאמון על בתי-הספר בחינוך המוכר שאינו רשמי.

דוד טל: אני מבקש תשובה ממשרד החינוך.

אילן שלגי: גברת איפרגן, אולי בכל זאת תאמרי את באגף שאת סגנית המנהלת שלו, האגף לחינוך מוכר שאינו רשמי, איך אתם פועלים כדי שתופעה כזאת שבית-ספר מסוים יאמר שהוא לא מקבל ילדים אתיופיים, לא תתרחש.

אילן שלגי: מה אתם עושים בעניין?

שוש איפרגן: אנחנו פועלים לפי הנהלים המקובלים, ובמקרים חריגים שבית-הספר אומר שהוא לא רוצה לקבל ילדים, אנחנו מביאים את מנהל בית-הספר לבירור.

דוד טל: מה עושים לו?

דוד טל: אתם מורידים לו את התקציב?

שוש איפרגן: ישנה סנקציה - -

דוד טל: את יכולה לתת דוגמאות על כמה בתי-ספר הטלתם סנקציות כאלה?

דוד טל: תני לי שמות של בתי-ספר שהטלתם עליהם סנקציות כאלה, בגלל שהם לא רצו לקבל ילדים שחורים לבית-הספר.

שוש איפרגן: אין לי כאלה, כי אין לנו בית-ספר כזה שלא קיבל ילדים במגזר שלי.

דוד טל: באמת?

דוד טל: בכל השנים?

שוש איפרגן: כן.

אילנה כהן: יש לי שאלה לנציגי משרד החינוך.

אילנה כהן: האם יכולה לצאת הוראה לגבי אלה שחלמו בלילה שלא רצו לקבל אותם וחלמו שלא רוצים לקבל אותם?

אילנה כהן: השאלה היא האם משרד החינוך יוציא הוראה ברורה, אם זה בית ספר פרטי או לא, שבתי-ספר שלא ירצו לקבל מישהו בגלל צבע העור שלו או בגלל סיבות אחרות, שיופסק התקצוב שלהם.

אילנה כהן: אתם לא באים לפה בתום לב.

אילנה כהן: מדובר באנשים שהם בדרך כלל ביישנים מאד ורגישים מאד.

אורי אריאל: למה ההתנפלות?

אורי אריאל: יש פה איזו התנפלות, חברים.

דוד טל: אין פה התנפלות.

דוד טל: הרשות המבצעת לא ממלאת את תפקידה, וזאת לא פעם ראשונה שזה קורה.

קולט אביטל: חבר הכנסת טל, יכול להיות שבעיקרון אתה צודק.

אורי אריאל: זה לא הוגן לתקוף ככה פקידים.

קולט אביטל: אבל אני חושבת שהכתובת להתנפלות היא לא סגנית המנהלת.

דוד טל: גברתי, אני לא מתנפל, אלא רק מתקומם.

קולט אביטל: אני מסכימה אתך, אבל הכתובת כרגע מבחינתנו, אם אתה רוצה לקרוא לזה התנפלות או התקוממות, היא השר עצמו, כי השר הוא זה שצריך לענות לנו על שאלות.

קולט אביטל: אולי צריך להגיש שאילתות, בכמה בתי-ספר מדובר, איך הם נכנסו.

אילן שלגי: אנחנו רצינו לשמוע את אנשי משרד החינוך לפני שיתייחסו לדברים חברי הכנסת.

אילן שלגי: רשומים פה כרגע שלושה אנשים שביקשו לדבר, אתה השלישי.

אילן שלגי: אתה תוך כדי להט הדברים לקחת את רשות הדיבור, אבל היא תחזור אליך בהמשך.

אילן שלגי: אנחנו גם נחזור לאנשי משרד החינוך.

אילן שלגי: חבר הכנסת לשעבר, אדיסו מסאלה, בבקשה.

אדיסו מסאלה: קודם כול, אני מברך על כך שוועדת החינוך והתרבות וגם ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות מקיימות דיון בנושא של תלמידים עולים במערכת החינוך.

אדיסו מסאלה: אני מברך גם את חברי הכנסת שיזמו את הדיון.

אדיסו מסאלה: התופעה הזאת היא לא תופעה חדשה עבורנו.

אדיסו מסאלה: כול בני העדה כול הזמן מתריעים שהתופעה הזאת היא תופעה מאד קשה, תופעה שיכולה לסכן את החברה הישראלית כולה.

אדיסו מסאלה: זאת תופעה שמזמן היינו צריכים למגר אותה, כי בשנת 2003 תופעה כזאת שקיימת בחברה הישראלית זאת תעודת עניות לחברה כולה.

אדיסו מסאלה: בית-ספר "צמח" באשדוד הפריד ילדים אתיופיים מכלל התלמידים הפרדה מוחלטת, ומהיום הראשון שנודע לי על כך טיפלתי בזה.

אדיסו מסאלה: הפתרון שמצאנו לא היה פתרון של משרד החינוך.

אדיסו מסאלה: משרד החינוך התגונן וגם תקף אותנו.

אדיסו מסאלה: הוצאנו את הילדים האתיופיים מאותו בית-ספר לבית-ספר אחר, כלומר הפכנו את הילדים שלנו לנוודים, נודדים מבית-ספר לבית-ספר.

אדיסו מסאלה: במקום לחפש פתרון אידיאלי ולהעיף את אותו מנהל בית-ספר שהחליט להפריד את הילדים האתיופיים, משרד החינוך הפך להיות הסניגור של אותו מנהל, והפתרון שמצאנו זה שלקחנו את הילדים שלנו משם.

אדיסו מסאלה: לגבי בית-ספר "רמות" בירושלים, יש פה פן במדינת-ישראל שאני כבר מגלה הרבה שנים.

אדיסו מסאלה: אני חושב שכולם חושבים שזאת מדינה אחת, אבל יש פה שתי מדינות.

אדיסו מסאלה: חינוך עצמאי שלא מכיר בשום פנים ואופן ביהודי אתיופיה כיהודים לכל דבר.

אדיסו מסאלה: במקרה אותו בית-ספר הוא בית-ספר חרדי.

אדיסו מסאלה: אני אפילו לא בדקתי למי הוא שייך.

אדיסו מסאלה: זה גם לא חשוב למי זה שייך – לאגודת ישראל, לחב"ד, לש"ס.

אדיסו מסאלה: אבל אני אומר שמאז ומתמיד כל החינוך החרדי לא מוכן לקבל ילדים אתיופיים, בטענה שיהודי אתיופיה הם לא יהודים במאה אחוז.

אדיסו מסאלה: זאת הטענה הפתטית שלהם.

אדיסו מסאלה: אני זוכר כשהלכו ילדים אתיופיים לבית-ספר חב"ד בצפון, הילדים החרדיים הסתלקו משם וההורים שלהם אמרו: ילדינו לא יישבו באותו ספסל עם ילדים אתיופיים, חס וחלילה.

אדיסו מסאלה: זאת היתה התשובה.

אדיסו מסאלה: אנחנו טוענים שזאת התשובה השגרתית בחינוך העצמאי.

אילן שלגי: והוא מתוקצב על ידי המדינה.

אדיסו מסאלה: לצערי הרב, אותו זרם חינוכי מקבל תקציב ממדינת-ישראל.

אדיסו מסאלה: אנחנו יהודי אתיופיה, בתור אזרחי מדינת-ישראל ומשלמי מסים גם מממנים את אותם בתי-ספר, והם מפלים אותנו בצורה הכי גזענית ומבישה.

אדיסו מסאלה: רבותיי, גננת בגן ילדים אומרת לילד אתיופי קטן לקחת טוש שחור, כשכל הילדים מקבלים טוש אדום.

אדיסו מסאלה: היא מבקשת מהם לצייר לבבות.

אדיסו מסאלה: הילד האתיופי, מסבירה הגננת, יש לו לב שחור, בגלל זה הוא קיבל טוש שחור.

אדיסו מסאלה: הגננת הזאת ממשיכה עד היום להיות גננת באשדוד.

אילן שלגי: אני חושב שזה מקרה של טיפשות, לא של גזענות.

אורי אריאל: אל תיתן להם הנחות.

דוד טל: המקרה הספציפי הזה שהוא מספר עליו זה האבא של הגזענות.

קולט אביטל: בטח.

אדיסו מסאלה: אני פעם חשבתי, שבתי-הספר הטובים מבחינת הרמה שלהם – אין בהם הפרדה, בין אם אלה בתי-ספר ממלכתיים-דתיים, ובין אם הם ממלכתיים כלליים.

אדיסו מסאלה: בתי-הספר היוקרתיים לא מוכנים לקבל ילדים אתיופיים.

אדיסו מסאלה: אני פעם חשבתי שאולי זה בגלל המנהל הספציפי באחד מבתי-הספר, אבל חברת הכנסת יולי תמיר, השרה לקליטת העלייה לשעבר, אמרה שהתופעה היא תופעה ישראלית, ולא רק תופעה בית-ספרית.

אדיסו מסאלה: אסור לעשות את ההפרדה הזאת.

אדיסו מסאלה: מה לעשות, יש גזענות בחברה הישראלית.

אדיסו מסאלה: יש גזענות.

אדיסו מסאלה: אולי התופעה היא לא כל-כך רחבה.

אדיסו מסאלה: בעיניי, התופעה הולכת ומתפשטת.

אדיסו מסאלה: זאת הסכנה שלנו.

אדיסו מסאלה: כשאני מגיע היום לאותו בית-ספר יוקרתי שלא מוכן לקלוט ילדים אתיופיים, מנהל בית-הספר בלחש אומר לי: אדיסו, הבעיה זה לא איתי, תביא לי איזה 10 ילדים אתיופיים כדי שלא יתבלטו, כי ועדי ההורים עלולים להתנגד לקליטה של ילדים אתיופיים, או שהם יבריחו את הילדים שלהם מבית-הספר.

אדיסו מסאלה: היום ילדים ישראלים ותיקים בורחים מבתי-הספר שילדים אתיופיים נקלטים בהם.

אדיסו מסאלה: סגרנו שני בתי-ספר, אחד מהם ברחובות, בית ספר "הדרים" שהפך להיות לאט לאט בית-ספר אתיופי ב-100%.

אדיסו מסאלה: בית-ספר נוסף בחדרה נסגר, כי הפך להיות בית-ספר לילדים אתיופיים.

אדיסו מסאלה: אני אקח אתכם לקריית משה ברחובות.

אדיסו מסאלה: זאת שכונה שבה שישה גני ילדים על טוהרת הילדים האתיופיים.

אדיסו מסאלה: אלה ילדים שנולדו פה במדינת-ישראל, אז על איזה פער אתם מדברים?

אדיסו מסאלה: אלה ילדים אתיופיים שנולדו פה.

אדיסו מסאלה: מה נגיד לאותם ילדים שיושבים לבד וחיים בתוך החברה הישראלית?

אדיסו מסאלה: נגיד להם שישראלים לא מוכנים לשבת אתנו?

אדיסו מסאלה: זה מה שאנחנו נגיד להם?

אדיסו מסאלה: אז אל תדברו על אינטגרציה, אל תדברו על קליטת העלייה.

אדיסו מסאלה: נכון שהחברה הישראלית מרימה את הדגל של קליטת העלייה.

אדיסו מסאלה: הדגל הזה מתנוסס לנגד עיניי כבר הרבה שנים, אבל החברה לא עוסקת בקליטת העלייה הלכה למעשה.

אדיסו מסאלה: זאת הבעיה שלנו.

אדיסו מסאלה: לכן, אם הפתרון לא יהיה מערכתי וכולל, רק להתנפל על בית-ספר כזה או אחר, חבל על הזמן, כי לא נצליח למגר את התופעה הזאת.

אדיסו מסאלה: אל תשכחו שאולי ילד רוסי שמגיע בגיל קטן מאד יכול לפתור את הבעיה של המבטא, אבל לגבי ילדים אתיופיים זה לא רק מבטא.

אדיסו מסאלה: בקלי קלות מזהים אותם בגלל צבע העור שלהם.

אדיסו מסאלה: לכן, התופעה הזאת היא תופעה ישראלית, שיש למגר אותה במהירות, ולפי דעתי ממשלת ישראל צריכה להתגייס בצורה מאד רצינית, על מנת שנוכל להרחיק את התופעה הזאת מקרבנו.

קולט אביטל: ממחקרים שאני ראיתי, מסתבר שחלק מ"הבעיה" של בתי-הספר הממלכתיים-דתיים זה שהם חוששים משידוכים.

אדיסו מסאלה: יש אפילו תופעה חדשה – מה הם עושים באותם בתי-ספר שבהם קלטו ילדים אתיופיים?

אדיסו מסאלה: פותחים גם "כיתת קלט".

אדיסו מסאלה: כשאני שואל למה פותחים כיתת קלט לילדים אתיופיים, כשלומדים שם אפילו ילדים שגדלו פה, אומרים לי שזה בגלל שקשה להם בעברית ובמתמטיקה ורוצים לתת להם הרבה שעות לימוד ולהכניס את המורה הכי טובה.

אדיסו מסאלה: אנחנו יודעים שזאת לא הסיבה.

אדיסו מסאלה: הסיבה היא ליצור הפרדה אפילו בתוך בית-הספר, על מנת שלא יישבו בכיתה רגילה.

שולה מולא: קודם כול, מספיק להסתכל על ההישגים הלימודיים של הילדים האתיופיים כדי לראות שיש שם אפליה, אם 73% מהילדים האתיופיים בבתי-הספר היסודיים מתחת לממוצע ו-68% בחטיבה מתחת לממוצע, ואנחנו כאן כבר הרבה שנים - 15-20 שנה בארץ - והמצב לא משתפר.

שולה מולא: לגבי בית-הספר הספציפי "רמות" שבגללו הגענו לכאן, זה בכלל לא משנה.

שולה מולא: על כל סיפור אחד כזה יש הרבה סיפורים שלא מגיעים לידיעתנו.

שולה מולא: יש הרבה ילדים שלא יודעים לאן לפנות.

שולה מולא: בעניין מדיניות משרד החינוך, אין שום מדיניות לקליטת עלייה.

שולה מולא: אני יודעת שאין שום מדיניות לקליטת עלייה מאתיופיה, ואודי יודע את זה, כי אנחנו מדברים על זה הרבה.

שולה מולא: אין שום סנקציה נגד מורה או מנהל, שאומר בפומבי לילדים אתיופיים כל מיני דברים גזעניים.

שולה מולא: המורה מבית-ספר "רמב"ם" לפני שלוש שנים, מה עשו איתה?

שולה מולא: הזיזו אותה מכאן לכאן, וזה כל מה שמשרד החינוך יכול לעשות, וזה מה שהוא עושה.

שולה מולא: אני חושבת שהקמפיין זה דבר אחד שצריך לעשות אותו, אבל חייבים להשקיע הרבה הרבה מאמצים אמיתיים בשיפור ההישגים של הילדים האתיופיים, כי נוצרה לצערי משוואה "אתיופיים שווה הישגים נמוכים".

שולה מולא: האתיופיים בעצמם מאמצים את הסטריאוטיפים ואת התדמית, שגם מערכת החינוך, גם המורה וגם התקשורת נותנים לנו, וזאת הצרה הכי גדולה.

שולה מולא: אתם כחברה, כולנו כחברה, מחמיצים כאן תהליך, כי אנחנו רצינו להיות חלק מהחברה, אנחנו רצינו להשקיע, ואתם ומערכת החינוך וכל המערכות לא נותנות לנו את ההזדמנות, כי מספיק שמסתכלים על הצבע החום וחושבים שירדנו אתמול מהעצים, וזאת הבעיה האמיתית.

שולה מולא: אנחנו חייבים כולנו להתגייס לעניין, כי עוד מעט הולך להיות מאוחר, כמו שחברי אדיסו אמר.

אילנה כהן: ולצבא הם שווים, כי מגייסים אותם.

אילן שלגי: גברת מולא, הדברים שלך - וכמובן גם הדברים של מר מסאלה - הם מאד כנים וכואבים ונוגעים ללב, ותדעו שפה כן מתייחסים להם ברצינות.

יולי תמיר: אני חושבת שאם יוכח שבית ספר כזה או אחר חוסם את שעריו בפני ילדים אתיופיים, הוא לא ראוי לתקצוב ממשלתי באופן חד-משמעי.

יולי תמיר: דרך אגב, לא רק אתיופיים, אלא כל בית-ספר שעושה אפליה על איזשהו בסיס.

יולי תמיר: אני מסכימה עם מה שאמר פה חבר הכנסת איוב קרא קודם, אפליה היא אפליה ושוויון הוא שוויון.

יולי תמיר: הכלל הזה הוא כלל ברזל, והוא צריך להיות כלל שמשרד החינוך מאמץ אותו, ואין פה שום הנחות ושום הסברים.

יולי תמיר: אני רוצה להגיד שני דברים מעבר לזה, גם מעבר למה שאמרתי קודם, כי אני חושבת שמה שאמרתי קודם על מסע הסברה ארצי כולל גם את העניין הזה של היחס לעולי אתיופיה.

יולי תמיר: יש שתי בעיות אינהרנטיות לעולי אתיופיה, שצריך לפתור אותן.

יולי תמיר: האחת – האפליה המסיבית שלהם בצורה לא הוגנת לחינוך הממלכתי-דתי.

יולי תמיר: מכיוון שנעשה מהלך שמחייב אותם בגיור, וכיוון שיש התניה של הגיור שהילדים ילכו לבית-ספר הממלכתי-דתי, נוצרת פה תופעה מתמשכת של שחיקת החינוך של הילדים מאתיופיה שנקלעים לבתי-ספר חלשים, ובתי-הספר האלה נהיים עוד יותר חלשים.

יולי תמיר: המערכת לא תומכת בבתי-הספר האלה, ובסופו של דבר התוצאה היא טרגית לגבי כל הילדים שלומדים בבתי-הספר האלה.

קולט אביטל: אגב, לפעמים בניגוד לדעתו של משרד החינוך.

יולי תמיר: אנחנו זוכרים איך טיפלנו אז בבית-ספר "רמב"ם" בקריית משה ובתי-ספר אחרים.

יולי תמיר: בתי-הספר האלה קורסים, אבל להורים אין ברירה.

יולי תמיר: הכל נובע מחשדות אפלים לגבי היהדות שלהם, לגבי הצורך בגיור, לגבי העובדה שאם הילדים לא ילכו לבתי-ספר דתיים ההורים לא יוכלו להתגייר.

יולי תמיר: יש כאן מערכת של לחצים לא לגיטימית ולא רצויה מטעם הרבנות.

יולי תמיר: היא פוגעת בכולם, והיא פוגעת בראש ובראשונה בילדים, כך שצריך לטפל בבעיה ובשורשים שלה.

קולט אביטל: יולי, זאת התניה כמעט בחוק.

יולי תמיר: לא, זאת התניה בכוח.

יולי תמיר: אם בעיר יש שלושה בתי-ספר ורק אחד הוא ממלכתי-דתי, כל הילדים האתיופיים מופנים לבית-ספר הממלכתי-דתי.

יולי תמיר: בהרבה מקרים, בתי-הספר בממלכתי-דתי הם היותר חלשים בעיר.

אורי אריאל: על סמך מה את אומרת כזה דבר?

יולי תמיר: תבדוק את זה סטטיסטית.

יולי תמיר: תבדוק את פיזור בתי-הספר הממלכתיים-דתיים בארץ, איפה הם נמצאים מבחינה סוציו-אקונומית, ותראה שזה נכון.

יולי תמיר: דיברנו על רחובות?

יולי תמיר: תבדוק את בתי-הספר הממלכתיים-דתיים ברחובות ואת הממלכתיים ברחובות, ותראה שיש עולם של הבדלים.

יולי תמיר: הילדים מופנים לבתי-הספר היותר חלשים, הם מקבלים פחות סיוע, ורק מחמירים את מצבם.

יולי תמיר: זה הדבר הראשון ששתי הוועדות יחד צריכות לטפל בו ולהיאבק עליו, כי לא יכול להיות שהמצב הזה ימשיך.

יולי תמיר: דרך אגב, ההרגל הזה לשלוח את הילדים לממלכתי-דתי כבר עובר לדור שני ושלישי.

יולי תמיר: כשאני הייתי בזמנו במשרד העלייה, הקליטה והתפוצות, הכנו תוכנית מפורטת לפרויקט לאומי לטיפול במצוקה החינוכית של יהודי אתיופיה.

יולי תמיר: הפרויקט הזה הוכן יחד עם הקהילה ועם הסוכנות, ועבר את כל התהליכים ונתקע.

יולי תמיר: יש היום פרויקט, הוא מוכן, הוא כתוב, הוא נעשה יחד עם הקהילה ועם הסוכנות, והממשלה הזאת לא אישרה אותו, והוא תלוי ב-matching של הממשלה.

יולי תמיר: אמרה נכון שולה, הפער הזה רק הולך וגדל מדור לדור.

יולי תמיר: כבר לא מדובר על ילדים עולים, אלא על ילדים ילידי הארץ.

יולי תמיר: צריך לקחת בחשבון, שרוב הילדים שאנחנו מדברים עליהם היום הם ילידי הארץ, והילדים האלה לא זכו מעולם להזדמנות שווה.

יולי תמיר: מערכת החינוך צריכה לטפל בזה טיפול שורש.

יולי תמיר: אין פה קוסמטיקה, אי אפשר רק לעשות פעם בכמה זמן משהו קטן.

יולי תמיר: צריך להתחיל מהיסוד, צריך להתחיל בעבודה עם הילדים האלה מגיל הגן, צריך להכין אותם נכון לבית-ספר, צריך לעזור להם במהלך השנים הראשונות, כדי שהם יצליחו.

יולי תמיר: עובדה היא שכשנותנים סיוע נכון ונותנים הזדמנויות, יש היום 2,200 או 2,500 סטודנטים אתיופיים באוניברסיטאות Aמצליחים מאד ומשתלבים יפה.

יולי תמיר: אין מתן הזדמנות שווה במדינת-ישראל בכלל ולילדים אתיופיים בפרט, וזאת הבעיה שצריכה להטריד אותנו.

יולי תמיר: בלי זה, כל פעם תהיה פה עוד התכנסות וכולם יגידו כמה חבל.

יולי תמיר: אם זה לא יתורגם הלכה למעשה לפעילות חינוכית בשטח, אנחנו סתם זורקים מילים לאוויר.

יוסי שריד: לחברה הישראלית יש קושי מובן להסתכל על עצמה בראי ולראות את עצמה כפי שהיא באמת, ולא כפי שהיא היתה רוצה להיות.

יוסי שריד: מה לעשות, בחברה הישראלית יש גילויים מאד מאד חריפים של גזענות.

יוסי שריד: אומרים, אנחנו החברה הישראלית גזענית?

יוסי שריד: איך זה יכול להיות, הרי זה דבר והיפוכו.

יוסי שריד: זה יכול להיות.

יוסי שריד: אגב, גזענות לא רק כלפי עולים מאתיופיה, אם כי אני מסכים עם אדיסו מסאלה שכאן אולי הגזענות היא חריפה במיוחד, בגלל סיבות שלא תלויות בעולים מאתיופיה, והם כנראה גם לא יוכלו לשנות אותן.

יוסי שריד: על אקצנט אפשר איכשהו להתגבר, על דברים אחרים כנראה שאי אפשר וגם לא צריך.

אילנה כהן: אלא אם הם ישנו את הד.נ.א שלהם...

יוסי שריד: הגילויים הגזעניים שהם גילויים חריפים בכל החברה הישראלית הם חריפים במיוחד, על פי מיטב ניסיוני והיכרותי, בתוך החינוך העצמאי, בגלל מה שאמרה כאן חברת הכנסת קולט אביטל ואחרים, בגלל השאלה האם הם כן יהודים או לא יהודים, האם הם יהודים לפי ההלכה, יהודים בגיור לחומרה, לא בגיור לחומרה וכל הקשקושים האלה.

יוסי שריד: לכן שם האפליה היא בוטה באופן מיוחד.

יוסי שריד: מה שקצת מאכזב זה התשובות של משרד החינוך.

יוסי שריד: אפשר להגיד: אנחנו לא יודעים, לא מספיק עקבנו, לא מספיק הכרנו, אבל להגיד שהיה איזה דיבור עם איזו סייעת ושכתוצאה מזה התפתחה כל השערורייה הזאת זה לא דיבור רציני, ואני אגיד לך גם למה, כי מה שקובע זה השורה התחתונה, זה המצב לאשורו כפי שהוא, ומה הוא המצב?

יוסי שריד: המצב הוא שבבית-הספר הזה אין ולו תלמיד אתיופי אחד.

יוסי שריד: זה שאת אומרת שבאותה בעלות בבית-ספר אחר יש תלמידים אתיופיים, הרי זה לא פותר את הבעיה, אלא רק מחמיר אותה.

יוסי שריד: זאת אומרת, מה אנחנו למדים מזה?

יוסי שריד: אנחנו למדים שהרשת הזאת, כדי לצאת ידי חובה, בנתה עוד בית-ספר כדי שלשם היא תוכל להוליך את הספק יהודים, חצי יהודים, לא יהודים - והשד יודע מה – כדי לשמור על טוהרת היהודים בבית-הספר האחר.

יוסי שריד: הרי זה לא מקל על הבעיה, אלא זה רק מחריף את הבעיה.

יוסי שריד: היו דברים מעולם.

יוסי שריד: השאלה היא מה המסר שהמנהיגות החינוכית מוסרת לכל המערכת.

יוסי שריד: תאמינו לי שכשמוסרים מסר, זה מחלחל מייד וכולם יודעים למה הם צריכים להתכוון ואיך הם צריכים להתנהג ומה התשובות שהם אמורים לתת.

יוסי שריד: היו דברים מעולם, ואולי אדיסו מסאלה זוכר את זה.

יוסי שריד: אם המנהיגות החינוכית בעצמה לא מטפלת בזה באופן בלתי אמצעי ובמישרין, לא יקרה דבר, לפחות בהתחלה, כי אחר כך המסר עובר, ועל פי המסר כבר מתכווננים, ואנחנו מכירים את טבע הביורוקרטיה.

יוסי שריד: נשאלה כאן השאלה האם אי פעם ננקטו סנקציות.

יוסי שריד: היתה פעם איזו שערורייה בנתניה.

יוסי שריד: בעקבות השערורייה הזאת בנתניה, המנהלת הזאת "הלכה הביתה".

שולה מולא: היא הלכה לבית-ספר אחר.

יוסי שריד: לא, היא הלכה הביתה.

אדיסו מסאלה: הוציאו אותה מבית-ספר "רמב"ם" ושלחו אותה לבית-ספר אחר.

יוסי שריד: ולא רק שהיא הלכה הביתה, אלא אם אתם זוכרים היטב, היתה אז רביזיה שלמה בבתי-הספר בנתניה, ואז לא השלימו עם התמונה הזאת שיש מספרים אולי גדולים מדי על-פי הצרכים החינוכיים, ופיזרו את הילדים בכל בתי-הספר.

יוסי שריד: אבל זה היה כתוצאה מהתערבות מאד חדה וחלקה של המנהיגות החינוכית, שבלעדיה זה לא יקרה.

יוסי שריד: סנקציות בחינוך הן דבר בעייתי, משום שכשאתה מטיל סנקציה על בית-ספר, אתה בעצם לא מטיל את הסנקציה על המנהל, אלא התלמידים וצריך להבין את זה.

דוד טל: למה, אם אני שולל לו רשיון?

יוסי שריד: זה לא עניין של רשיון.

יוסי שריד: כשנקטו נגד

יוסי שריד: כם בסנקציות, כשהיית חבר מפלגת ש"ס ולא בעם אחד המתקדמת, אתם לא כל-כך אהבתם את זה לפי מיטב זכרוני ועשיתם מזה הרבה עניינים.

יוסי שריד: אבל מה, תאמינו לי שאדם קרוב אצל עצמו והמנהל קרוב אצל עצמו, והסנקציה צריכה להיות שהמנהל הולך הביתה.

יוסי שריד: זו צריכה להיות הסנקציה.

יוסי שריד: הסנקציה צריכה להיות שהמנהל הולך הביתה.

יוסי שריד: תאמינו לי, המנהל קרוב אצל עצמו, וזה יותר מעניין אותו מאשר סנקציות אחרות.

יוסי שריד: הדבר האחרון שאני רוצה לומר – אני מציע לחברינו הנציגים האתיופיים להיות ממש על המשמר, כי הדברים שאנחנו עוסקים בהם עכשיו הם דברים חשובים והם ברומו של עולם, אבל יכול להיות שבהשוואה לדברים אחרים הם אולי לא הכי חשובים, אם בכלל אפשר להגדיר את זה כך.

יוסי שריד: אני לא יודע אם אתם יודעים, אבל פעם היתה ועדת אבוקסיס, שהמליצה המלצות, חלק מההמלצות בוצעו, חלק מההמלצות לא בוצעו.

יוסי שריד: אני אתן לכם רק דוגמה אחת, ואתם לא צריכים יותר מדוגמה אחת.

יוסי שריד: אחד המפעלים היפים שהיו למשל, והוכח שהוא מפעל חשוב, עניין המגשרים, החל בשנה הבאה נגמר ולא יהיה.

אודי בהט: למה?

יוסי שריד: זה עוד פעם לא נכון?

יוסי שריד: זה כתוב שחור על גבי לבן בתוכנית הקיצוצים שלכם.

יוסי שריד: איפה תוכנית הקיצוצים?

אודי בהט: אף לא מגשר אחד משום בית-ספר בארץ.

יוסי שריד: אבל זה כתוב שחור על גבי לבן בתוכנית הקיצוצים שלכם.

יוסי שריד: כל פעם אומרים לא נכון, ואחר כך אני צריך להביא את הנייר כדי להוכיח.

יוסי שריד: כל פעם אומרים "לא נכון" – המשא ומתן הקואליציוני לא נכון, שום דבר לא נכון.

יוסי שריד: אני כבר מודיע לכם שעניין המגשרים מבוטל בתוכנית הקיצוצים.

אודי בהט: חבר הכנסת שריד, מחזור ג' של הקורס החדש למגשרים נפתח בשבוע הבא.

יוסי שריד: הקורס נפתח, אבל מי אומר שיהיו מגשרים?

יוסי שריד: הקורס נפתח, בסדר.

יוסי שריד: עוד לא שמעתם על הקיצוץ.

יוסי שריד: אז בואו נראה מה כתוב במסמך של משרד החינוך.

יוסי שריד: דרך אגב, משרד החינוך והתרבות והספורט, מנהל כלכלה ותקציבים, אתה מכיר מנהל כזה?

אודי בהט: כן.

יוסי שריד: אני עושה לך reference כדי להקל עליך.

יוסי שריד: בחינוך התיישבותי א' כתוב "ביטול הכשרת מדריכים ומגשרים לאתיופים ופעולות לתלמידים נזקקים".

יוסי שריד: לא נכון?

יוסי שריד: מי אתה שתגיד שזה לא נכון?

יוסי שריד: זה משרד החינוך, המינהל לכלכלה ותקציבים.

אודי בהט: לא אמרתי שזה לא נכון.

יוסי שריד: אז מה אמרת?

אילן שלגי: הוא אומר שהוא יותר מעודכן.

אודי בהט: אמרתי שכל המגשרים החינוכיים שהוכשרו על-ידי פידל ועל-ידי תוכנית קרב שפועלים בבתי-הספר במדינת-ישראל הם ממשיכים לעבוד, על-פי מיטב ידיעתי.

יוסי שריד: אני אגב המעטתי.

יוסי שריד: אני אמרתי רק ביטול המגשרים.

יוסי שריד: עכשיו כשאני קורא את זה פעם נוספת, אני רואה שכתוב "ביטול הכשרת מדריכים ומגשרים לאתיופים", זאת אומרת שאלה גם מגשרים וגם מדריכים.

קולט אביטל: הם סומכים עכשיו על קרן קרב.

אילן שלגי: מר בהט, אנא בדוק את זה.

אילן שלגי: זה מאד קרוב אליך.

אילן שלגי: כתוב לנו בבקשה מכתב, מה לא ברור פה ומה השתנה.

משה גפני: אולי יש "כמה" משרדי חינוך?

אילן שלגי: נמצא פה נציג של החינוך הפרטי.

יעל פרבר: בית-הספר שייך למנח"י – מינהל חינוך ירושלים – חרדי.

יעל פרבר: נמצא כאן סגן מנהל מנח"י חרדי.

משה גפני: אבל את יודעת שהחינוך העצמאי זה לא מנח"י חרדי.

אילן שלגי: מר הכט, האם אתה יכול לדבר בשם בית-הספר או בעניין בית-הספר?

יהודה הכט: אני בא מאגף החינוך החרדי של עיריית ירושלים.

יהודה הכט: אנחנו הזמנו את מנהל בית-הספר לכאן, ואנחנו נתקלנו בעניין הזה הבוקר בשעה 8:30 ולא הספקנו להתארגן.

משה גפני: איזה בית-ספר זה?

יהודה הכט: התורני ברמות א'.

משה גפני: זה לא שייך לחינוך העצמאי.

אילן שלגי: בסדר, אנחנו הרי פה כדי ללמוד.

משה גפני: כל הדתיים אמנם אותו דבר, אבל בכל אופן יש הבדל.

משה גפני: ..

אילן שלגי: אנחנו יודעים, לפעמים יש בתי ספר משני צדי הרחוב שהם מחצרות שונות.

קולט אביטל: חבר הכנסת גפני, אני משוכנעת שאתה לא מסכים לכך שלא יקבלו ילדים אתיופיים לבית-הספר.

אילן שלגי: מר הכט, איפה הבעיה?

יהודה הכט: אנחנו נחשפנו הבוקר לבעיה, לא למדנו אותה, ולכן אני לא יכול להגיב.

יוסי שריד: למה הבוקר?

קולט אביטל: למה הייתם צריכים ללמוד את זה?

קולט אביטל: היום לא קוראים עיתונים?

אילן שלגי: אבל זה הופיע בעיתונים.

יהודה הכט: נחשפתי הבוקר לבעיה.

אילן ליבוביץ: בדיון במשרד החינוך אתם לא השתתפתם?

קריאה: לא.

יוסי שריד: מה אתה קורא, "המודיע"?

יעל פרבר: בנימין כהן לא יודע מה הבעיה?

קולט אביטל: זה רק מראה כמה שמשרד החינוך גם מסביר להם מה לעשות.

קולט אביטל: הם אפילו לא ידעו את זה, האם משרד החינוך בכלל העיר להם?

אילן שלגי: מר הכט, אנחנו מקיימים פה דיון מהיר בעקבות פנייתם של שני חברי כנסת שקראו בעיתון שבית הספר התורני ברמות א' שבירושלים סירב לקבל תלמידים אתיופיים.

יוסי שריד: אני מציע לתת למר הכט לדבר, כי אין לי ספק שדבריו יהיו מעניינים מאד, כי הוא מדבר על דבר שאין לו מושג.

יוסי שריד: אני למדתי שכשאנשים מדברים על דברים שאין להם מושג, הם מאד מעניינים, אז בואו נשמע אותו.

יוסי שריד: ..

אילן שלגי: תסביר לנו בכל זאת מה זה בית-הספר הזה.

יוסי שריד: ראית שגם לנציגי משרד החינוך לא היה מושג על מה הם מדברים, והם הצליחו מאד, אז בוא תתחרה איתם.

יוסי שריד: ..

קולט אביטל: אבל גם אם הם לא ידעו על זה, משרד החינוך גם לא הביא את זה לידיעתם.

יהודה הכט: מדובר בבית-ספר בבעלות פרטית, אגב שלא שייך לחינוך העצמאי, ואת זה אני כן יודע.

משה גפני: אתם אנשי "שינוי" רוצים שהחינוך העצמאי יהיה בבעלות פרטית, זה מה שאתם רוצים שיהיה.

משה גפני: זה החוק של חבר הכנסת בריזון, ואתה גם חתום עליו.

משה גפני: אין לכם מושג מה שאתם עושים.

אילן שלגי: מר הכט, האם מדובר בבית-ספר שמתוקצב על-ידי המדינה?

יהודה הכט: באופן עקרוני – כן.

יהודה הכט: יותר נוח לי להגיד שהוא זכאי לתקצוב.

אילן שלגי: האם יש שם תלמידים אתיופיים?

יהודה הכט: לא בדקתי.

יהודה הכט: הבוקר נחשפתי למקרה הזה.

יעל פרבר: למה מנהל בית-הספר לא בא?

יולי תמיר: האם אפשר לבקש ממנח"י ירושלים לקבל בעוד מספר ימים דוח על פריסת הנוכחות של ילדים ממוצא אתיופי בבתי-הספר של החינוך הממלכתי-דתי, הממלכתי והחרדי?

יולי תמיר: אם אפשר, כדי שיהיה לנו גם אומדן, אבקש לקבל גם את מספר עולי אתיופיה באותה שכונה, כי יש שכונות שאין בהן בכלל עולים.

יולי תמיר: כדי לקבל תמונה נכונה, צריך לדעת מה נוכחות העולים באותה שכונה ומה מספר הילדים בבתי-הספר, וכך נדע האם יש בעיה.

אילנה כהן: וגם בגנים.

אודי בהט: מכיוון שאת הפרטים יעבירו מאוחר יותר בגלל תקלה טכנית של הנוגעים בדבר, אני לא רואה את עצמי פטור מלהתייחס למגוון ענק של דברים, שחלקם משולל כל יסוד, מנותק מהמציאות לחלוטין, וחלקם נקודתית נכון וחלקם טופל עד היסוד בצורה מאד רגישה.

אודי בהט: בלי שום קשר לזה, כל תופעה שאנחנו נתקלים בה מייד זוכה לטיפול, זוכה לגינוי ולכל מה שצריך לבוא לידי ביטוי.

אודי בהט: אני רוצה להביא רק דוגמה אחת.

אודי בהט: לגבי בית-ספר "רמב"ם", פה בוועדה נשמעו שתי דעות הפוכות בדיוק לגבי אותה מורה אחת.

אודי בהט: חבר הכנסת שריד אמר שהיא בכלל בבית, ופה נאמר שהיא כבר עובדת בבית-ספר סמוך עידן ועידנים.

אילנה כהן: איפה היא עכשיו?

אילנה כהן: אבל זאת לא השאלה.

אילן שלגי: מר בהט, האם אתם פעם עצרתם תקציב לבית-ספר שלא מקבל תלמידים על רקע אפליה?

אילן שלגי: האם קרה פעם שעצרתם תקציב מסיבה כזאת?

קולט אביטל: הוא לא יודע.

אודי בהט: זאת ההזדמנות לומר דברים מאד חמורים, לא רק באשר למקרה זה או אחר, אלא באשר למדיניות ובאשר להישגים.

אודי בהט: אני חושב שאני לא פטור מלהעלות את הדברים האלה, כי אלה הדברים העקרוניים.

אודי בהט: כל נציג של העדה היקרה הזאת יודע עד כמה על כל מקרה שאנחנו שומעים, מייד אנחנו רצים לשטח ומבצעים את מה שצריך.

אודי בהט: יודעת את זה חברתי שולה מולא.

אילן ליבוביץ: שמענו על הפתרון של "צמח".

אודי בהט: מדיניות הפיזור של יוצאי אתיופיה המגיעים לארץ במרכזי הקליטה בפריפריה היא לא של משרד החינוך, והמצב הזה הוא נתון עבור משרד החינוך.

אודי בהט: חברת הכנסת יולי תמיר יודעת את זה גם כן.

אילנה כהן: אבל ההקצבה היא של משרד החינוך.

קולט אביטל: זה לא שייך.

אודי בהט: שילובם של העולים החדשים מאתיופיה בבתי-הספר הממלכתיים-דתיים בפריפריה, כפי שאמרה חברת הכנסת תמיר מתוך ידיעה, הוא לא בגלל מדיניות של משרד החינוך, אלא בגלל בתי-הדין הרבניים, בניגוד למדיניות משרד החינוך שתומך בפיזורם גם בממלכתי - זאת מדיניות ויש מדיניות.

אודי בהט: לתת זכויות 12 שנים ואפילו קצת יותר לעולי אתיופיה בכל מערכת החינוך מכיתות א' עד י"ב זאת מדיניות.

אודי בהט: לאפשר רישום חופשי היום לכל הורה שרוצה, איפה שהוא רוצה, כולל מימון הסעות - -

שולה מולא: לא נכון.

שולה מולא: יש מקרים רבים של ילדים שרוצים ללמוד בבתי-ספר טובים, ואתם לא מאפשרים את זה.

דוד טל: למה אתם לא מפגיזים את הוועדה עם הדוגמאות האלה?

אילן שלגי: גברת מולא, תשלחו לנו מכתבים.

שולה מולא: בסדר.

אודי בהט: היה ניסיון להגביל את מספר הילדים על מנת ליצור אינטגרציה טובה וראויה.

אודי בהט: זה היה ניסיון שהוא פרי מדיניות.

אודי בהט: בסופו של דבר, בגלל הסיפור עם הבג"צ - -

אילן שלגי: זה היה המקרה בחדרה.

אודי בהט: המדיניות הזאת נמשכת.

אודי בהט: אנחנו חושבים שאינטגרציה ראויה היא אחד המפתחות, אחד הפתרונות ואחת הדרכים לטפל בנושא.

אודי בהט: בית המשפט החליט אחרת – היה על זה בג"צ, ואנחנו ביטלנו בהנחיית המנהלת הכללית את המכסות, והיום כל הורה יכול לרשום באזור הרישום שלו את ילדיו באופן חופשי לחלוטין.

אודי בהט: היו שם 95% מבני העדה.

אודי בהט: אף על פי כן, המדיניות שלנו באשר לאינטגרציה נשארה.

אודי בהט: המנהלת הכללית הודיעה שאם יש באותו אזור רישום של ההורים יותר מאחוז אינטגרציה סביר – לא 2% של ילדים – את אותם 25%-30%, בלי לספור אותם, יוכל הורה לשלוח את ילדיו גם מחוץ לאזורי הרישום, ולא רק יוכל אלא גם יקבל מימון של ההסעות.

אודי בהט: אפשר להגיד שזה לא נכון, אבל אני יכול לתת לפחות דוגמה אחת כאן.

אודי בהט: הורים שגרים היום בחיפה נוסעים לעתלית בוקר בוקר.

אודי בהט: בכל מקרה שישנה בעיה, אבקש להביא אותה לידיעתי, והיא תטופל במקום על פי הנחייתה של המנהלת הכללית.

משה גפני: התקציב למגשרים בוטל או לא בוטל?

אודי בהט: הרב גפני, מה לעשות, במדינת-ישראל יש משרד חינוך אחד, ובכל זאת ישנו המינהל לחינוך התיישבותי שהוא, כידוע לכולם, חלק קצת נפרד ממשרד החינוך הכללי.

אודי בהט: הסעיף הזה שחבר הכנסת שריד קרא נקרא מתוך הקיצוצים המאוימים של המינהל לחינוך התיישבותי.

אודי בהט: יש קרוב ל-100 מגשרים חינוכיים בבתי-הספר.

אודי בהט: כרגע אין כוונה, ושרת החינוך הודיעה את זה ואתמול היא אמרה עוד פעם – ונציגי העדה שמעו את זה ממנה גם אתמול – שנכון לרגע זה אין קיצוץ של שקל בתקציב קליטת העלייה הכללית של משרד החינוך, והמגשרים ימשיכו בפעולתם כרגיל ומחזור ג' הולך להגדיל את פעילותו.

אודי בהט: אנחנו מקווים למצוא עוד מימון גם לפרויקט הלאומי, שחברת הכנסת תמיר דיברה עליו.

אודי בהט: האם אין מדיניות?

דוד טל: עם כל הכבוד, אני רוצה להתנצל בפני גברת איפרגן ולומר שלא היתה לי כוונה לתקוף אותה, אלא את המשרד שהיא מייצגת לצורך העניין.

דוד טל: בכל מקרה, אני חושב שאסור שצבע העור יהיה מפתח לכניסה לבית-ספר כזה או אחר.

דוד טל: זה אסור.

דוד טל: לצערי, זה קורה גם בבתי-ספר אחרים, אפילו בעדה שלי, בעדה החרדית.

דוד טל: ילדים ספרדיים לא מתקבלים לבית-ספר של ילדים אשכנזיים.

דוד טל: אני לא מדבר על כולם, אבל אני אומר שיש כאלה.

דוד טל: בחינוך החרדי יש גם דברים כאלה, וצריך לצאת נגד זה.

דוד טל: בשנות ה-50 התופעה הזאת היתה תופעה בלתי נסבלת, וגם היום היא בלתי נסבלת.

דוד טל: אני הייתי נוהג יחד עם דדי צוקר בשנים קודמות בקדנציות קודמות – כל אחד מאתנו היה קורא משהו.

דוד טל: הוא היה קורא שירי אלתרמן, "עננים על ראשינו הרוח איתן", וממנו למדתי כמה "אלתרמנים" כאלה, ואני הייתי קורא מהספר של אלוף משנה יהודה מלכה כמדומני, שאסף את הפרוטוקולים של הסוכנות, ותיאר איך הסוכנות התנהגה כלפי הספרדים.

דוד טל: הייתי קורא את זה, לא כדי לפתוח פצעים.

דוד טל: תמיד ציינתי שכך אסור לנו לנהוג לא כלפי העולים הרוסים שמגיעים ולא כלפי האתיופים.

דוד טל: אנחנו צריכים להישמר מהדבר הזה, אם אנחנו רוצים לשמור על החברה שלנו.

דוד טל: לסיכום, אני חושב שאנחנו חייבים לתבוע פה פתרון כללי של כל המערכת הזאת.

דוד טל: הוועדה הזאת חייבת להמשיך ולבקר את הנושא וללוות אותו.

דוד טל: היא צריכה לשמש כתובת עבור תלונות ופניות.

קולט אביטל: תקשיב להצעות ההחלטה, כי יכול להיות שקלענו לדעתך.

קולט אביטל: נתחיל בהחלטה הראשונה, לגבי התלמידים מחבר העמים: ועדת החינוך והתרבות וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות דנו היום בהתבטאויות גזעניות כלפי תלמידים עולים מחבר העמים במערכת החינוך.

קולט אביטל: הוועדות מחליטות: מדובר בתופעה רחבה של גזענות וחוסר סבלנות החוצה את כל החברה הישראלית.

קולט אביטל: הוועדות פונות לממשלה לקבל החלטה לערוך קמפיין ממלכתי להדברת התופעה.

קולט אביטל: בעקבות המקרה הספציפי שאירע בבית-הספר ברמת-גן, פונות הוועדות למשרד החינוך: לרענן את ההוראות למורים בנושא קליטת עולים בחוזר מנכ"ל; לערוך סדנאות כדי לצייד את המורים בכלים שיאפשרו להם לטפל בעימותים עדתיים.

קולט אביטל: ההחלטה השנייה – לאור ריבוי המקרים של אפליית תלמידים מהעדה האתיופית במערכת החינוך, מחליטות ועדת החינוך והתרבות וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות: הטיפול בבעיה צריך להיות מערכתי וכולל.

קולט אביטל: משרד החינוך צריך להשקיע מאמצים מכוונים להדברת התופעה.

קולט אביטל: הוועדות חוזרות על המלצתן בפני שרת החינוך להכנת תוכניות חינוכיות מפורטות להעלאת רמת ההישגים של התלמידים האתיופיים בחינוך.

קולט אביטל: בתי-הספר שמסרבים לקבל תלמידים אתיופיים אינם ראויים לתקצוב מצד משרד החינוך, ולפיכך תדרושנה ועדות הנהלת משרד החינוך דוח תקופתי על פעילותה בנושא זה.

קולט אביטל: דוח ראשון כזה יוגש לוועדות תוך חודש ימים.

קולט אביטל: ועדות החינוך והתרבות וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות יקבלו תוך שבוע דוח מעיריית ירושלים על פריסת קליטת עולי אתיופיה בבתי-הספר הממלכתי-הדתי ובתי-הספר התורניים הפרטיים, ובמקביל על מספר הילדים האתיופיים בכל אזור.

אילן ליבוביץ: לגבי הסעיף השני בנושא השני – שלילה או פגיעה בתקצוב בית-הספר היא פגיעה בכלל התלמידים.

אילן ליבוביץ: הסנקציה צריכה להיות נגד הנהלת בית-הספר – שיפוטר פעם או פעמיים מנהל בית-הספר, ואז כל המנהלים בארץ יימנעו מהאפליה הזאת.

אילן ליבוביץ: פגיעה בתקציב היא פגיעה בתלמידים, שלא אשמים בזה שהמנהל הוא גזען.

אילן שלגי: ההצעה של השותפה שלך להצעה היתה כן לפגוע בתקציב.

אילן שלגי: המשמעות של פגיעה בתקציב תהיה סגירת בית-הספר, ואז הילדים יעברו לבית-ספר אחר.

אילנה כהן: אתה יודע מה?

אילנה כהן: מספיק שהם יקראו שזאת הסנקציה, ואז יימנעו מזה.

יעל פרבר: זה לא נכון.

דוד טל: אני חושב שצריך להוסיף עוד פסקה, שהוועדה קוראת לעדה האתיופית לפנות אליה בנושאים חריגים כאלה ואחרים, כפי שנעשה היום, כדי שהוועדה הזאת תטפל בצורה אינטנסיבית בדברים הללו.

אילן שלגי: בסדר גמור, הוועדות יטפלו או יעקבו אחר הנושא.

קולט אביטל: בכל זאת צריך לקבל החלטה שאני לא אקבל אותה לבד.

יולי תמיר: אני חושבת שצריך לדבר על המנהל, כי יש מקומות שבהם בית-הספר הוא בית-ספר יחיד מסוגו באזור, וזה לא ריאלי לסגור בית-ספר כזה.

יולי תמיר: המנהל צריך לדעת שסנקציה אישית תגרום לו לשלם מחיר.

יגאל יאסינוב: אם יש עוד בתי-ספר כאלה, נסגור את בית-הספר, ואם אין – צריכה להיות סנקציה אישית נגד המנהל.

יגאל יאסינוב: צריך לבדוק את זה.

יולי תמיר: יש כאן בקשה שבהתחלה ידובר על כך שזה לא רק עניין של משרד החינוך, אלא של החברה הישראלית כולה.

אילן שלגי: אין בעיה.

אילן שלגי: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.