ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 40, 2003-06-18 09:00

אילן שלגי: אני פותח את הישיבה.

אילן שלגי: חג שמח לכל חברי הסתדרות המורים ולכל המורים בישראל, אלה שכאן איתנו, אלה שצופים בנו וגם אלה שעובדים כעת.

אילן שלגי: אדוני יושב-ראש הסתדרות המורים, מר יוסי וסרמן, חבריי המורים, אנו מציינים היום מאה שנים לייסוד הסתדרות המורים, ארגון שנוסד ע"י מנחם אוסישקין, דוד ילין, אליעזר בן-יהודה ושמות נוספים ב-1903 בזכרון-יעקב.

אילן שלגי: אותם מעטים, שיזמו את ועידת היסוד לפני מאה שנה, היו חלוצים וחולמים בעלי מודעות וחדורי רצון להביא לחיזוק היישוב העברי.

אילן שלגי: אני שואל את עצמי האם הם ידעו לדמיין לעצמם כיצד היום, לאחר מאה שנה, תהיה כאן מדינת ישראל ריבונית, חזקה, ומובילה בתחומי המדע והטכנולוגיה, שיש בה כשני מליון תלמידים וקרוב ל-300 אלף סטודנטים.

אילן שלגי: מותר לנו גם לשאול את עצמנו היום האם אנו מסוגלים לחזות כיצד אנו רוצים שתיראה מדינת ישראל וכיצד תיראה מערכת החינוך שלה בעוד מאה שנים.

אילן שלגי: אני משוכנע, כי מדינת ישראל תחיה בשלום עם כל שכנותיה, שיהיה כאן מזרח תיכון פורח ודמוקרטי, וכי כל תופעות הפונדמנטליזם, הן מסביבנו והן בתוכנו, תיעלמנה.

אילן שלגי: אולם, כדי שכבר בשנים הקרובות נוכל לחזק את החברה הישראלית, עלינו לקיים דיון וחשיבה ולהירתם לשינוי סדרי עדיפויות.

אילן שלגי: האם היום כל מורה ומורה בישראל מרגישים כי זהו יום חג להם?

אילן שלגי: האם הסתדרות המורים היא איגוד מקצועי גרידא או גם התאגדות והתלכדות של מורי ישראל למען עתיד החינוך והחוסן הלאומי ומעמדו של המורה הישראלי?

אילן שלגי: האם הסתדרות המורים תפעל רק למען תנאי עבודתו של המורה או תפעל ותשתלב בשינויים מערכתיים אשר יחזקו את החינוך בישראל ואת מעמד המורה בחברה?

אילן שלגי: אני קורא להסתדרות המורים לתמוך במעבר הדרגתי וזהיר של מערכת החינוך כולה לחמישה ימי לימוד בשבוע וקיצור חופשת הקיץ, לריכוז כל פעילות החינוך הבלתי פורמלי לימי שישי.

אילן שלגי: אני גם מזמין אתכם לקבוע למורה קוד אתי מחייב.

אילן שלגי: אני קורא להסתדרות המורים לפעול להשבחת המערכת הנמצאת היום במצב קשה, כאשר תוצאות מבחני המיצ"ב שהתפרסמו בימים האחרונים מצביעות על כשלים ופערים.

אילן שלגי: באחת מישיבותיה הראשונות של ועדת החינוך והתרבות בכנסת ה-16, הכנסת הזאת, קראנו לשרת החינוך להימנע ככל האפשר מפיטורי מורים.

אילן שלגי: דרשנו לא לפטר מורים צעירים בעלי מוטיבציה ולאפשר למורים שנשחקו בעבודה קשה רבת שנים והרוצים בכך לצאת לפרישה מוקדמת.

אילן שלגי: ערב חג הפסח יצאנו בגינוי התופעה המבישה של משלוח הודעות פיטורים למורים לבתיהם בשעות הלילה.

אילן שלגי: הופתענו לשמוע, כי גם מורים שאושרה להם פרישה מוקדמת קיבלו מכתבי פיטורים.

אילן שלגי: זו השפלה מיותרת למי שנתנו את מיטב שנותיהם למערכת החינוך.

אילן שלגי: קראנו שוב ושוב להתייעלות במנגנונים ולצמצום במחוזות ובדרגי הפיקוח.

אילן שלגי: לעמדתנו היתה תרומה לתוצאות שהושגו ועדיין נמצאות בתהליך.

אילן שלגי: בדיון במליאת הכנסת, בהמשך הבוקר, תהיה לי הזדמנות לקרוא לחיזוק מעמד המורה ולשיפור תנאי עבודתו, שהרי תהא זו השקעה חשובה ביותר בתשתית - תשתית חינוכית החיונית כל כך למדינה ולחברה הישראלית.

אילן שלגי: תודה רבה.

אילן שלגי: נאפשר, כמובן, לנציגי המורים, לחברי-כנסת ולאורחים להתבטא.

אילן שלגי: לרשותנו קצת למעלה משעה, ובשעה 10:15 יתקיים בטרקלין שגאל בקומה הרביעית טקס בהשתתפות יושב-ראש הכנסת ולקראת השעה 11:00 אתם מוזמנים ליציע לשמוע את הדיון במליאת הכנסת.

אילן שלגי: זה אומר, שנצטרך לסיים פה עד השעה 10:05 או 10:10 ולא יאוחר מזה.

אילן שלגי: מר יוסי וסרמן, מזכ"ל הסתדרות המורים, בבקשה.

יוסי וסרמן: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, חבר-הכנסת שלגי, סגן שרת החינוך חבר-הכנסת הנדל, חברת-הכנסת גילה פינקלשטיין, חברת-הכנסת יולי תמיר, חברת-הכנסת מרינה סולודקין, ברוכים הבאים.

יוסי וסרמן: על-פי מה שנקבע, אהיה הדובר היחיד בפורום הזה מבין חברי הנהגת הסתדרות המורים והנהלתה.

יוסי וסרמן: שאר הדוברים יהיו חברינו המורים, הגננות, המחנכים, נציגים מבתי-הספר ומגני-הילדים שיביעו את עמדתם לגבי הנושא שעל הפרק.

יוסי וסרמן: אומר שני משפטים בקצרה.

יוסי וסרמן: אני נרגש ומאד מודה ליושב-ראש ועדת החינוך, ליושב-ראש הכנסת, לשרת החינוך ולסגנה על האירוח והאירוע המיוחד הזה לכבוד הסתדרות המורים החוגגת מאה שנה.

יוסי וסרמן: אנו רואים את עצמנו כמשלבים ומחזקים בידינו שני דגלים: דגל אחד הוא דגל האיגוד המקצועי.

יוסי וסרמן: באופן טבעי זו חובתנו לדאוג ככל שנוכל למען מורי ישראל ומחנכי ישראל.

יוסי וסרמן: הדגל השני הוא הדגל שאנו שותפים במעשה החינוכי.

יוסי וסרמן: אנו רואים את עצמנו כשותפים מלאים בכל מה שקורה במדינת ישראל בתחום החינוך.

יוסי וסרמן: החינוך הוא התשתית והיסוד לעצם הקיום שלנו במדינה, ובמיוחד במדינה כמו ישראל.

יוסי וסרמן: לכן, בשנה הבאה זהו הנושא המרכז שלנו: מעמד המורה.

יוסי וסרמן: נעשה כל מאמץ על מנת שנוכל לקדם את מעמד המורה, שכרו ותנאי עבודתו במדינת ישראל, ונעשה זאת בקמפיין ציבורי רב-היקף.

יוסי וסרמן: אנו מאד שמחים על היום הזה.

יוסי וסרמן: תודה לכל חבריי שהגיעו לכאן, חברי הנהגת הסתדרות המורים, חברי הנהלה וחברי מרכז, פעילים, חברים, מורים וגננות, מנהלים, נציגי משרד החינוך, סמנכ"ל משרד החינוך וראש העיר קריית-שמונה הנמצא איתנו כאן ששותף לנו בכל הקשור לחינוך בעירו ובכלל הוא מורה ומחנך.

יוסי וסרמן: אני מודה לכולם.

יוסי וסרמן: יום טוב לכולנו.

אילן שלגי: ברצוני להודות לסגן שרת החינוך, חבר-הכנסת צבי הנדל, שהצטרף אלינו.

צבי הנדל: היושב ראש, הסתדרות המורים, אחרונים חביבים, מורות ומורים, ראש העיר מקרית-שמונה, עושה לי טוב על הנשמה שטרחת לבוא מקרית-שמונה.

צבי הנדל: זה סימן שאתה בריא בנפשך ושאתה מבין שחינוך חשוב יותר מהרבה דברים אחרים שמדברים עליהם כל כך הרבה בתקשורת.

צבי הנדל: למרות שעל זה לא מדברים, הוא החשוב ביותר.

צבי הנדל: לקראת יום שחוגגים בו מאה שנה להסתדרות המורים, הכנתי קצת שיעורי-בית והתבררו דברים מדהימים.

צבי הנדל: כשקמה הסתדרות המורים, היא היתה חלוץ.

צבי הנדל: ראשית, היא היתה הסתדרות העובדים הראשונה מכלל המגזרים, ואולי אני מחדש גם לך כמה דברים.

צבי הנדל: שנית, היא פעלה רבות ביישובים קטנים שהיו בהם אולי מאה דוברי שפה עברית, והיא חרתה על דגלה להנחיל את הלשון ולהכניס לימודים עבריים.

צבי הנדל: מטרות המייסדים של הסתדרות המורים היו: לכונן מערכת חינוך לאומית ולהחיות את השפה העברית, שנחשבה בתקופה ההיא, לפני מאה שנה, לשפה מתה ומעט מאד דיברו עברית, ואת התרבות העברית.

צבי הנדל: כאמור, זו היתה תעוזה יומרנית ביישוב עברי כה קטן.

צבי הנדל: אין בעצם בית בישראל שאין לו איזו שהיא נגיעה לחינוך.

צבי הנדל: הסתדרות המורים צריכה להוביל ולהנהיג.

צבי הנדל: היא היתה מהיוזמות והמובילות להקמת משרד החינוך.

צבי הנדל: היום, זו מצוה לזנב בה כי זו דרכו של עולם, אבל כך עשיתי גם אני בקדנציה הקודמת כשעוד הייתי יושב-ראש ועדה בוועדה אחרת שיש בה הרבה נגיעה למשרד החינוך - בתחום העליה והקליטה - עד שהגעתי למשרד ופתאום ראיתי שזה הרבה יותר טוב ממה שחשבתי.

צבי הנדל: הסתדרות המורים היתה אחת מהדוחפות והיוזמות להקמת משרד החינוך.

צבי הנדל: אנו יודעים, שרוב אלה שבוחרים במקצוע ההוראה רואים בעניין הזה שליחות שלא תמיד שכרה בצידה.

צבי הנדל: תמיד שכרה בצידה בצד של התוצאה.

צבי הנדל: בצד של המשמעות שאתה לוקח על עצמך לחנך את הדור הצעיר, שהוא העתיד והוא יוביל את המדינה בעוד מספר שנים, לא תמיד שכרו בצידו ואני מדבר בהקשר הכספי הפשוט של שכר.

צבי הנדל: למרות זאת, הולכים לזה.

צבי הנדל: הייתי אתמול בסיום של אחת המכללות, ועושים מאמצים גדולים לשפר את איכויות המורים גם בצד האקדמי בכל הכיתות, וזה לא מהיום, בכל הכיתות, ומצטרפים לאט-לאט לשורות אנשים טובים ומצויינים.

צבי הנדל: יש בזה תמיד גלים של עליה וירידה, אם זה יותר במודה או פחות.

צבי הנדל: התפקיד שלנו או תפקיד ההסתדרות, התפקיד של כולנו, של כל המדינה, הוא להפוך בתודעה הלאומית את נושא החינוך, את נושא המחנך, את נושא המורה, למקצוע IN, כלומר למקצוע שזה כבוד להשתייך אליו.

צבי הנדל: גם אם הכבוד בא בצמוד לכסף, ואם מישהו מרויח עשרות אלפים הוא נחשב ליותר מכובד, אין מקצוע יותר מכובד ממורה בישראל.

צבי הנדל: כולנו יודעים שבסופו של דבר זאת גם השקעה שקשה לראות את פירותיה המיידיים.

צבי הנדל: בעידן היום של העכשויזם, שבכל דבר אנו חייבים לראות מיד תוצאה, הוראה וחינוך הם דבר הפוך מזה.

צבי הנדל: אם יצא וזכית - אחרי הרבה שנים אתה מתחיל לראות את הפירות וגם אז לא תמיד ברור לך אם זה בדיוק מה שאתה השקעת, אבל אין דבר חשוב יותר.

צבי הנדל: הזכירה השרה גם בימים האחרונים, בהקשר של המאבקים על התקציב, שבעצם החינוך הוא תשתית לאומית, יסודית ומשמעותית יותר מכל הדברים האחרים שנקראים כביכול תשתית, כי תמיד במדינת ישראל ידענו שהכוח שלנו הוא באדם ולא במכונה.

צבי הנדל: בסופו של דבר, אתם אלה שמעצבים ומייצרים את דמותו של האדם לשנים הקרובות, שהוא בסופו של דבר יוביל את המדינה שלנו.

צבי הנדל: אסיים ואומר, שברוך ה' אם אתה לרגע מתעלם מהעיתונים ומסתובב קמעה בין מוסדות חינוך ופוגש מורות ומורים, אין לזה כמעט כל קשר לאוירה שמנסים ליצור מדי פעם כתבים כאלה או אחרים בתקשורת.

צבי הנדל: אלה אנשים באיכות עצומה עם רצון עז להצליח, וכמעט עולה להם בדם לבם כל נושא של פרוייקט כזה או אחר חינוכי אם הם יכולים או לא יכולים לבצע.

צבי הנדל: אתה רואה שניכרים דברי אמת.

צבי הנדל: זה לא לעשות איזו שהיא פוזה כי הגיע סגן השר וצריך לספר, אלא אתה רואה שלפעמים עם דמעות בעיניים מדברים על כך שילד מסויים לא יוכל לקבל את הטיפול כי הכלים שניתנו למורה אינם מספיקים.

צבי הנדל: אתה רואה איזו איכות מעולה של מורים יש לנו.

צבי הנדל: אני מאחל להסתדרות המורים ביום הולדתה המאה לשאוב את כוחותיה מראשוני מקימי הסתדרות המורים, שהיתוו לנו דרך ברוכה, להיות ראויים לכל המורים והמורות הנפלאים שהיא בעצם נציגתם, ולעזור ויחד להרים את קרנו של המורה גם בצד ה'מעצ'ע-מעצ'ע' וגם בצד של התעודה והתהודה הציבורית.

צבי הנדל: עלו והצליחו.

אילן שלגי: תודה רבה לסגן השרה.

אילן שלגי: חברת-הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה.

אילן שלגי: אחריה חברת-הכנסת יולי תמיר.

גילה פינקלשטיין: אני, באופן מיוחד, מתרגשת, מאחר ועבדתי שנים רבות בהסתדרות המורים.

גילה פינקלשטיין: הייתי מ"מ יושב-ראש העמותה לקידום ההוראה והחינוך, סגניתו של מזכ"ל הסתדרות המורים בעמותה לקידום ההוראה והחינוך.

גילה פינקלשטיין: ארגנתי שבתות, כנסים והשתלמויות למורים - עבודה שמאד עניינה אותי - בסיפוק רב.

גילה פינקלשטיין: בתפקידי הקודם הייתי יושבת-ראש האגף לרווחת הפרט, ועכשיו מחליף אותי חברי יעקב מרציאנו.

גילה פינקלשטיין: זו היתה מלאכת קודש שהיתה הכנה לעבודתי בכנסת - טיפול במאות פניות של מורים במצוקה מסיבות שונות מכל רחבי הארץ.

גילה פינקלשטיין: זו מלאכה שעסקתי בה חמש שנים, שבהחלט הכינה אותי לעבודה בכנסת, כשגם כאן אנו שליחי ציבור ומטפלים בבקשות אנשים ובמצוקותיהם.

גילה פינקלשטיין: לפני שאומר את דבריי, אני רוצה להודות למוטי סמט, יושב-ראש הסתדרות המורים בירושלים וסגן המזכ"ל, שאמש בבנייני האומה יזם ערב נהדר בשיתוף עם גד דעי, יושב-ראש ארגון המורים הדתיים בישראל, מאה שנה להסתדרות המורים וששים שנה לארגון המורים הדתיים.

גילה פינקלשטיין: קיבלנו את ברכת שרת החינוך, והיה ערב שאי-אפשר לשכוח.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה לברך אותו על היוזמה.

גילה פינקלשטיין: התרגשנו מאד מהערב, ואולם מלא מפה לפה בבנייני האומה.

גילה פינקלשטיין: אני מברכת, שנזכה לשמוח ולחגוג עוד שנים יפות להסתדרות המורים ולארגון המורים הדתיים כי אכן אנו עושים מלאכת קודש.

גילה פינקלשטיין: לצערי, כידוע לכולנו, מעמד המורה מאד בשפל, ואנו רוצים שעוד צעירים יבואו.

גילה פינקלשטיין: כפי שמעמד המורה היום, איננו יכולים למשוך עוד צעירים.

גילה פינקלשטיין: במחשבה עם גד דעי, יושב-ראש ארגון המורים הדתיים, מזכ"ל הסתדרות המורים יוסף וסרמן והסמנכ"ל עופרה דונסקי, שאנו שנים עובדים יחד, חשבנו איך מקדמים ואיך מושכים צעירים.

גילה פינקלשטיין: העלינו את הרעיון הבא: כשם שיש לנו את מגילת זכויות התלמיד שזה מאד יפה, וכמנהלת בית-ספר אני יודעת את כל הפרטים לגבי זכויות התלמיד, היינו כולנו רוצים יחד לבנות את זכויות המורה.

גילה פינקלשטיין: אין שבוע שלא עובר שאנו שומעים מהמורה: "האמא של התלמיד סטרה למורה, ואיימו על המורה" ויש מורים שחוששים.

גילה פינקלשטיין: לא פעם אומרות לי מורות, גם כשהייתי מנהלת: "אני באה בפחדים לבית-הספר, שמא יקרה לי משהו".

גילה פינקלשטיין: לא כל המורות חזקות.

גילה פינקלשטיין: אנו רוצים לתמוך ולעודד.

גילה פינקלשטיין: מאחר ואני באה ממשפחת הסתדרות המורים, הייתי רוצה שבשיתוף איתכם כולנו יחד נבנה את מגילת זכויות המורה, כדי שהמורה יבוא בשמחה לבית-הספר וכדי למשוך את המורים הצעירים שיגיעו - גם לדאוג למעמד המורה, גם לדאוג להרגשה שלו, לביטחון שלו ולרווחה שלו.

גילה פינקלשטיין: יש לנו בכנסת ספריה שמכינה לנו חומר לישיבות, ולישיבה זו הכינו לנו חומר יוצא מן הכל על מאה שנים להסתדרות המורים, ואני חושבת שהוא מונח על השולחנות: ההסטוריה של הסתדרות המורים.

גילה פינקלשטיין: עברתי על ההסטוריה, ויש כאן כמה נקודות שבהחלט מעוררות מקום למחשבה.

גילה פינקלשטיין: קודם, אומר קצת על הצד ההומוריסטי.

גילה פינקלשטיין: אבי היה מנהל בית-ספר, ובבית יש לי את "הד החינוך" שנים מהרגע שהוא התחיל לצאת לאור.

גילה פינקלשטיין: שמרתי עותק של "הד החינוך" מלפני חמשים שנה שכתוב: "למנהל יצחק מרגל, ברכות להולדת בתך פרידה גילה מרגל" - זו ברכה, שאבי קיבל כשנולדתי לפני חמישים שנה מצוות מוריו בבית-הספר "יעבץ" שהוא ניהל.

גילה פינקלשטיין: כשאני מסתכלת על ההסטוריה, יש כאן נקודה שכואבת לי.

גילה פינקלשטיין: הפרישה הזאת של ארגון המורים העל-יסודיים.

גילה פינקלשטיין: עבדנו בהרמוניה, ולפתע בשנת 1958 פורש הארגון העל-יסודי כשאצלנו באמת אנו מטפחים ומטפלים במורים מהגן והלאה.

גילה פינקלשטיין: בגן נמצאות דקלה ודליה רוט, שמטפלות בגננות בצורה יוצאת מן הכלל.

גילה פינקלשטיין: ביסודי ובעל-יסודי יש את יעקב סבן, זכריה ספיר, דב רונן ופסח לנצברג שעשו עבודה יוצאת מן הכלל.

גילה פינקלשטיין: בשביל מה באמת הפרידה?

גילה פינקלשטיין: היינו משפחה נהדרת ומאוחדת, ואני עדיין מאמינה שנתאחד יום אחד והייתי רוצה לחשוב על זה.

גילה פינקלשטיין: אולי זה ייצא כאן מהחדר הזה - לחשוב על להתאחד למשפחה אחת.

גילה פינקלשטיין: יותר מאוחר, כנאמר בחוברת, היתה הרפורמה בחינוך שלדעתי ולדעת עוד הרבה אנשים שמבינים בחינוך הגדילה רק את האי-שויון בחינוך ופתחה את בתי-הספר המיוחדים הייחודיים, בית-הספר למדע ובית-הספר לאומנויות.

גילה פינקלשטיין: דוקא היו לנו כאן הרבה מחשבות ודברים שחשבנו שפוגעים בשויון בחינוך.

גילה פינקלשטיין: העמותה לקידום החינוך וההוראה בישראל הוקמה ב-1990 בעזרת המדען איתן פלטי שנמצא איתנו, המנכ"לית ציפי גבעון, הסמנכ"לית שלומית, כרמלה קופל שהיתה יושבת ראש ההנהלה, והם עשו דברים נפלאים.

גילה פינקלשטיין: יותר מאוחר שלמה ישי המשיך, ואחר כך אני קיבלתי תפקיד.

גילה פינקלשטיין: קיימנו כנסים והרבה ראיונות.

גילה פינקלשטיין: אני זוכרת הרבה ראיונות שבהם הבאנו מצד אחד את יוסי ביילין ומצד שני את חנן פורת.

גילה פינקלשטיין: היו הרבה ראיונות מרתקים, ימי עיון בנושאים: סמכות הורית וסמכות מורים, מגמות עתידיות בחינוך והאשה בראי היהדות.

גילה פינקלשטיין: היו דברים מעניינים מאד שריתקו.

גילה פינקלשטיין: ואכן, אני שומעת שהעמותה ממשיכה לעבוד, לעשות, לבצע וליזום דברים מוצלחים מאד.

גילה פינקלשטיין: יותר מאוחר הוקמה הקרן לקידום מקצועי, שמנכ"לה הוא שלמה ישי והסמנכ"לית היא כנרת.

גילה פינקלשטיין: בעזרת הקרן לקידום מקצועי אין מורה בישראל שלא מבין במחשבים, ואין מורה בישראל שלא התקדם מבחינה מקצועית.

גילה פינקלשטיין: זו קרן, שאכן עוזרת למורים כגוף אחד להשתלם ולהתקדם.

גילה פינקלשטיין: יש את "אשמורת", הגוף הכלכלי, שיושב ראשו הוא זכריה ספיר ויש גם יורם שאינני רואה אותו פה.

גילה פינקלשטיין: גם היא עשתה דברים נפלאים וקידמה אותנו.

גילה פינקלשטיין: אנו מגיעים לנקודה מוצלחת מאד שלקחתי בה חלק: הקשר עם התפוצות.

גילה פינקלשטיין: הסתדרות המורים יצרה קשר עם ארגוני המורים בכל העולם בראשות יוסי וסרמן וגד דעי, שמפעם לפעם הצטרפתי אליהם כמתרגמת בשליחויות האלה וראיתי אכן כמה מכבדים את הסתדרות המורים, הארגון המקצועי בישראל.

גילה פינקלשטיין: הגיעו משלחות מגרמניה ומבולגריה, ומכל מקום ומכל רחבי תבל הגיעו משלחות חזרה אלינו, וכשנסענו לשם תמיד התחשבו ושאלו אותנו: "איך אתם?

גילה פינקלשטיין: מה אתם?

גילה פינקלשטיין: מה הזכויות של המורה?

גילה פינקלשטיין: " ותמיד נתנו לנו את הכבוד, והצלחנו ליצור לנו מעמד מאד חשוב בקרב ארגוני המורים בעולם.

גילה פינקלשטיין: העיתונים שלנו, של הסתדרות המורים, החל מ"הד החינוך" שהמנכ"ל הוא יוסי וסרמן ועופרה והלחמי מקדמים ומחדשים ומכניסים תמיד פן חדש לעיתון, ויש גם את העיתון "אתרוג" שיזם אותו גד דעי, יושב-ראש ארגון המורים הדתיים, והעורכת גבריאלה.

גילה פינקלשטיין: זה עיתון שאנו מקבלים עליו אינסוף מחמאות עם צוות עריכה יוצא מן הכלל.

גילה פינקלשטיין: הסתדרות המורים - אני רוצה לברך אותה, שתמשיך להתקדם ולבצע יוזמות נהדרות ושתמשיך להיות משפחה חמה כמו שהיא כי אני באמת מאד מתגעגעת.

גילה פינקלשטיין: לסיום, אקרא לכם קטע קטן, שיר קטן, שאני נותנת לכם במתנה שהגעתם לכאן היום.

גילה פינקלשטיין: זו מתנה שלנו, חברי-הכנסת, לכם חברי הסתדרות המורים.

גילה פינקלשטיין: השיר נכתב ע"י נחמה בן-אליהו, יקירת החינוך הדתי.

גילה פינקלשטיין: אחת לשנה אנו נותנים פרסים למחנכים שהעניקו רבות לחינוך בישראל.

גילה פינקלשטיין: מדובר בערב שמקיים גד דעי יושב-ראש ארגון המורים הדתיים שבוחר 11-12 מורים, כל פעם מספר אחר של מורים, שמקבלים את הפרס יקיר החינוך הדתי.

גילה פינקלשטיין: נחמה בן-אליהו כותבת למורה: תודה.

אילן שלגי: עד עכשיו לא הגבלנו בזמן, ולחברת הכנסת גילה פינקלשטיין, שבאה משורותיכם, בודאי שהגיע זמן יותר מאשר לכולנו, אבל אני מבקש שבהמשך גם חברי-הכנסת וגם הדוברים האחרים ינסו להתרכז ב-2-3 דקות.

אילן שלגי: חברת-הכנסת יולי תמיר, בבקשה.

אילן שלגי: אחריה חבר-הכנסת מוחמד ברכה.

יולי תמיר: כמו שחבר-הכנסת אילן שלגי יודע, אף פעם לא צריך להגביל אותי בזמן כי אני תמיד מדברת מאד בקצרה.

יולי תמיר: הפעם אדבר קצר במיוחד, כי אני מתנצלת מראש שכן יש ישיבת ועדת חוקה שדנה בנושא בית-המשפט העליון, ואני צריכה לצאת ולהצביע שם.

אילן שלגי: חברת-הכנסת יולי תמיר, אל תגעו בבית-המשפט העליון.

יולי תמיר: אנו לא נקיים פה את דיון משנה לדיון בבית-המשפט העליון.

יולי תמיר: בכל מקרה, אני באמת רוצה לברך על האירוע החגיגי והחשוב הזה, ולומר לכם, המורים, שבעיניי מקצוע ההוראה הוא אחד המקצועות היחידים שאפשר לומר עליו שהוא אבן-יסוד של המשק.

יולי תמיר: כשדיבר שר האוצר נתניהו בתקופה האחרונה על האיש השמן ועל האיש הרזה, כל הזמן חשבתי שהאיש הכי רזה במשק הוא בעצם אשה והיא מורה.

יולי תמיר: היא נושאת על כתפיה את כל המשק, והיא נושאת על כתפיה לא רק את המשק העכשוי אלא גם את המשק העתידי.

יולי תמיר: אם רוצים שיהיה כאן משק מתקדם, שיביאו לכאן תעשיה ומשאבים - המשאב העיקרי ואולי היחידי שיש לנו להציע זה ההון האנושי, ומי שמטפח אותו זה המורים.

יולי תמיר: לכן, בעיניי, המורים הם הציר שעליו נסוב כל המשק.

יולי תמיר: לעשות למעמד המורה זה לא לעשות טובה למורים - זה להבין הבנה עמוקה וארוכת טווח איך בונים משק מודרני.

יולי תמיר: נדמה לי, שהיום, כשאנו רוצים לצאת שוב למאבק על מעמד המורה, כך צריך לדבר, כלומר בשפה הזאת, שהמשק מבין אותה, שהכלכלה מבינה אותה, ששר האוצר מבין אותה ושהעתיד מבין אותה.

יולי תמיר: גם הילדים מבינים אותה, כי הילדים נזכרים בבית-ספר כשהם חושבים על העתיד.

יולי תמיר: אולי היום אין להם חשק ללכת, לעשות בחינה וללמוד, אבל כשהם חושבים על העתיד הפרטי שלהם ואולי גם אם יש להם את יכולת הראיה לראות את העתיד הכולל הם חושבים אחרת פתאום על בית-הספר ועל המורה.

יולי תמיר: בעיניי, הדרך המרכזית לתת כוח למורים, וזה אולי הלקח שלנו ממאה שנים של הסתדרות המורים, זה לתת להם חזרה כוח להשפיע.

יולי תמיר: נדמה לי, שיותר מכל דבר אחר הסתדרות המורים הצטיינה בכך שהיא עיצבה את מדינת ישראל.

יולי תמיר: מעט אנשים יודעים, שהחגים שלנו, כפי שאנו חוגגים אותם, התפיסה, השפה והספרות שלנו נקבעו במידה רבה ע"י הסתדרות המורים.

יולי תמיר: כשמורים הם פאסיביים, הם לא יכולים בעלי מעמד.

יולי תמיר: רק מורים אקטיביים שיש להם מעמד ותרומה לעיצוב ההוראה, לעיצוב תכנית הלימודים ולעיצוב מבנה בית-הספר, הם מורים שיש להם גם גאוה במה שהם עושים.

יולי תמיר: לכן, אני מקווה ששני המאבקים האלה יהיו עכשיו הדגל המרכזי שהסתדרות המורים תניף: ראיית המורה גם כתורם המרכזי למשק וגם כיוצר המרכזי במשק.

יולי תמיר: אני חושבת, ששני הדברים האלה ביחד יכולים לא רק לשפר את מעמד המורה אלא גם את היחס למורה ואת איכות ההוראה.

יולי תמיר: תודה רבה לכולכם.

יולי תמיר: אני מתנצלת שעלי ללכת.

אילן שלגי: אני מבקש לומר לאורחינו: אנו מודים לכם על מחיאות כפיים, אבל זה לא נהוג בכנסת.

אילן שלגי: אנו בישיבת ועדה.

אילן שלגי: מעתה והלאה גם בלי שתעשו כן אנו נדע שאתם מעריכים את דברי הדוברים.

מוחמד ברכה: ברוכים הבאים לכנסת.

מוחמד ברכה: אומנם האירוע שלשמו אנו מתכנסים הוא אירוע חגיגי של מאה שנים להסתדרות המורים, שזה באמת אירוע חשוב וחשוב שיצויין דווקא בכנסת, סמל הריבונות במדינת ישראל, אבל אינני יכול על דרכה של חברת-הכנסת פינקלשטיין להקדיש שיר - לפחות שיר שמח אני לא יכול - דווקא בימים האלה שהם לא ימים חגיגיים למערכת החינוך.

מוחמד ברכה: אינני רוצה לגלוש לנושאים האחרים.

מוחמד ברכה: אני מרגיש חובה לומר זאת בבוקר עצוב כזה, כשתלמידה בת 7 נהרגת בפיגוע.

מוחמד ברכה: זה דבר שמזעזע את כולנו.

מוחמד ברכה: זה דבר שאמור להמריץ את כולנו ללכת לערכים של שלום ושל דו-קיום.

מוחמד ברכה: אני חושב, שזו אחת המטלות העיקריות שמוטלות על מערכת החינוך במדינת ישראל ועל ציבור המורות והמורים.

מוחמד ברכה: אני בטוח, שאכן הדברים האלה נעשים במערכת החינוך.

מוחמד ברכה: אבל, כאמור, הימים האלה הם לא ימים חגיגיים למערכת החינוך.

מוחמד ברכה: אדוני סגן השרה, אני חושב שמישהו היה צריך לעמוד כאן בפני ציבור המורים ולהתנצל בשם משרד החינוך וממשלת ישראל על מבצע "הקש בדלת" לא למלחמה בסרטן אלא לפיטורי מורים ע"י חברה פרטית שהידפקה על דלתותיהם של מורים ומורות באמצע הלילה.

דוברת: כל הכבוד.

דוברת: מוחמד ברכה: יש אילוצים בכלכלה שצריך לקחתם בחשבון, אבל הם לא חייבים לפגוע בחינוך ובכבוד של המורה בשום פנים ואופן.

דוברת: זה דווקא היום, כשאלפי מורים מפוטרים, ודוקא היום כשמקבלים בכנסת חוקים לחוקק את ההפרה בהסכמי עבודה - דבר, אדוני מזכ"ל הסתדרות המורים, שיכול לרוקן את ההסתדרות מכל תוכן אם המדינה והממשלה תדון עם האיגודים המקצועיים ועם המורים בדרך של חקיקה ולא בדרך של הידברות ומשא ומתן.

דוברת: זה דבר שלא יכירנו מקומו ושאין לו מקום בהתנהלות של מערכת חינוך ושל מערכת של סדר ומינהל תקין במדינה מתוקנת.

דוברת: רבותי המורים, אני רוצה להביע דעה שאינני יודע עד כמה אני חלוק עם חלק מכם וכמה אנו מסכימים: נושא הדחיפה לכיוון של ניהול עצמי של מערכת החינוך ואלה מלים חדשות למלה "הפרטה".

דוברת: יש ערכים ודברים בחברה שזו האחריות של המדינה, וזה לא אמור להיות כפוף לחוקי השוק.

דוברת: חינוך הוא לא על-פי חוקי השוק.

דוברת: חינוך הוא ערך ולא מקצוע.

דוברת: להקנות חינוך לתלמידים זה ערך שהמדינה אמורה להיות אחראית עליו ולא להפקידו בידי כל מיני גורמים וחברות פרטיות תחת השם "ניהול עצמי".

דוברת: כל חברה פרטית עוסקת כדי להרויח כמה שיותר, וזה הערך העליון.

דוברת: מדינה לא יכולה להתנהל או לנהל מערכת חינוך על עקרון הרווח, אלא על-פי העקרון של הקניית חינוך שויוני לכל הילדים במדינת ישראל.

דוברת: אני, בהחלט, יכול להסכים ולתמוך בניהול עצמי ע"י מורים שיהיו מעורבים בקביעת תכניות לימודים ופעולות חוץ-בית-ספריות, אבל שהאחריות על מערכת החינוך או על חלקים במערכת החינוך תופקד בידי יזמים פרטיים - אני חושב שזה אחד האסונות שיכולים לפקוד את החברה במדינת ישראל.

דוברת: אני גם חושב, שמערכת החינוך צריכה להתמקד בדברים שמחברים את חלקי האוכלוסיה השונים ובדברים שיכולים לחזק את הערכים המכוננים של חברה שויונית.

דוברת: יושב-ראש הוועדה, לפני כמה ימים היה דיון בוועדת החינוך על בית-ספר דמוקרטי ברעננה.

דוברת: החינוך לדמוקרטיה צריך להיות נחלת כל התלמידים במדינת ישראל ולא מסלול של בתי-ספר אליטיסטיים לשכבה דקיקה מאד בחברה הישראלית.

דוברת: אני חושב, שערך השויון הוא גם ערך שצריך להאציל אותו ולחזק אותו בתוך מערכת החינוך גם בין יהודים וערבים.

דוברת: אני יודע שבהסתדרות המורים מתקיים ניהול משותף ועבודה משותפת של מורים מכל המגזרים, חילונים ודתיים, יהודים וערבים וכו', אבל אני חושב שלאור המצוקות הקיימות במערכת החינוך הערבי ההסתדרות צריכה להידרש דווקא לחלקים החלשים בתוכה וזה דווקא הציבור הערבי או מערכת החינוך הערבית.

דוברת: גם בפריפריה יש כל מיני בעיות.

דוברת: לכן, לא יכולתי להיות איש בשורה ולהגיד מלים מלוקקות וחלקלקות.

דוברת: אני מאחל לכם באמת הצלחה ואני לוחץ את ידיכם בחום, אבל אני חושב שאנו הולכים לקראת אתגרים חשובים מאד.

דוברת: מה שלא יהיה, אתם תמצאו בוועדת החינוך חברים שיעמדו לצידכם לאורך כל הדרך.

דוברת: תודה רבה לכם.

אילן שלגי: רבותי, אנו יודעים שאתם מעריכים את הדברים.

אילן שלגי: אין ספק שעד עכשיו כל הדוברים מסכימים שהחינוך הוא השקעה בתשתית.

אילן שלגי: אתם יום-יום משקיעים בתשתית שלנו.

אילן שלגי: כאשר ממשלת ישראל מדברת על הסבת תקציבים להשקעה בתשתיות, היא חייבת לכלול בזה את החינוך.

אילן שלגי: עם כל הכבוד, אי-אפשר לומר "אנו נקצה ששה מיליארד שקלים לתשתיות" ולדבר רק על כבישים ורכבות.

אילן שלגי: ההסכמה הנוספת, שיש פה בינינו, היא שצריך לחנך לשלום ולדמוקרטיה, ועדיין לא שמענו אבל בודאי שכולנו מסכימים שצריכים לחנך גם ליהדות נכונה.

אילן שלגי: יכול להיות שבתחומים ובנושאים או בתת-נושאים מסויימים יש מחלוקות כיצד לעשות את הדברים ולאן לנתב, אבל יש הסכמה במערכת החינוך וגם בין הדוברים פה שהחינוך הוא תשתית ושצריך לדבר ולחנך לשלום, לדמוקרטיה, ליהדות ובודאי לערכים נוספים שעוד יוזכרו כאן.

אילן שלגי: חברת-הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

אילן שלגי: אחריה חבר-הכנסת מג'לי והבה.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, אני באה משושלת של מורים.

מרינה סולודקין: אמי היתה מורה למתמטיקה בבית-ספר מוסקבאי, וסבתי, שנספתה בשואה, היתה ראביצין ידועה ומפורסמת בעיירה יהודית אוקראינית.

מרינה סולודקין: אני עבדתי כחברה פרופסור באוניברסיטה של מוסקבה שש-עשרה שנים, ואחר כך חמש שנים באוניברסיטה העברית.

מרינה סולודקין: לפי המתכונת, השתייכנו, כסגל אקדמי, לאחד מארגוני המורים.

מרינה סולודקין: אני נמצאת בכנסת זו קדנציה שלישית, וביקשתי והתחננתי להיות חברה בוועדה שלנו, ועדת החינוך והתרבות של כנסת ישראל.

מרינה סולודקין: אני מרגישה כבוד רב להשתתף גם בישיבות וגם לחבר את החוקים.

מרינה סולודקין: לצערי הרב, נסיוני עם חוקים בתחום החינוך לא כל כך טוב, אבל ברמה הצהרתית אני חושבת שזה היה חשוב שניסיתי להעביר חוקים לגבי זה שלכל מורה ישראלי יהיה תואר ראשון ושלא להשבית ב-1 בספטמבר כי זה חג לאומי לכל עם, וגם חוקים לגבי זה שלא יהיו יותר משלושים תלמידים והשכלה גבוהה בחינם לכל אזרחי מדינת ישראל.

מרינה סולודקין: זה העתיד שלנו.

מרינה סולודקין: אני בטוחה, שאתם מלח הארץ.

מרינה סולודקין: כולנו ערבים ואחראים על עתיד המדינה שלנו.

מרינה סולודקין: קרו דברים חשובים מאד בעשור האחרון במערכת החינוך.

מרינה סולודקין: נכנסו אלפי מורים עולים.

מרינה סולודקין: אני חושבת, שזה מועיל לכל רמה השכלתית, רמת ההוראה ולימודים במדינת ישראל, כי הם הביאו את הנסיון שלהם, את הכשרונות של מורים בתחומי מדעים, מתמטיקה, מוזיקה ופיזיקה, ורמה של מעצמת-על שזה גם חשוב מאד.

מרינה סולודקין: לצערי הרב, בהרבה ישיבות וגם היום אינני רואה הרבה מורים עולים.

מרינה סולודקין: אני ממליצה לכם להביא אותם לארגונים ולרמות במשרדים ולדרגות מפקחים.

אילן שלגי: האם בין הנוכחים כאן יש מי שעלה למדינת ישראל בעשרים השנים האחרונות?

דובר: מי שעלה לפני עשרים שנה הוא כבר לא עולה.

אילן שלגי: אמרתי "עשרים שנה", כדי שנקבל לפחות יד אחת.

אילן שלגי: אנו, בהחלט, שמחים ויודעים שיש עולים בין המורים והמחנכים ובודאי בשיעור יותר גדול מאשר אלה שהצליחו להגיע לכאן היום.

מגלי והבה: אני רוצה לברך אותך בחגכם.

מגלי והבה: כשמדברים על "מאה שנים" ביחוד במדינת ישראל אנו מדברים תמיד על מאה שנות סכסוך, אבל כשאנו מדברים על מאה שנים להסתדרות המורים זה בהחלט הישג אדיר.

מגלי והבה: אני שמח שאתם נמצאים כאן.

מגלי והבה: בנוסף, החצי שלי הוא מכם.

מגלי והבה: אשתי מורה, ואני מכיר את המערכת גם מהצד הזה של המורים.

מגלי והבה: אני רוצה לברך גם את ראש עיריית קרית-שמונה שנמצא כאן.

מגלי והבה: אני יודע ומוקיר מה עושה אדוני בנושא החינוך אצלו ומה חשיבות החינוך כדי לחזק את הצפון, ואני כאיש הצפון.

מגלי והבה: אני גאה בהישגים שלנו.

מגלי והבה: אבל, בזמן האחרון, בתפקידי הקודם כמנכ"ל המשרד לשיתוף פעולה איזורי, יצא לי להסתובב בהרבה מדינות בעולם והתחלתי לראות את הטבלאות שלנו של ההישגים בחינוך ובתחומים שונים ואיך אנו מתחילים לרדת בהן ואיך אנו מתחילים להיות מסומנים כגבוליים עם המדינות שחלקן אף מהעולם השלישי וחלק מהן כבר מתחילות לעבור אותנו.

מגלי והבה: זה מדיר שינה מעיניי, וזה צריך להדיר שינה מעיני כל אחד שאכפת לו מנושא החינוך, כי זה הדבר החשוב ביותר לנו במדינה הזאת.

מגלי והבה: מה עוד יותר מדיר שינה מעיניי?

מגלי והבה: לא פלא שאני דרוזי ושייך למיעוטים במדינה הזאת.

מגלי והבה: מבחינת מצבנו בחינוך, אנו בתחתית הרשימה.

מגלי והבה: לא רק שממוצע הישגי הבגרות שלנו הוא הנמוך ברשימה, גם למדנו פטנט חדש לא מזמן, וזה יום חג הסתדרות המורים ואינני רוצה להעיב על החגיגה היום.

מגלי והבה: : גם מצב ההעתקות אצלנו הוא הכי גדול.

מגלי והבה: התחלנו להעיר להסתדרות המורים ולמשרד החינוך ולהגיד שיש לנו בעיה יסודית בחינוך.

מגלי והבה: אנשים לא חושבים, שאם לא מחנכים את הדרוזים האלה אחר כך פוגשים אותם כחיילים גרועים וכאזרחים גרועים.

מגלי והבה: כשבאנו ומתחנו ביקורת על מצב החינוך, אמרו: "אולי נעתיק.

מגלי והבה: נשפר את ההישגים".

מגלי והבה: לא רק שגם מי שמעתיק הוא מפגר בסך-הכל מבחינת ההישגים הלימודיים, אלא שהוא גם טועה ומטעה.

מגלי והבה: אני חבר-כנסת חדש, ואחד הדגלים שאני נושא הוא מערכת החינוך והחינוך.

מגלי והבה: אני בוועדה המכובדת הזאת, ואעשה הכל קודם כל, ותסלחו לי, לשפר את מערכת החינוך במגזר הדרוזי.

מגלי והבה: אני מקווה, שגם הסתדרות המורים וגם משרד החינוך יהיו קשובים לכאבם.

מגלי והבה: אני גם מניח, שבכל המגזר הערבי יש בעיה, אבל כרגע אני מדבר על הבעיה שהכי כואבת לי וההישגים מדברים בעד עצמם.

מגלי והבה: אני מקווה, שאמצא אוזן קשבת אצלכם ושתסייעו בידינו לקדם את עצמנו ולחזור להיות בראש הטבלאות בכל התחומים בייחוד החינוכיים והמדעיים בעולם, ולא נפגר אחרי אומות העולם.

אילן שלגי: באותו דיון שקיימנו לאחרונה בנושא ההעתקות בבחינות הבגרות דובר על מעל 8,000 מחברות שנפסלו, שזה ממוצע של כאחוז אחד, וזה שונה בסקטורים שונים.

אילן שלגי: אלה ההעתקות שנתפסו.

צבי הנדל: איך עשו את הסקר?

צבי הנדל: האם שאלו את הילדים?

אילן שלגי: זה מתוך נתוני משרד החינוך היכן נפסלו מחברות.

אילן שלגי: קיבלנו נתונים שונים על מגזרים שונים.

צבי הנדל: יכול מאד להיות שיש כאלה שהם הרבה יותר מתוחכמים, וזה לא אומר שפחות מעתיקים.

אילן שלגי: נכון מאד.

אילן שלגי: מעבר לעניין של חינוך לערכים, הרי התלמיד שמעתיק בבחינת הבגרות פוגע באחרים משום שיש תחרות בכניסה לאוניברסיטאות.

אילן שלגי: מי שהעתיק פוגע באחרים.

אילן שלגי: כשההונאות והזיופים מתחילים למטה, הם גם מגיעים, לצערנו, לכנסת.

אילן שלגי: אני מבקש מראש עיריית קרית-שמונה מר ברביבאי.

אילן שלגי: אחריו נשמע את הגברת ענבל הוכמן.

חיים ברביבאי: בוקר טוב וחג שמח.

חיים ברביבאי: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך אילן שלגי, סגן שרת החינוך צבי הנדל, זו ההזדמנות להודות לך ולשרת החינוך על המאבק שעשיתם יחד עם ראשי הרשויות כדי להקטין את הפגיעה בחינוך.

חיים ברביבאי: אני חושב, שמערכת החינוך היא אחד הדברים החשובים שיש במדינת ישראל, ותיכף נאמר גם באיזה הקשר זה נמצא.

חיים ברביבאי: אני חושב, שהמאבק הזה הצליח, וזו ההזדמנות להוקיר את שרת החינוך ואת סגנה.

חיים ברביבאי: ידידי, יוסי וסרמן, מזכ"ל הסתדרות המורים, גד דעי, עופרה דונסקי, ציון שבת, יוסי קורן שליווה אותי מהשעה 05:00 בבוקר כדי להגיע לכאן בזמן, חברי ההנהלה, מורים ואחרון חביב מורי ורבי שממנו למדתי הרבה כשהגעתי כעולה חדש ב-1962, אברהם חג'בי.

חיים ברביבאי: חבר-הכנסת ברכה, ביקרת אצלי בפתיחת שנת הלימודים, וראית את המערכת.

חיים ברביבאי: אחד הדברים שלאורך הדרך איכשהו מלווה אותי, בנוסף לעיצוב החשיבה שלי וכך הלאה, הוא שהגיעו כמה מורים צעירים ממרכז הארץ לקרית-שמונה, למקום שמגיעים לשם אנשים שלא יודעים אפילו עברית.

חיים ברביבאי: לא ידענו עברית, והיו האהבה שקיבלנו והחינוך וההדרכה שקיבלנו.

חיים ברביבאי: הדברים מלווים אותי עד כאן.

חיים ברביבאי: זו ההזדמנות להודות לך על הכל.

חיים ברביבאי: זה מלווה אותי עד היום.

חיים ברביבאי: כמובן שכשאני אומר "אברהם חג'בי", אני אומר כל המורים וחג'בי בשבילי מסמל את האיש, שאני ראיתי אותו, אבל יש עוד הרבה מורים שעשו לקידום מדינת ישראל.

דוברת: מורה לחיים.

חיים ברביבאי: הייתי השבוע בסלון האוירי כאורח שר הביטחון, ומה שמדינת ישראל הציגה זה לא יאומן לעומת מדינות גדולות אחרות.

חיים ברביבאי: זה דבר שלא בא סתם כך.

חיים ברביבאי: זה בא בזכותכם.

חיים ברביבאי: תזכרו, שאתם עיצבתם את האנשים האלה.

חיים ברביבאי: אתם נתתם לאנשים את החשיבה, את הכושר, את המתמטיקה של הדברים ואת כל מה שקורה, ויש לכם במה להתגאות.

חיים ברביבאי: יש במה להתגאות במערכת החינוך.

חיים ברביבאי: אם אתה רואה, נניח, את הצבא ואת מה שקורה במקומות אחרים, זה לא התחיל סתם.

חיים ברביבאי: זה התחיל בתוך בתי-הספר.

חיים ברביבאי: האנשים האלה היו ילדים, ואתם, המורים, אלה שנתנו להם את הכל.

חיים ברביבאי: יש במה להתגאות.

חיים ברביבאי: מאה שנה להסתדרות המורים זה חג גדול לעם ישראל, כי אתם לא שותפים מלאים אלא אתם אלה שעיצבתם את דמותנו, ואתם צריכים להתגאות בדבר הזה.

חיים ברביבאי: יש שלושה דברים שאני מאד רוצה לומר איכשהו בקצרה, למרות הזמן הקצר: ראשית, למה החינוך מתחיל בגיל 5?

חיים ברביבאי: למה ילדי צריך להיות במעון יום של משרד העבודה והרווחה?

חיים ברביבאי: האם אני מתחיל כבר ברווחה?

חיים ברביבאי: למה החינוך לא מתחיל בגיל לידה?

חיים ברביבאי: האם כששותלים עץ אומרים "רק בגיל 5 אשים אותו באדמה"?

חיים ברביבאי: ! ררי העץ מגיע לאדמה מרגע שהוא איכשהו גרעין.

חיים ברביבאי: צריך להעביר את כל נושא מעונות היום למערכת החינוך, כך שהחינוך יתחיל מגיל לידה.

חיים ברביבאי: עשינו זאת היום בקרית-שמונה.

חיים ברביבאי: כבר במעונות היום יש לנו גננות מקצועיות.

חיים ברביבאי: לא עוד מטפלת או שמרטפית, אלא גננת, כך שבסופו של דבר הילד מגיע לגן -הילדים עם מיומנויות מסויימות.

חיים ברביבאי: שנית, צריך לקדם את מעמד המורה.

חיים ברביבאי: לא יכול להיות מצב שבו המורה יהיה בתחתית סולם השכר.

חיים ברביבאי: זה מראה על איזו שהיא אמירה מסויימת.

חיים ברביבאי: לדעתי, החינוך הוא לפני הביטחון.

חיים ברביבאי: אם מקצים תקציב X לביטחון, צריך להקציב לחינוך שלושה X ויותר מזה.

חיים ברביבאי: צריך שויון מלא אצל הדרוזים, אצל המוסלמים, אצל הנוצרים ואצל היהודים.

חיים ברביבאי: כולם ביחד צריכים לקבל את החינוך הטוב ביותר.

חיים ברביבאי: אני מאמין, שבסופו של דבר יבואו הדברים אחרינו.

חיים ברביבאי: אני מבין שאנשים דיברו על זה, שצריך לקדם את מעמד המורה.

חיים ברביבאי: בד בבד עם זה הסתדרות המורים חייבת לשים לה מטרה.

חיים ברביבאי: נכון שהיא איגוד מקצועי, אבל המטרה צריכה להיות קידום התלמיד.

חיים ברביבאי: אם נלך בד בבד עם הדבר הזה שהילד עומד בראש סדר העדיפות והמורה הטוב ביותר צריך להיות בתוך הדבר הזה, אין לי שום ספק שהדברים האלה משתלבים.

חיים ברביבאי: שלישית, 32 שנים קרית-שמונה חיתה בצל הקטיושות.

חיים ברביבאי: צריך להתגאות במורים שהיו בקרית-שמונה.

חיים ברביבאי: הם היו מעמודי התווך.

חיים ברביבאי: הם החזיקו איתנו, והם היו מנהלי רובעים.

חיים ברביבאי: הם אלה שעמדו איתנו לאורך כל הזמן, כאשר ישבנו במקלטים.

חיים ברביבאי: זו ההזדמנות להודות להם.

חיים ברביבאי: אם עושים משהו, צריך להזמין חלק מהמורים בקרית-שמונה על תרומתם לביטחון העיר עצמה בתקופות הקשות שעברנו.

חיים ברביבאי: אני רוצה להודות לכם על כך שהזמנתם אותי לכאן.

חיים ברביבאי: אני מאד גאה להיות פה ולהיות נציג של השלטון המקומי.

אילן שלגי: בר ברביבאי, הזכרת את הקטיושות.

אילן שלגי: בימים אלה העיר שדרות אומנם לא סובלת כפי שאתם סבלתם, אבל יש לה זמנים לא קלים.

אילן שלגי: ביקרנו שם לאחרונה, וראינו מערכת חינוך נפלאה.

אילן שלגי: אולי בהזדמנות זו, מפה נשלח ברכת ישר-כוח וחזק ואמץ לכל העיר שדרות.

דובר: אנו מקיימים ערב הצדעה לשדרות.

דובר: היו"ר אילן שלגי: מצויין.

צבי הנדל: איזה מזל ששדרות בתוך הקו הירוק.

צבי הנדל: מותר גם להזכיר שיש כאלה שנפלו אצלם 2,500 פצצות מרגמה.

צבי הנדל: גם הם בני-אדם, גם שם יש ילדים וגם שם יש מורים.

אילן שלגי: אין ספק.

אילן שלגי: אנו צריכים להגן ולשמור על כל אזרחי מדינת ישראל היכן שהם נמצאים כל עוד הם נמצאים שם.

ענבל הוכמן: אני ענבל הוכמן, ואני מייצגת את תלמידי ההוראה במכללות להוראה.

ענבל הוכמן: אדבר בקצרה, ויש לי משהו להביע.

ענבל הוכמן: כשאמרו שאנו באים לכאן עם הסתדרות המורים, הבנתי שאנו אמורים להעלות רעיונות ויוזמות מטעמנו ופחות לשמוע.

ענבל הוכמן: אני חושבת שאתם מקצים לנו זמן מאד קצר, וזה חבל כי יש פה הרבה מורים שיכולים לתרום לכם הרבה.

ענבל הוכמן: אלה האנשים שנמצאים בשטח.

אילן שלגי: ענבל הוכמן, אני מבטיח לכם הזדמנות נוספת.

ענבל הוכמן: אני חושבת שיש פה שנים-עשר חברים מתוך 120 שזה אחוז ניכר.

ענבל הוכמן: אם כולם חושבים שהחינוך הוא בראש מעייננו, למה זה לא כך בשטח?

אילן שלגי: ענבל הוכמן, זה טוב מאד וטבעי שלצעירים יש ביקורת.

ענבל הוכמן: זו ביקורת בונה.

אילן שלגי: דעי ששנים-עשר חברים זה הרבה מאד.

אילן שלגי: בוועדה יש חמישה-עשר חברים, והגיעו שנים-עשר, וזה דבר יוצא דופן.

אילן שלגי: דעי שחברים נמצאים גם בוועדות אחרות.

אילן שלגי: היתה פה חברת-כנסת שהתנצלה כי עליה לעבור לוועדה אחרת, ויש כאלה שכבולים בוועדות שלהם מהשעה 09:00.

ענבל הוכמן: אני רואה את החינוך בצעדי ההתחלה בתור פרח.

ענבל הוכמן: לדעתי, כדי להעלות את מעמד המורה, יש לעשות איזו שהיא השוואה מבחינת התארים שמתקבלים.

ענבל הוכמן: לא יתכן שסטודנט לומד ארבע שנים בדיוק כמו באוניברסיטה ומקבל תואר B.ed, ואחר כך, כשהוא רוצה לפנות לתואר שני הוא צריך לעשות השלמות.

ענבל הוכמן: זה נראה לי בעייתי כבר בתור פתיח.

ענבל הוכמן: קבלה למוסדות להכשרת מורים - לדעתי, זו בעיה גדולה מאד.

ענבל הוכמן: הכניסה מותנית בציון מסויים של סף.

ענבל הוכמן: לדעתי, מורים הם יותר מאנשים שבאים למסור ידע, ויש צורך במבחני אישיות בנוסף לסף הקבלה.

ענבל הוכמן: מבחני האישיות כבר קיימים, ומה שנותר לעשות זה להשתמש בהם.

ענבל הוכמן: מורה הוא מנהיג, והוא צריך להיות כריזמטי.

ענבל הוכמן: לטעמי, יש הרבה תכונות אישיותיות שלא באות לידי ביטוי בציון מאה במבחן.

ענבל הוכמן: אני מניחה, שיש פה כאלה שיסכימו.

ענבל הוכמן: יש היום בעיה במכללות להוראה, שעקב צמצומים ומיעוט סטודנטים שמעוניינים מראש ללכת להוראה אין ניפוי.

ענבל הוכמן: כשאין ניפוי, אין בעיה, כי מי שמגיע למקצוע זה בדרך-כלל האנשים שמגיעים מהסיבות הלא נכונות.

ענבל הוכמן: לא אעשה הכללה גורפת - מגיל 8 רציתי ללכת למקצוע, ועזבתי את הפקולטה לרפואה בתל-אביב כדי להגיע לשם - אבל רוב האנשים שבאים עושים זאת לא מהאידיאלים הנכונים.

ענבל הוכמן: מה שקורה הוא שאם סף הקבלה נמוך מאד, גם אין יוקרתיות למקצוע כמו לרפואה.

ענבל הוכמן: למה סף הקבלה ברפואה כל כך גבוה?

ענבל הוכמן: כולם רוצים ללכת לשם מאחר וזה כל כך יוקרתי.

אילן שלגי: האם שם עושים בדיקת אישיות לפני הקבלה ללימודים או רק על סמך ציונים?

ענבל הוכמן: במשך.

ענבל הוכמן: יש שבע שנים עם ניפוי מאד רציני.

ענבל הוכמן: אף אחד לא עובר את שבע השנים הקשות האלה בלי כל המבחנים האלה במהלכן.

אילן שלגי: אבל, זה לא בשלב הקבלה.

אילן שלגי: אני יודע מה שאני אומר לך.

ענבל הוכמן: יש שני ראיונות.

ענבל הוכמן: אתה לא מתקבל רק על סמך ציונים.

ענבל הוכמן: יש לי חברות שלא עברו את הראיונות ולא התקבלו ללימודים, למרות ציון 800 במבחן הפסיכומטרי.

אילן שלגי: אנא, המשיכי, אבל תקצרי בבקשה.

צבי הנדל: עד עכשיו היא צודקת במאה אחוז.

ענבל הוכמן: בעיית הסטאז' - יש הרבה סטודנטים במכללות להוראה, והם מסיימים את התואר.

ענבל הוכמן: כשהם מגיעים למשרד החינוך ורוצים להקלט במוסד לימודי, אין להם מקום.

ענבל הוכמן: זה מביא אותי לדבר האחרון, שקראתי לו בכותרת:

ענבל הוכמן: פער הדורות ורענון השורות.

ענבל הוכמן: מה שקורה במשרד החינוך הוא, שרוב המורים הם מאד מבוגרים, וזה לאו דווקא לרעה.

ענבל הוכמן: אבל, יש פער גדול מאד; מה שהיה לפני עשרים שנה זה לא מה שקורה כרגע, וצריך לרענן את השורות ולתת הזדמנות לדור הצעיר יותר להכנס למערכת.

ענבל הוכמן: בזה סיימתי את דבריי.

אילן שלגי: מר רמי אופנברג, בבקשה.

אילן שלגי: אחריו גברת עינת מירון.

רמי הופנברג: אני רמי הופנברג, מנהל מינהל החינוך של עיריית פתח-תקוה וחבר הנהלת איגוד מנהלי מחלקות החינוך.

רמי הופנברג: יושב לידי אבי קמינסקי, יושב-ראש האיגוד.

רמי הופנברג: אחד התהליכים המשמעותיים, שמאפיינים את מערכת החינוך בארץ ובעולם, הוא ההעצמה המשמעותית מאד של מקומם של מנהלי מחלקות החינוך ומחלקות החינוך ברשויות המקומיות.

רמי הופנברג: מחלקות החינוך מאוגדות במסגרת הסתדרות המורים.

רמי הופנברג: המאפיין של ההעצמה הזאת הוא מעורבות מחלקות החינוך בכל מרכיבי החינוך בראשות המקומית ובראש ובראשונה בפדגוגיה.

רמי הופנברג: אנו רואים שנושא זה קיבל ביסוס במעמד סטטוטורי שניתן בחוק למנהלי מחלקות החינוך - חוק שהועבר ע"י הסתדרות המורים בעזרת ועדת החינוך והיושב-ראש הקודם זבולון אורלב.

רמי הופנברג: רציתי בדבריי, בגלל חובת הקיצור, לעמוד על מרכיב אחד חשוב של מעמד המורה שהרשויות המקומיות מתחברות אליו באופן משמעותי וזה: כלי העבודה של המורה שהם תנאי הכרחי למעמד המורה.

רמי הופנברג: בגליון "פנים", שקיבלנו כאן, יש איזושהי שאלה בכותרת: "המורה הישראלי - שליחות או מקצוע?".

רמי הופנברג: אני חושב, שפה יהיה קונצנזוס שהמורה הוא גם שליחות וגם מקצוע, והכלים המקצועיים הם מרכיב חשוב מאד ביכולת המורה לממש את שליחותו באופן המקצועי ביותר.

רמי הופנברג: אני מדבר על נושאים כמו הכשרה במהלך העבודה.

רמי הופנברג: היום, בכל שוק העבודה ON THE JOB TRAINING, ההכשרה במהלך העבודה, זה הדבר המרכזי.

רמי הופנברג: יש הכשרות, השתלמויות על גופים מתערבים, על יעוץ, על פרוייקטים פדגוגיים וכל הנושאים שעוסקים בהם באופן מאד משמעותי בתוך בתי-הספר, והרשויות המקומיות היום הן הדומיננטיות בהשקעת המשאבים מעבר לפסגות ולכל הכמות המשמעותית מאד של עיסוק בנושא מטעם משרד החינוך.

רמי הופנברג: מעמד המורה תלוי, בראש ובראשונה, בהיותו כתובת לפתרון בעיות למימוש צרכים של התלמידים ושל ההורים.

רמי הופנברג: ברגע שהאקלים בבית-הספר, האוירה בבית-הספר, החינוך בבית-הספר וההישגים בלימודים בבית-הספר מגיעים לפסגות, גם מעמד המורה מגיע לפסגה.

רמי הופנברג: נושא זה הוא אחד הנושאים הראשונים שמקוצצים, שנחתכים, שמצומצמים ושמושמים בצד, ואנו מוצאים את עצמנו ברשויות המקומיות נאלצים יותר ויותר להכניס משאבים לתחום שכן אחרת התחום יהיה מדולדל ורזה מאד.

רמי הופנברג: אסיים במשפט אחד - קודם דיברו על איך מושכים צעירים למערכת.

רמי הופנברג: אני רוצה לשאול: איך משאירים צעירים במערכת?

רמי הופנברג: משאירים צעירים במערכת בכך שנותנים להם כלים כדי להצליח.

עינת מירון: אני עינת מירון, מנהלת אשכול גנים בעיר לוד.

עינת מירון: ברשותכם, אני רוצה לשנות ממקומי כגננת את הנוסח מ"מעמד המורה" ל"מעמד המחנך".

עינת מירון: כל הזמן מדברים על מורים, ויש גם גננות שהן מאד משמעותיות בתוך מערכת החינוך.

עינת מירון: אומנם החינוך הוא מגיל גן-חובה, מגיל 5, אבל החינוך נעשה ע"י גננות כבר מגיל 3, כך שמעמדנו משמעותי מאד בחינוך של הילדים.

עינת מירון: ילדים צעירים שמגיעים לגנים, שהם לא גמולים, ושהם בתחילת דרכם במוסדות החינוך, אנו נמצאות שם בשבילם.

עינת מירון: מקום הגננת בתוך מערכת החינוך טוב יותר מאשר מעמד המורה, כי אנו עם 35 ילדים מול ההורים שלהם כשהמערכת יחסית קטנה.

עינת מירון: יחד עם זאת, יש לא מעט מצבים שבהם אנו עומדים מול הורים כשהמעמד שלנו בעיניהם לא טוב ולא ראוי, וזה בעקבות מה שאמרה ענבל הוכמן, וכשהתגובות שלהם לדברים שקורים בתוך המערכת שלנו אינן טובות.

עינת מירון: כשאנו מדברים היום על האלף השלישי, שבה להורה חלק משמעותי מאד בתוך מערכת החינוך בהתערבות ובשיתוף שלו בתוך המערכת הזו, ולפעמים הוא מרגיש שהוא יודע-כל ומסתכל עלינו לא מהמקום שראוי לנו, קורים לא מעט פעמים שהמסרים האלה עוברים לילדים, וזה עובר בתוך הגנים.

עינת מירון: אני מניחה, שזה גם בתוך בתי-הספר.

אילן שלגי: גברת מירון, אני מבקש לקצר, כי גם מר וסרמן צריך לדבר.

עינת מירון: הדבר העיקרי, שאני רוצה למסור, הוא שהיום בתוך המערכת של משרד החינוך מעמד ההורה גבוה יותר ממעמד המורה.

עינת מירון: יש לו יותר מקום ויותר כוח.

עינת מירון: לפעמים, קורים מצבים מאד קשים כשלנו כמורים, כגננות וכמחנכים אין לנו את הכוח לעמוד בפרץ ולהגיד משהו לאותו הורה, ואנו חסרי אונים מול מצבים קשים מאד.

עינת מירון: היו"ר אילן שלגי: תודה רבה.

עינת מירון: סגן השרה, חבר-הכנסת צבי הנדל, בבקשה.

צבי הנדל: כמעט ואין אחד או אחת מהדוברים שלא דיברו ממש דברי אלקים חיים.

צבי הנדל: אני אומר את זה באמת ולא לצורך המליצה.

צבי הנדל: המשפט היחיד, שאני רוצה להגיד, הוא שלא נשכח: קל מאד לזרוק סיסמאות וכו'.

צבי הנדל: תעשו בבית חשבון בגימטריא, שהפער בין רצוי למצוי זה כסף.

צבי הנדל: תודה.

יוסי וסרמן: תודה ליושב-ראש ועדת החינוך.

יוסי וסרמן: תודה לסגן השרה ולחברי-הכנסת.

יוסי וסרמן: היינו הבוקר אורחי ועדת החינוך.

יוסי וסרמן: ביקשתי וקיבלתי כבר את הסכמת יושב-ראש ועדת החינוך לישיבת עבודה נוספת עם חברים היושבים כאן וחברים נוספים.

אילן שלגי: אולי נעשה אותה אצלכם.

יוסי וסרמן: אני מודה לך מאד.

יוסי וסרמן: אנו נארח ברצון את ועדת החינוך בהסתדרות המורים אצלנו בתל-אביב.

יוסי וסרמן: לצערי, הרבה זמן אין לנו, ונצטרך כעת לסיים ולעלות לשלב הבא.

יוסי וסרמן: אני מודה מאד לידידי, חיים ברביבאי, ראש עיריית קרית-שמונה, לכל החברים היושבים כאן ולנציגי בכירי משרד החינוך.

יוסי וסרמן: אני מבקש להגיש ליושב-ראש ועדת החינוך, חבר-הכנסת שלגי, את מדליית המאה של הסתדרות המורים לזכרון למאה השנים הבאות.