ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 4, 2003-03-16 11:30

אילן שלגי: שלום רב.

אילן שלגי: ראשית, תודה על האירוח.

אילן שלגי: מר גיורא פישר, בבקשה.

גיורא פישר: אני מקדם בברכה את חברי הכנסת שהגיעו אלינו.

גיורא פישר: אתם אמורים להיפגש עם נוער, מורים ואולי גם מורים בעניין הפיגוע, ואני יכול לספר לכם שחיפה עברה תקופה מאוד קשה, במיוחד לאור העובדה שנהרגו בפיגוע מספר גדול של ילדים.

גיורא פישר: יש לזה השפעות פסיכולוגיות – שלא לדבר על ההשפעות על המשפחות.

גיורא פישר: אתם תשמעו על כל העניינים האלה בסיור שלכם, כמו, למשל, על אוטובוסים שלא אוספים, אלא רק נוסעים מתחנה עד תחנה - דברים שמקובלים בעולם הגדול, ולא חלים עלינו בגלל בעיות תקציביות.

גיורא פישר: עלו כאן דרישות ובקשות שונות, ומדינת ישראל תצטרך לתת פתרונות לעניינים האלה.

גיורא פישר: אני מחזק את ידיכם, צפויה לכם שיחה לא קלה, אני מתאר לי, עם התלמידים.

גיורא פישר: מדובר בנוער שעבר חוויה טראומטית קשה ביותר.

גיורא פישר: עד היום ילדים מגיעים למקום הפיגוע, מדליקים נרות, יש שם שלטים רבים, בערבים עדיין מתקבצים שם, וזה דבר מתמשך.

גיורא פישר: אני לא יודע עד מתי הנוער ימשיך להגיע למקום, להתייחד עם החללים ולהתייסר בתוך עצמו.

גיורא פישר: השליחות שלכם היא חשובה מאוד, כדי להראות לציבור ולנוער שהכנסת לא מנותקת מהציבור; יורדים אל הציבור ומדברים אליו בגובה העיניים---

אורי אריאל: עולים אל העם.

גיורא פישר: אפשר לומר את זה כך, ומשוחחים עם הילדים שיחה בוגרת.

גיורא פישר: אני מקווה שתצאו מחוזקים מהביקור, וכך גם אנחנו – העיר חיפה ופרנסיה.

גיורא פישר: כך גם לנוער יהיה מהלך חשוב – פגישה עם נבחרי הציבור, שמגיעים אליו מירושלים.

גיורא פישר: תודה שבאתם, ונשחרר אתכם מהר, מכיוון שאתם לחוצים בזמן, וחשוב מאוד שתיפגשו עם הנוער והמורים.

גיורא פישר: השיחה הזאת היא בעדיפות עליונה.

אילן שלגי: אתה ציינת, בצדק, שאנו באים כנבחרי העם, כנציגים של בית המחוקקים.

אילן שלגי: אמרתי גם למשפחה האבלה, שביקרנו אותה בדליית אל-כרמל, שאנחנו, חברי ועדת החינוך, באים בשם הבית כולו.

אילן שלגי: אנחנו מביעים תנחומים לכל תושבי העיר חיפה, אבל חשוב לנו בפרט לדבר עם תלמידים ועם הורים, אם יהיו שם.

אילן שלגי: חשוב שהם יחושו שבאים אליהם, ושהדאגה וההזדהות היא לא רק של העיר חיפה – כי אני בטוח שאתם כל הזמן בקשר אתם – אלא של העם כולו.

אילן שלגי: לכן אקצר, ברשותך, אבל אם מי מחבריי ירצה להוסיף - בבקשה.

מוחמד ברכה: אני רוצה להודות לראש העיר על קבלת הפנים.

מוחמד ברכה: הנסיבות שבגללן אנחנו כאן, שאמורות לייצר מוטיבציה, היא בלתי-שגרתית בכל מה שנוגע לשמירה על הילדים והעתיד של הילדים.

מוחמד ברכה: בחיפה חיים יהודים וערבים בשכנות, בחיים משותפים, והיא כולה צריכה להוות מודל – דווקא בעתות צרה ובזמנים קשים.

מוחמד ברכה: כנראה, המפגע שעשה את הפשע הזה - אני לא יודע אם הוא התכוון או לא – אבל הגורל זימן לנו שהקורנות יהיו יהודים, ערבים ואנשים מכל העדות; הנהג של האוטובוס הוא בחור נוצרי משפרעם, העיר שבה אני חי.

מוחמד ברכה: בפיגוע היתה הרוגה דרוזית, אחת מוסלמית והקורבנות האחרים הם יהודיים.

מוחמד ברכה: אני לא הייתי מתלהב לשותפות גורל כזאת.

מוחמד ברכה: הייתי רוצה שותפות גורל של בניית עתיד, בניית מערכת חינוך – דווקא מערכת החינוך היתה אמורה לתת תכנים של עתיד ולא של שותפות מרה כל-כך ורווית דם.

מוחמד ברכה: לכן חשוב מאוד שדווקא פרנסי העיר הזאת ותושביה יידעו להתעלות על הכאב ולבנות את החיים כפי שצריך לבנות אותם.

מוחמד ברכה: אני יכול לדבר שעות על השלום, וברור שאנו זקוקים לו מאוד.

מוחמד ברכה: אני לא רוצה להפוך את זה לדיון פוליטי – במיוחד שיש מחלוקות בין חברי הוועדה בנושא זה, ואני לא רוצה שמחלוקות אלה יצופו על-פני השטח – אלא דווקא לדבר על הכמיהה לחיים משותפים במדינת ישראל והכמיהה לשלום של עם ישראל עם העם הפלשתיני.

מוחמד ברכה: אני פונה לראש העיר, לחברי מועצת העיר ולשאר האנשים בעלי האחריות בעיר הזאת לקדם את המגמה הזאת של חיים משותפים ביום הזה.

מוחמד ברכה: בימים האלה אנו כולנו שותפים בכאב אחד גדול.

מוחמד ברכה: אמרתי במליאת הכנסת לפני כמה ימים, שכשנסעתי לדליית אל-כרמל כדי לבקר אבלים, עברתי ליד מקום הפיגוע.

מוחמד ברכה: ראיתי שם ילדים בגיל של הילדים שלי, שהתלוו אליי – ולא במקרה – לפיגוע הזה.

מוחמד ברכה: הילדים הדליקו נרות, היו עצובים ובוכיים, והכאב הזה לא היה דווקא כאב של יהודים אלא כאב של בני אדם, קודם-כל.

מוחמד ברכה: לכאב הזה אין זכות לאומית.

מוחמד ברכה: הפתרון יכול להיות פתרון לאומי, שבין יהודים וערבים, אבל הכאב הוא של בני אדם.

מוחמד ברכה: הבן שלי אמר לי: "מה זה נוגע לי, על מה רבים ומה הסיבות לסכסוכים?

מוחמד ברכה: אנחנו לא צריכים לשלם על זה".

מוחמד ברכה: אני חושב שבכל סכסוך, הילדים חייבים להיות מחוץ למעגל הזה.

מוחמד ברכה: זאת אמירה מאוד בסיסית.

מוחמד ברכה: אני מודה לראש העיר ולאנשים שנוכחים כאן.

מוחמד ברכה: אני מבקש לחזק את ידיכם כדי לבנות עתיד.

צביקה רק: תשעה הרוגים מתוך ה-17 הם תלמידים שלנו, בני בני 13 עד 17, בחמישה בתי ספר.

צביקה רק: שניים מבתי הספר האלה תראו היום.

צביקה רק: לגבי נושא הדו-קיום בעיר חיפה; אחרי כל השלבים שעברנו מאז הפיגוע הקשה הזה, ואחרי שעיכלנו את האסון הנורא, ישבנו עם העובדים הסוציאליים כדי לסכם את הדברים.

צביקה רק: 95 עובדים סוציאליים עבדו סביב הנושא; החל מהצוות שיצא מייד לאבו-כביר ועד אלה שעבדו עם התלמידים בבתי-הספר.

צביקה רק: באחת השיחות שניהלנו על-מנת לראות מאיפה שואבים כוח כדי להתמודד עם הדברים שעוברים עלינו, אחת הפסיכולוגיות אמרה שאחד העניינים היותר מיוחדים שהיא ראתה אחרי הפיגוע, הוא שלא ראינו "עליהום" אלא רק תלמידים שמדליקים נרות ובוכים ביחד – יהודים וערבים.

צביקה רק: כשזה קרה, ישבתי עם כמה ערבים בעיר חיפה, כדי לעשות את יום הילד הבינלאומי, כפי שאנו עושים מדי שנה.

צביקה רק: בחדר ישב רופא ערבי, ומייד כשהוא שמע על דבר האירוע הוא אמר: "אני מתנצל", ורץ לבית החולים.

צביקה רק: אני מברך אתכם, ומודה לכם על הביקור.

אהרון זבידה: בערב האירוע, כבר ביחד עם עיריית חיפה, פעלנו עם היועצים החינוכיים שלנו ועם מנהלי בתי הספר.

אהרון זבידה: למחרת נכנסנו לכל בתי הספר בעיר חיפה, כי כולה עברה טלטלה, ומובן שהושם דגש על בתי הספר שבהם נפגעו תלמידים.

אהרון זבידה: התלמידים הביעו רגשות, דיברו וציירו.

אהרון זבידה: הייתי בדליית אל-כרמל עם שרת החינוך, לימור לבנת, ואני יודע שגם ציפי ליבני ביקרה בעיר חיפה.

אהרון זבידה: מהבחינה הזאת, אנחנו תמכנו ועדיין תומכים בתלמידים.

אהרון זבידה: אנחנו מקווים שלא יהיו עוד אירועים כאלה, שמזעזעים באופן קשה מאוד את כל מערכת החינוך, ואת כל החברה – הישראלית בכלל ובעיר חיפה באופן מיוחד.

אהרון זבידה: אף אחד לא ציפה שיקרו אירועים כאלו דווקא על רכס הכרמל.

אהרון זבידה: זה הפתיע במידה רבה, ואומר שלפיגוע אין כתובת: זה יכול להיות יהודים, ערבים, אבל לשמחתי זה לא פגע כהוא זה באותו מערך, שמתקיים באופן יוצא מן הכלל בעיר לחיפה.

אהרון זבידה: אגב, גם בית הספר הראלי, שנלך אליו היום, מקיים קשרים עם בתי ספר ערביים במשולש, שאני גם מופקד עליו, כך שהפעילות מתקיימת בהרבה מקומות.

אהרון זבידה: יש פה היסטוריה טובה של הקשרים, ואני מקווה שקשרים אלה לא ייפגעו.

אהרון זבידה: ההגעה שלכם לכאן נותנת תמיכה חשובה מאוד – גם לתלמידים, גם לבתי הספר וגם לנו.

אהרון זבידה: זה חשוב מאוד, ואנו מודים לכם מאוד על כך.

גיורא פישר: אנחנו שוב מודים לחברי הכנסת, לוועדת החינוך וליושב ראש על היוזמה ועל הרצון לבוא לבקר, לעודד ולשמוע ולהתרשם.

גיורא פישר: אני מאחל לכם סיור מועיל, ואנחנו לרשותכם, אם תרצו לפעול יחד.

גיורא פישר: דרך צלחה.

אילן שלגי: תודה רבה.

אילן שלגי: -----------------