ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 216, 2004-05-12 09:00

אופיר פינס-פז: אני פותח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אופיר פינס-פז: יושב ראש הוועדה, מיקי איתן, נמצא בכנס לשכת עורכי הדין באילת, ולכן אני אחליף אותו היום.

אופיר פינס-פז: אנו דנים בהצעת חוק ממשלתית, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 33) (הוראת שעה) (תיקון), הכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אופיר פינס-פז: עורכת הדין לבנת משיח, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, בבקשה, תציגי את הצעת החוק.

לבנת משיח: בשנת 2001 ביקשה הממשלה לתקן את חוק סדר הדין בסדרה של תיקונים, ובאותם דיונים שהתקיימו אז הוחלט שאותם תיקונים יהיו להוראת שעה לשלוש שנים.

אופיר פינס-פז: למה הוחלט שזה יהיה בהוראת שעה?

לבנת משיח: משום שהדבר המהותי ביותר בתיקון היה מתן סמכות לפרקליטת המדינה להעביר תיקי פשע לטיפול המשטרה.

לבנת משיח: באותה תקופה בדיוק יצא דוח של מבקר המדינה, אשר הצביע על מגמה – מוכרחים לומר שזו גם היתה מגמה שהיתה מוסכמת על הממשלה - שבסופו של דבר אנחנו תומכים באיחוד של התביעה המשטרתית עם פרקליטות המדינה.

לבנת משיח: מכיוון שבאותה הצעת חוק היתה מגמה שהיתה הפוכה לביקורת הזאת, הוחלט שהתיקון יהיה הוראת שעה ואנחנו נבחן את התיקון הזה, כדי לאפשר לממשלה להיערך לאיחוד הפרקליטות והמשטרה.

אופיר פינס-פז: היתה גם הערכה, שזה ייקח בערך שנתיים עד שלוש שנים לאחד את התביעה של המשטרה עם הפרקליטות.

לבנת משיח: זאת היתה הערכה אולי של הכנסת, אבל הערכת הממשלה היתה - -

איל זנדברג: הממשלה הציגה חמש, שבע שנים.

לבנת משיח: אכן אני יכולה לעדכן אתכם באופן כללי על המהלך הזה, שאנחנו בטח נדבר עליו יותר בחודשים הקרובים.

לבנת משיח: אני יכולה להגיד שהוקם צוות שהוציא בינתיים דוח ביניים בסוף 2002, שעל פי הקווים הכלליים של אותו דוח, ברור שזה תהליך ארוך טווח מבחינת ההתארגנות של הממשלה, נוכח הקשיים הכרוכים באיחוד מהסוג הזה.

לבנת משיח: לצורך הדברים האלה ייעשו פיילוטים של הרה-ארגון שמומלץ על ידי חברה חיצונית בנושא של כל הרה-ארגון של משרד המשפטים, לא רק הפרקליטות, אלא גם מחלקות אחרות.

לבנת משיח: רק בתום הבחינות האלה אנחנו נוכל לאמץ באופן מלא את הנושא של האיחוד בין הפרקליטות והתביעה המשטרתית.

לבנת משיח: מהלך מהסוג הזה אמור להסתיים, לפי הערכה, לא לפני חמש שנים מהיום.

לבנת משיח: לכן, ההערכה שלי היא שאנחנו נבוא בעוד חודש או חודש וחצי עם בקשת הארכת הוראת השעה לפחות לתקופה הזאת.

דורית ואג: רק אל תבואו יומיים לפני הפגרה.

לבנת משיח: לא, אנחנו כבר בתהליך מתקדם.

אופיר פינס-פז: הדיווח הזה הוא דיווח מאוד בעייתי.

אופיר פינס-פז: אני לא רוצה להרחיב כרגע, כי אנחנו נדון בו בנפרד, אבל אני סבור, לפחות ממה שאת אומרת לבנת, שמשרד המשפטים לא עשה מאמץ גדול כדי לקדם את המעבר הזה.

אופיר פינס-פז: אני מניח שאתם תיתקלו בקשיים לא מעטים בוועדת החוקה, חוק ומשפט בהצעת החוק הזאת.

אופיר פינס-פז: אני בכל אופן הולך להתנגד להארכת הוראת השעה, אבל זה לא ממש הנושא.

אופיר פינס-פז: מה אתם מבקשים היום?

לבנת משיח: אנחנו מבקשים היום סדרה של תיקונים שהתבקשו בעקבות הניסיון שהצטבר במשך שלוש שנים אלה.

לבנת משיח: אתה רוצה שאנחנו נעבור סעיף סעיף?

איל זנדברג: אלה ארבעה סעיפים ראשיים.

אופיר פינס-פז: כן.

לבנת משיח: הסעיף הראשון נועד לאפשר גמישות בקביעת העבירות שאנחנו קובעים בתוספת, אשר פרקליטת המדינה מוסמכת להעביר לטיפול של התביעה המשטרתית.

לבנת משיח: היום, כפי שאנחנו רואים, אנחנו זקוקים להגשת חוק בהליך המלא כולל שלוש קריאות.

לבנת משיח: אנחנו מציעים שתהיה גמישות שתאפשר בכל זאת לבוא בצורה יותר מהירה, אם יהיה צורך בפרקליטות ובמשטרה, כאשר התהליך הזה נשאר בכל זאת בבקרה של הכנסת על ידי כך שאנחנו קובעים אישור של ועדת החוקה, חוק ומשפט.

לבנת משיח: הסעיף השני בא להכניס תיקון לסעיף 62 לחוק, שמדבר על סמכות של תובע לסגור תיק.

לבנת משיח: אנחנו שמנו לב שבתיקון שעבר ב-2001 יש אי-בהירות באשר לסמכויות סגירה של המשטרה מצד אחד, ומצד שני אנחנו נותנים פה גם סמכות למשטרה לסגור את התיקים בשל העדר עניין לציבור במקרים של תיקים שהועברו לטיפולה על ידי פרקליטת המדינה בעבירות פשע.

לבנת משיח: כלומר, ההגיון של הדברים הוא בכך שאם אנחנו מחליטים שיש אפשרות להביא תיקים בעבירות פשע לטיפול המשטרה לצורך העמדה לדין, אין מקום לסרבל את עניין סגירת אותם תיקים.

לבנת משיח: יחד עם זאת, יש לנו מן סייג, משום שאנחנו סברנו שנושא של עבירות של אלימות במשפחה הוא נושא בעל רגישות גבוהה, ואנחנו סברנו שנושא סגירת תיקים אם אין עניין לציבור בנושאים האלה יש להכפיף להחלטה של פרקליט מחוז.

אופיר פינס-פז: איפה זה כתוב?

לבנת משיח: זה כתוב בסייג.

איל זנדברג: בסייג שמתחיל במילים "למעט עבירת פציעה" וכן הלאה.

איל זנדברג: בעצם ההתייחסות לשני הפרטים החדשים בתוספת (6א) ו-(8א), לגבי זה לא תהיה סמכות גם לא לראש יחידת התביעות.

איל זנדברג: מכיוון שזה פשע, היא לא תהיה לקצין משטרה רגיל, ולכן זה נשאר בתחומה של הפרקליטות.

אופיר פינס-פז: אז זה לא רק עבירות אלימות במשפחה, אלא גם פציעה בנסיבות מחמירות.

איל זנדברג: אבל נסיבות מחמירות לפי הסעיף של העבירות נגד בן משפחה.

לבנת משיח: הסעיף השלישי מתייחס לסמכות של טיפול בעררים.

לבנת משיח: על החלטות של סגירת תיקים על ידי הרשות החוקרת, יש סמכות למתלונן להגיש ערר.

לבנת משיח: פה התיקון מתייחס לפסקה הראשונה, שמדברת על סמכות לטפל בערר וקובעת כך: על החלטה שניתנה על ידי גוף חוקר או תובע מוסמך, סמכות הערר היא לפני פרקליט מחוז או פרקליט מפרקליטות המדינה שמונה למנהל תחום העררים.

לבנת משיח: היום, אם אינני טועה, הסמכות בעררים האלה בינתיים נתונה רק למנהל תחום העררים, וכל פרקליטי המחוז בינתיים אינם עוסקים בתחום הזה.

לבנת משיח: מכיוון שמדובר במספרים רבים בשנה, יש בכל זאת רצון לבקש אפשרות שפרקליטת המדינה תוכל למנות אדם נוסף בפרקליטות המדינה, ובלבד שהוא בעל דרגה גבוהה.

לבנת משיח: אנחנו מציעים שיהיה בעל דרגה שאיננה פחותה מסגן בכיר א' לפרקליט המדינה.

לבנת משיח: זה נתן אפשרות לפרקליטת המדינה להוסיף אדם בדרגה בכירה לטפל בעררים האלה.

לבנת משיח: באותה הזדמנות, כאשר אנחנו דנו בהצעת החוק, אנחנו שמנו לב שהנוסח של הסעיף כפי שהוא היום בפסקה 3 הוא נוסח קצת לקוי מבחינת הסמכות של העררים, ולכן אנחנו הצענו – בעצה אחת עם אייל זנדברג - להכניס תיקון נוסח בפסקה 3 שקיימת היום.

לבנת משיח: היום קובעת פסקה 3 שלגבי החלטות שניתנו על ידי פרקליט המדינה, פרקליט מחוז או פרקליט מפרקליטות המדינה שלא להעמיד לדין בשל היעדר עניין לציבור, הערר הוא בפני היועץ המשפטי לממשלה.

לבנת משיח: זה לא מופיע בחוק שלפניך, אלא בחוק הקיים.

לבנת משיח: אנחנו ראינו שמבחינת הניסוח חסרה לנו פה סמכות לטפל בערר על החלטות שניתנו על ידי פרקליט המדינה או משנהו, כאשר זו החלטה שלא להעמיד לדין מכל העילות, כלומר לא רק מעילה של היעדר עניין לציבור, ולכן אנחנו מבקשים להשלים את הליקוי הזה.

אופיר פינס-פז: זה בסעיף 4?

לבנת משיח: זה לא מופיע בנוסח הכחול.

אופיר פינס-פז: זה נוסח חדש.

לבנת משיח: לא, זה אותו נושא.

אופיר פינס-פז: זה נחמד, אבל תגישו הצעת חוק ונטפל בזה.

לבנת משיח: זה משהו די טכני, למעשה.

אופיר פינס-פז: אם זה טכני, אין בעיה.

אופיר פינס-פז: השאלה אם זה טכני.

איל זנדברג: קודם כל, זה בא להבהיר את המצב וזה בא להבהיר למי הוגש ערר.

איל זנדברג: ברור שאם פרקליט המדינה מקבל החלטה לסגור תיק בשל העדר עניין לציבור, הערר הוא ליועץ המשפטי לממשלה; גם בעילות האחרות שהפרקליט מקבל יהיה ערר מן הסתם.

איל זנדברג: אנחנו לא רוצים לקפח את זכותו של העורר, ומן הסתם הערר יהיה גם ליועץ המשפטי לממשלה, אלא שהחוק היום לא אומר את זה בצורה מפורשת.

אופיר פינס-פז: נציגי המשטרה, האם החוק על דעתכם?

רחל אדלסברג: כן.

לבנת משיח: אני רוצה לסיים ולומר שסעיף 4 הוא הסעיף שבא לתקן את התוספת של החוק, שנועדה לקבוע את העבירות שלגביהן פרקליטת המדינה תהיה מוסמכת להעביר את הטיפול ולהעמיד לדין למשטרה.

לבנת משיח: התוספת הראשונה המתבקשת היא הוספת עבירה של פציעה לפי סעיף 334 לחוק העונשין, בנסיבות המחמירות לפי סעיף 365 לחוק העונשין.

לבנת משיח: מדובר בפציעה בנסיבות מחמירות, כאשר הנסיבות המחמירות הן משני סוגים: אחד – כאשר עבריין נושא נשק חם או קר, או כאשר שניים או יותר חברו יחד לביצוע מעשה בידי אחד או השני מהם והעונש במקרה כזה הוא כפל העונש הקבוע, שזה אומר שש שנים; שניים - כאשר המעשים האלה נעשו במסגרת המשפחה, לכן אנחנו מבקשים לאפשר לפרקליטת המדינה להעביר את הנושאים האלה לטיפול המשטרה.

לבנת משיח: אלה תיקים שהם בדרגות שונות של חומרה.

לבנת משיח: לגבי התיקים שאינם בדרגה של חומרה יתרה, מבקשים לאפשר לפרקליטות המדינה להעביר את הטיפול למשטרה.

אופיר פינס-פז: לי העבירות האלה נראות מאוד מפחידות.

איל זנדברג: רק צריך לציין שזה לב החוק.

איל זנדברג: מבחינת העברת הסמכויות וההקשר של הוראת השעה, זה בעצם לב העניין.

לבנת משיח: אפשר לדון בשתי הפסקאות האלה, כי שתי הפסקאות האלה דנות באותה מטריה.

לבנת משיח: הרי הפסקה הבאה מדברת על סוגיית תקיפות.

לבנת משיח: כאשר התקיפות האלה הן במסגרת המשפחה, זאת גם נסיבה מחמירה, ולכן זאת עבירת פשע.

לבנת משיח: אנחנו רוצים את המסגרת הזאת להביא לטיפול המשטרה.

לבנת משיח: אחרי שנקבעות העבירות האלה בתוספת, עדיין פרקליטת המדינה צריכה לתת החלטה לגבי אותן עבירות, ובמסגרת ההחלטה הכוונה שהיא תנחה באיזה נסיבות אותן עבירות יעברו לטיפול של המשטרה, כדי למנוע את העבירות החמורות מלעבור לטיפול המשטרה, משום שברור שהגדרות אלה כוללות קשת מאוד רחבה של סוגי מעשים תחת אותה כותרת ואתה חומרה של עבירות.

לבנת משיח: ברגע שזה נעשה בין בני משפחה, מייד מתקיימת הנסיבה המחמירה ואנחנו עוברים לעבירה החמורה שדינה שש שנים.

לבנת משיח: אם אתם רוצים לשמוע על סוגי התיקים, נמצאים פה האנשים שיכולים להבהיר זאת טוב יותר.

לבנת משיח: הכוונה היא שעדיין הנושאים החמורים ביותר יישארו בפרקליטות.

אופיר פינס-פז: מה עם עבירות סמים בסעיף (3)?

לבנת משיח: סעיף (3) מדבר על עבירות שנעברות על ידי קטינים.

לבנת משיח: יש לנו שתי פסקאות, פסקה שמתייחסת לעבירות שנעברות על ידי קטינים ופסקה נוספת שהיא פסקה 17 בחוק הקיים שמתייחסת לעבירות סמים.

לבנת משיח: התיקון הזה נועד לומר שבמקרה של עבירת סמים שנעברת על ידי קטינים אנחנו מבקשים שזה ילך לפי הפסקה של עבירות סמים, כלומר הדבר הזה נבחן על פי הכמות של הסם.

לבנת משיח: העבירות החמורות נשארות בפרקליטות, לפי אותה מתכונת, והעבירות הפחות חמורות עוברות למשטרה, לפי חלוקה של סוג הסם, כמות הסם וסוג העבירה.

איל זנדברג: אבל משמעות הדבר היא העברה של קבוצה נוספת של מקרים לעניין היחס בין פרט 16 ל-17 בתוספת - -

לבנת משיח: לפי דעתי, זה בא להבהיר את הדברים.

אופיר פינס-פז: כמה תיקים כאלה נפתחים בשנה בכל העבירות האלה?

דפנה ביינוול: לגבי האלמ"ב יש לי פחות או יותר - -

אופיר פינס-פז: כל מה שאתם מבקשים.

אופיר פינס-פז: 100?

אופיר פינס-פז: 1,000?

אופיר פינס-פז: 50,000? 500?

דפנה ביינוול: אני רוצה להתרכז בתיקי אלימות במשפחה, כי לגבי הדברים האחרים גם לא ביררתי.

אופיר פינס-פז: אבל כדאי לדעת את זה.

דפנה ביינוול: אתה רוצה לדעת על סמים, למשל?

אופיר פינס-פז: אני רוצה לדעת על הכל.

אופיר פינס-פז: אם הכל יחד זה עשרה תיקים, אתה אומר לעצמך מה זה משנה מבחינת לחץ.

אופיר פינס-פז: אם זה הרבה, אני צריך לבדוק האם המשטרה קיבלה תקנים, האם היא יכולה לעמוד בזה, האם היא יכולה לטפל בזה.

דפנה ביינוול: אולי נתחיל דווקא בעבירות אלימות במשפחה, שאני חושבת שיש הסכמה בינינו לבין המשטרה לגביהן.

דפנה ביינוול: חזרתי וקראתי את פרוטוקול הישיבה האחרונה.

דפנה ביינוול: התקיים פה דיון מאוד ארוך ונוקב בנושא הזה.

דפנה ביינוול: חזרתי ועשיתי סבב בין כל פרקליטי המחוזות כדי לברר, פחות או יותר, בכמה תיקים מדובר.

דפנה ביינוול: מייד אסביר איך הדברים נעשים ומה הנזק שנגרם בצורה שזה נעשה היום, ואני מאוד מקווה שתשתכנעו.

דפנה ביינוול: ראשית, אולי כדאי להזכיר שהיום המצב בתביעות המשטרה – ושוב אני אומר שאנחנו נתאחד יום אחד, אבל זה יקרה בעוד כמה שנים - שונה מאוד ממה שהיה לפני כמה שנים.

דפנה ביינוול: רוב, אם לא כמעט כל התובעים במשטרה היום, בוודאי החדשים, הם כולם עורכי דין, זאת אומרת שאין הבדל מבחינת ההשכלה הפורמלית של האנשים.

דפנה ביינוול: אני מטפלת ב-2,000 תיקים בשנה שמגיעים אליי מכל הפרקליטויות ויחידות התביעה.

דפנה ביינוול: אני אומרת לכם שהטיפול ביחידות התביעה היום, ובוודאי בתיקי אלמ"ב שהם מאוד מיומנים בהם, הוא טיפול יוצא מן הכלל.

דפנה ביינוול: אתם יודעים שנושא אלימות במשפחה הוא נושא שקרוב ללבם של כל ראשי המערכת.

דפנה ביינוול: אחד הדברים ואחת ההנחיות, אני מתארת לעצמי של רחל אדלסברג ובוודאי של פרקליטת המדינה, זה לטפל בתיקים האלה במהירות המרבית, וזה כבר עלה בוועדה הזאת כמה וכמה פעמים.

דפנה ביינוול: בואו תראו מה קורה היום.

דפנה ביינוול: אם אין לנו אישור של פרקליטת המדינה להעביר את אותם תיקים לתביעות, התיק מגיע לתביעות, הם לוקחים את כל התיקים ומעבירים אותם – חלק עושים את זה בדואר - לפרקליט המחוז.

דפנה ביינוול: פרקליט המחוז – ונמצא כאן אלי אברבנאל, פרקליט מחוז ירושלים - מייד יספר לכם שהוא עמוס בעבודה, אבל הוא צריך להקדיש שעות רבות - -

אופיר פינס-פז: הוא לא צריך לבוא לפה כדי לספר לי את זה.

אופיר פינס-פז: אני יודע שהוא עמוס בעבודה.

דפנה ביינוול: הוא ויתר פרקליטי המחוזות.

אופיר פינס-פז: אבל גם התביעה המשטרתית עמוסה בעבודה.

דפנה ביינוול: הרי זה עובר לתביעה המשטרתית.

דפנה ביינוול: הבעיה היא רק שבמקום שהתביעה המשטרתית תקבל את התיק ותגיש כתב אישום הכי מהר שאפשר – ואמרו לי תובעים שהם יכולים להגיש תוך חודש, חודשיים, שלושה חודשים כתב אישום – עד שהם הולכים לפרקליטות ומקבלים את האישור, התיקים ברובם, 98% מהם, חוזרים אליהם אבל עם האישור של פרקליט, שצריך היה לשבת עם אחד הממונים כדי לבדוק תיקים שברובם הגדול הם תיקים שפרקליט מתחיל מטפל בהם.

דפנה ביינוול: מדובר בסטירות, ביריקות.

אופיר פינס-פז: אני לא מבין את הפרוצדורה.

איל זנדברג: תקנו אותי אם אני טועה, אבל גם בעקבות הדיון שקראת מ-2001, יש פיצול שכך מפרשת המדינה את החוק, שהחלטה על העמדה לדין נעשית בעבירות מסוימות על ידי פרקליט המחוז, ולכן התיק צריך לבוא לפרקליט המחוז והוא צריך לקבל את ההחלטה, ובוודאי גם לקרוא חומר כדי לקבל את ההחלטה.

איל זנדברג: אלא שהייצוג בתיק והטיפול בו הם עדיין בידי המשטרה.

איל זנדברג: עומס העבודה העיקרי עדיין במשטרה.

איל זנדברג: טוענים כאן שיש כפילות בהחלטה להעמיד לדין.

דפנה ביינוול: לא רק כפילות, אנחנו מעכבים את הגשת כתבי אישום בעבירות אלמ"ב.

אופיר פינס-פז: כמה זמן זה יכול לחסוך?

דפנה ביינוול: התובע לא בא כל יום.

דפנה ביינוול: הם אוספים תיקים וקובעים פגישה, משום שאחרת הם יפסיקו לעבוד.

אופיר פינס-פז: מה זה יעזור?

אופיר פינס-פז: הרי פרקליט המחוז או מישהו מטעמו צריך לקרוא את התיק, אז מה תעזור הפגישה?

אופיר פינס-פז: צריך להעביר את התיק ולקרוא את החומר.

אופיר פינס-פז: מה עוזרת הפגישה?

דפנה ביינוול: יש חלק שמעבירים, אין אחידות.

אלי אברבנאל: אצלנו אין פגישה.

דפנה ביינוול: אצלכם לא עושים את זה כך.

דפנה ביינוול: יש כאלה שאומרים שהם יושבים ודנים על התיקים, קוראים יחד ורואים איפה הבעייתיות, מה משאירים ומה לא.

אופיר פינס-פז: זאת לא התייעצות על תיק, שזה בהחלט לגיטימי.

אופיר פינס-פז: הפרקליט צריך לקרוא את התיק.

אתי לבני: איך הוא יכול לקרוא את התיק אם הכל נעשה בפגישה?

אתי לבני: אתם מספרים לו מה יש בתיק ואז הוא מחליט?

דפנה ביינוול: לא, יושבים ודנים על התיקים ואומרים שיש כך וכך תיקים.

דפנה ביינוול: דרך אגב, עושים את זה גם בעבודת פרקליטות רגילה.

דפנה ביינוול: חלק אנחנו עושים בקריאה וחלק תוך כדי דיון בתיק.

דפנה ביינוול: בודקים את התיקים ואומרים שבתיקים מופיע שהוא ירק עליה והיא ירקה עליו בחזרה.

דפנה ביינוול: בודקים מה עוד יש בתיק מבחינת חומר ראיות, והוא חוזר למשטרה.

דפנה ביינוול: ישנם תיקים – ועליהם שווה היה לדון – שהם חמורים יותר.

דפנה ביינוול: אני עוברת על אלפי תיקים, אבל קורה שמאחורי תיקים מסוימים מתחבאת עבירה אחרת שלא שמנו לב אליה.

דפנה ביינוול: קרה לי כבר מקרה וגם לפרקליטי מחוז שהתחבאה עבירת אינוס, אבל כל התיק היה של סטירה ואיזושהי אלימות במשפחה, אבל כשקוראים את התיק פתאום רואים את זה.

דפנה ביינוול: זה ברור שגם היום – והמשטרה תאשר את זה - כאשר מגלים דבר כזה, זה עובר לפרקליטות, זה יישאר בפרקליטות, אין סמכות למשטרה לטפל בתיקים האלה, וגם כאשר הסעיפים של עבירות אלימות במשפחה הם סעיפים קשים יותר, זה ברור לגמרי שהתיקים נשארים בפרקליטות.

דפנה ביינוול: אני אתן לכם פחות או יותר סטטיסטיקה.

דפנה ביינוול: בפרקליטות מחוז הדרום משהו כמו 3,000 תיקים בשנה.

דפנה ביינוול: בפרקליטות מחוז חיפה, למשל, יש משהו כמו 2,600 תיקים בשנה.

לבנת משיח: כל זה אלמ"ב.

דפנה ביינוול: בוודאי.

דפנה ביינוול: בצפון יש משהו כמו 600 תיקים בשנה.

דורית ואג: אז כמה זה בסך הכל?

דורית ואג: כמה פרקליטויות יש?

דפנה ביינוול: יש שש פרקליטויות פליליות.

דורית ואג: אז יש 18,000 מקרים בשנה?

דורית ואג: כי דיברת על 3,000 מקרים בכל פרקליטות.

דפנה ביינוול: לא בכולם, באחת יש 600 ויש מקומות ששם יש 2,000.

דפנה ביינוול: זה תלוי בפרקליטות.

דורית ואג: האם יש לך הערכה כמה תיקי אלימות במשפחה יש בשנה?

דפנה ביינוול: את זה המשטרה תוכל לומר לך, כי היא מטפלת בזה בסופו של דבר.

דפנה ביינוול: אני רוצה לייעל ואני רוצה גם שנגיש מהר כתבי אישום.

אופיר פינס-פז: אז למה שלא נעשה את זה בעוד דברים, למשל בפרשת אולג שייחט?

לבנת משיח: אתה מציע שנוסיף את זה כאן?

אופיר פינס-פז: אגב, מה קרה שם?

אופיר פינס-פז: מישהו היה מעורב בזה?

דפנה ביינוול: כרגע התיק נמצא בחקירה.

דפנה ביינוול: אני שוחחתי עם הפרקליט שטיפל בזה.

דפנה ביינוול: בתקשורת זה נשמע אחרת לגמרי, וזה מדאיג.

אופיר פינס-פז: אולי תיתני לנו גרסה שלא היתה בתקשורת?

דפנה ביינוול: לא, דרך אגב שמעתי שפרקליטת מחוז הצפון הסבירה את זה אתמול ברדיו.

דפנה ביינוול: יש ראיות, יש הודאות, יש שחזור, היו דיונים ואין טענה שההודעות נגבו בכוח.

דפנה ביינוול: לא רק שאין טענה, אלא בדרך כלל כשמגיעים לשופט המעצרים, מייד האדם מתלונן ואומר שהרביצו לו ושההודאה שלו לא נכונה וכו'.

דפנה ביינוול: פה, אם הבנתי נכון מהתקשורת ומעט מהפרקליט, שש פעמים הוא היה לפני שופט מעצר ואמר שהוא עשה את זה ושמה שכתוב שם זה נכון.

דפנה ביינוול: הבנתי שנעצרו אנשים אחרים.

דפנה ביינוול: כמו שפרקליטת המחוז הסבירה, לגבי אותו סיפור יש הודאה, אלא שהרובה כשלעצמו עדיין לא אומר שהאיש שמחזיק אותו עכשיו הוא אותו איש שלפני כך וכך חודשים היה בידו הרובה.

דפנה ביינוול: יש לנו תיק אחד שעדיין מסתובב, ועד היום - וגם בית המשפט העליון - חזרנו בנו מכתב האישום שם.

דפנה ביינוול: היום מתנהל תיק גדול מאוד בפרקליטות מחוז ירושלים של בקשה לפיצויים בתיק הזה.

קריאה: בעליון.

דפנה ביינוול: בוודאי, מה קרה שם?

דפנה ביינוול: אותו סיפור.

אופיר פינס-פז: כולם יודעים מה קרה.

דפנה ביינוול: חזרנו לאלימות?

אופיר פינס-פז: זה פחות מכריע בעיניי מאשר לשים אדם חודשים ארוכים בבית סוהר, עם כל הכבוד לזה.

אופיר פינס-פז: איך בודקת עצמה פרקליטות, משטרה או שב"כ?

אופיר פינס-פז: אם הייתי עכשיו שר המשפטים, מה היית אומרת לי לעשות כדי להסיק את המסקנות הנכונות?

דפנה ביינוול: גם בתיק השני היו בדיקות.

דפנה ביינוול: אז עבדתי צמוד עם פרקליטת המדינה בתיק ההוא.

דפנה ביינוול: מדובר במקרה רצח של אדם שתפסו אותו.

דפנה ביינוול: תוך כדי התנהל משפט ואז פתאום תפסו אדם אחר.

דפנה ביינוול: עד היום אנחנו חולקים אחד על השני.

דפנה ביינוול: יש בינינו אנשים שאומרים שכל הארבעה היו מעורבים - ונדמה לי שגם השופט אור וגם השופט חשין כתבו את זה - באיזושהי דרך שלא יודעים מהי, ופה מייד הפרקליטות אמרה שהיא רוצה לשחרר אותם.

דפנה ביינוול: בית המשפט העליון אמר שזה היה נמהר מאוד, ושאל מה היה הרעיון לשחרר אותם מהר, כי לפי מה שנראה, יכול מאוד להיות שהם מעורבים.

דפנה ביינוול: והיום אנחנו עומדים למשפט פיצויים גדול.

דפנה ביינוול: אתה שואל מה יקרה בתיק הזה.

דפנה ביינוול: קודם כל, חייבים לסיים שם את החקירה ולראות – מישהו יבדוק את זה בוודאי - מה יש שם ומה יש כאן.

אופיר פינס-פז: מי יבדוק?

אופיר פינס-פז: מי יכול לבדוק בסיכומו של דבר?

אופיר פינס-פז: מישהו צריך לבדוק מה קרה שם.

דפנה ביינוול: אני מניחה שהיועץ המשפטי יבדוק.

אופיר פינס-פז: יש לו כלים וסמכות?

דפנה ביינוול: בוודאי.

אתי לבני: היא אומרת שצריך לבדוק מאיפה הרובה הזה הגיע.

דפנה ביינוול: בוודאי, אני יודעת מה אני הייתי בודקת.

לבנת משיח: אני מתארת לעצמי שהתיק יגיע לפרקליטות המדינה כדי לבדוק.

דפנה ביינוול: בוודאי.

אופיר פינס-פז: זה עניין שייבדק בסופו של דבר.

דפנה ביינוול: בוודאי, איזו שאלה.

דפנה ביינוול: לא רק שהוא ייבדק, אבל מוכרחים לגמור את החקירה.

אופיר פינס-פז: יש כתבי אישום חדשים?

דפנה ביינוול: לא, לכן רוצים לראות אם עדיין יש קשר.

דפנה ביינוול: אם שמעתי נכון, מדובר באנשים מאותו הכפר, ולכן רוצים לבדוק אם יש קשר.

דפנה ביינוול: מאותו רגע שיחליטו, הם יכולים להגיד שאין שום קשר לפי הראיות, ואז ישחררו לחלוטין את האחרים.

דפנה ביינוול: לכן הם במעצר בית עד שיוגש כתב אישום.

אתי לבני: אנחנו דנו על זה בעקבות ועדת גולדברג – הודעה פלוס סיוע, הודעה פלוס דבר מה.

דפנה ביינוול: לגבי אלימות במשפחה, פרקליטי המחוז ממש זועקים לעזרה.

דפנה ביינוול: הם אומרים שחבל שהם מקדישים שעות רבות לאישורים האלה לא לדון בתיק - -

אופיר פינס-פז: אתם אומרים שזה יותר בירוקרטי.

אופיר פינס-פז: למה לא הבאתם את זה בפעם הראשונה?

לבנת משיח: כי היו אז חילוקי דעות בנושא הזה.

אופיר פינס-פז: איזה חילוקי דעות?

אופיר פינס-פז: את מציגה לי פה מצג חד-משמעי.

לבנת משיח: אבל הדברים משתנים במשך השנים.

דפנה ביינוול: אני חושבת שפרקליטת המדינה הסבירה את זה בפעם הקודמת.

אופיר פינס-פז: לפרקליטת המדינה היו הופעות יותר מוצלחות.

דפנה ביינוול: כמו שאומרת לבנת, היו חילוקי דעות.

דפנה ביינוול: יכול להיות שהמצב האידיאלי הוא שהפרקליטות תטפל בכל, אבל זה לא מה שאתם אומרים.

אופיר פינס-פז: אבל אתם מעדיפים לטפל בשום דבר.

אופיר פינס-פז: אתם מעדיפים לטפל בכמה שפחות, נכון?

דפנה ביינוול: אני מעדיפה לטפל בכל וגם לא מאצילה סמכויות.

דפנה ביינוול: זה ממש לא נכון, ואלי אברבנאל יסביר את זה.

אופיר פינס-פז: אבל העברתם את זה עכשיו.

דפנה ביינוול: אבל הם יותר מיומנים בזה.

דפנה ביינוול: אני מסתכלת ובודקת גם תיקי פרקליטות.

אופיר פינס-פז: אולי הם מיומנים יותר בעוד דברים?

דפנה ביינוול: מי, המשטרה?

דפנה ביינוול: לא, זה תלוי בסוגי התיקים.

דפנה ביינוול: יש תיקים שעוברים, והלכתי לפרקליטת המדינה ואמרתי שזה לא מקובל עליי.

דפנה ביינוול: כאשר זה תיק מאוד מאוד כבד, אתם יודעים שאין להם שם "אבא" לתיק, אלא זה עובר שם מתובע לתובע.

דפנה ביינוול: אם יש תיקים שזקוקים ל"אבא" שינהל אותם כל הזמן, לא טוב להעביר אותם.

דפנה ביינוול: תיקי האלימות במשפחה הקטנים הם תיקים שאפשר לסיים אותם יחסית מהר, צריך לסיים אותם מהר.

אופיר פינס-פז: אבל פה זה לא רק על אלימות במשפחה.

דפנה ביינוול: אני מדברת עכשיו על אלפי התיקים של אלימות במשפחה.

דפנה ביינוול: אתה מדבר על הפציעות?

אופיר פינס-פז: על הפציעות ועל הסמים.

דפנה ביינוול: אלה הם התיקים היותר פשוטים והיותר קלים, ויש להם כלים לטפל בהם.

דפנה ביינוול: פרקליטויות מטפלות היום בתיקים באמת ענקיים.

איל זנדברג: דפנה, האם תוכלי להבהיר כיצד תבטיחו שבתוך הקטגוריה של אלימות במשפחה, שתיווסף לתוספת, בכל זאת התיקים המורכבים והכבדים יישארו בפרקליטות?

איל זנדברג: איך זה יתבצע ואיך תבטיחו את זה?

דפנה ביינוול: הקשרים היום בין פרקליט מחוז לבין ראש לשכת התביעות בעיר שלו הם קשרים הדוקים ביותר.

דפנה ביינוול: אלה התייעצויות כל הזמן, ולכן ברור לגמרי שגם המשטרה לא ערוכה, לא יכולה ולא רוצה לטפל בתיקים.

איל זנדברג: אבל מה הבסיס הפורמלי?

לבנת משיח: הבסיס הפורמלי זה החלטת פרקליטת המדינה, והיא תגבה את זה.

אופיר פינס-פז: כמו שהיום יש סעיפים מסוימים שאפילו שפרקליט ותובע משטרתי מחליטים שהתובע המשטרתי צריך לטפל בזה, אומרים להם שאין סמכות, כי החוק קובע שזאת הפרקליטות צריכה לטפל בזה.

אופיר פינס-פז: עכשיו החוק קובע משטרה.

לבנת משיח: פרקליטת המדינה צריכה להפעיל את שיקול דעתה כאשר היא מחליטה.

דפנה ביינוול: לא, היא מחליטה מראש.

אופיר פינס-פז: אם זה לא אוטומטי, מה הרווחנו?

לבנת משיח: ההחלטה קובעת רשימה שהיא אוטומטית, אבל כאשר היא מחליטה על הרשימה, היא יכולה לכתוב את זה בסייגים.

אופיר פינס-פז: אבל איזו רשימה?

אופיר פינס-פז: היא לא עוברת תיק תיק.

לבנת משיח: היא עוברת סוג עבירה סוג עבירה.

אופיר פינס-פז: אבל היה משהו בסוג העבירה שהוחלט להעביר לתביעה, ועדיין בגלל המורכבות רוצים שהפרקליטות תנהל את זה, אז איך עושים את זה?

דפנה ביינוול: יש הנחיות גם של ראש מדור תביעות.

אופיר פינס-פז: אבל זה לא בניגוד לחוק?

לבנת משיח: פרקליטת המדינה תקבע את ההנחיות כדי להגדיר את המקרים החמורים שיישארו בפרקליטות.

דפנה ביינוול: שאותם היא לא תעביר.

אופיר פינס-פז: אז למה לא לכתוב את זה כבר?

איל זנדברג: איך תגדירו את המקרים החמורים?

איל זנדברג: באיזה מאפיינים של חומרה?

איל זנדברג: הרי מניח שהעונש לא יהיה קטגוריה.

אופיר פינס-פז: אני הייתי כותב את זה אחרת.

אופיר פינס-פז: אני הייתי כותב שזה יהיה במקרים שבהם תהיה החלטה משותפת.

אופיר פינס-פז: לא הייתי מגדיר את זה לפי מאפיינים של חומרה, אלא הייתי מגדיר את הסמכות.

איל זנדברג: לגבי מה שאתה אומר צריך להוסיף בהצעת החוק הוראה בדבר, כי הכוונה של מה שהוצג עכשיו על ידי משרד המשפטים זה שבמסגרת הפעלת מנגנון החוק, פרקליטת המדינה תעשה שימוש בסמכותה ותעביר רק חלק מהעבירות.

איל זנדברג: אתה אומר שגם במה שעבר יכול להתגלות מקרה פלוני או אלמוני, וזה לא קיים כרגע.

לבנת משיח: כיצד זה יתבצע?

איל זנדברג: שיקול דעת פרקליטת המדינה למשוך מפאת היותה - -

דפנה ביינוול: אבל זה תמיד, גם היום אנחנו עושים את זה.

איל זנדברג: גם וגם.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להזכיר לכם שכתבי אישום בוטלו על היעדר סמכות.

אופיר פינס-פז: אתם זוכרים את הסיפור הזה?

דפנה ביינוול: זה הפוך, אז זה רק לכיוון הזה.

דפנה ביינוול: לפרקליטת המדינה תמיד יש סמכות.

אופיר פינס-פז: למה?

אופיר פינס-פז: יבוא עורך דין ויגיד: סליחה, זה הועבר לתביעה המשטרתית.

דפנה ביינוול: לא, לפרקליטות יש סמכות בכל תיקי התביעה המשפטית, אין דבר כזה.

לבנת משיח: ברגע שפרקליטת המדינה משאירה הנחיות עם שיקול דעת, ברור שהיא יכולה לקבל חזרה את התיקים האמורים.

דפנה ביינוול: לא, אבל גם יש סמכות.

לבנת משיח: היא צריכה לקבוע את הקריטריונים.

לבנת משיח: אנחנו לא כרגע יודעים בדיוק, אחרת היו קובעים את זה בחוק.

דפנה ביינוול: זאת סמכות אינהרנטית.

דפנה ביינוול: אנחנו יכולים לקחת כל תיק, וגם עושים את זה.

איל זנדברג: בואו נסת

איל זנדברג: כל רגע על התוספת הקיימת, עדויות סותרות.

איל זנדברג: לפי התוספת, בהנחה שההחלטה שפורסמה בילקוט הפרסומים כוללת את הפרט הזה, הרי שעבירות של עדויות סותרות לפי הסעיף שנזכר פה עברו לטיפול המשטרה.

איל זנדברג: עכשיו יש מקרה של עדויות סותרות שהוא רגיש, השאלה היא מה הוא מקור הסמכות של פרקליטת המדינה או של פרקליט המחוז להחליט בתיק המסוים הזה, אף על פי שהוא עבר קטגורית, שאין בו שום מאפיין - -

אופיר פינס-פז: אז הוא אומר סמכות אינהרנטית.

איל זנדברג: זה לא נראה על פניו כתשובה מספקת.

לבנת משיח: היא רשאית להעביר - -

איל זנדברג: אבל היא רשאית להעביר ועושה פעולה שמפורסמת ברשומות, מכאן היא מעבירה קטגורית.

איל זנדברג: זאת החלוקה הכמעט דיכוטומית בין התביעה המשטרתית - -

דפנה ביינוול: אתה רוצה לומר שאם אני רואה תיק סמים, פרקליטות לא יכולה לטפל בתיק סמים - -

אופיר פינס-פז: אם העברתם אותו לתביעה, הם לא קבלני משנה.

רחל אדלסברג: יש לזה אסמכתה בחוק.

אילן סלומון: בהודעה שפרקליטת המדינה פרסמה עם רשימת העבירות שעוברות לטיפולנו רשום, בין היתר, שאין בהחלטה זו כדי למנוע מפרקליט מחוז להורות בתיק מסוים, כי חומר חקירה בעבירה.

אילן סלומון: ..

אילן סלומון: יועבר אליו - -

אופיר פינס-פז: זאת הודעה לעיתונות?

איל זנדברג: לא, זאת הודעה בילקוט הפרסומים.

איל זנדברג: זאת ההודעה שהיא פרסמה מכוח הסעיף.

אילן סלומון: הודעה שפורסמה ובה היא מציינת איזה סוגי עבירות - -

אופיר פינס-פז: זה לא צריך להיות - -

איל זנדברג: לא בדקתי את זה קודם, אבל אני בספק אם זה אפשרי לפי ההסמכה בחוק.

איל זנדברג: ההסמכה מדברת על העברה של חלק מהעבירות או כולן.

איל זנדברג: מדובר בהעברה של הכל או חלק, אבל היא בעצם שיירה סמכות בתוך מה שהיא העבירה למשוך חזרה לא לגבי סוג אלא לגבי מקרים מסוימים.

איל זנדברג: אני אומר את זה בזהירות, אבל צריך לקרוא שוב את הסעיף ואת ההחלטה, זה לא מה שעמד לדיון.

אופיר פינס-פז: אני חושב שזה בעייתי.

אופיר פינס-פז: לפי דעתי, עדיף לכתוב את זה בחקיקה הראשית.

איל זנדברג: אני לא יודע אם יש בזה צורך, אבל אולי שווה לבדוק את זה.

איל זנדברג: לפי דעתי, חשוב שייאמרו שתי שורות אלה.

איל זנדברג: מר אברבנאל, ברכות על התפקיד.

איל זנדברג: אנחנו אירחנו פה את משה לדור לא פעם ולא פעמיים.

לבנת משיח: אני לא רוצה שנפסח על הסעיף האחרון.

אופיר פינס-פז: אני פעם ראשונה רואה את זה: "מתן הרשאה לקטין שאינו יכול לקבל רשיון נהיגה, לנהוג ברכב".

לבנת משיח: זאת עבירת תעבורה, שדינה חמש שנים, כאשר אדם מרשה לקטין לנהוג ברכב, כאשר מדובר בקטין שאינו יכול לקבל רשיון נהיגה.

אופיר פינס-פז: שאינו יכול או שאין לו נהיגה?

לבנת משיח: אין לו רשיון והוא לא יכול לקבל בגלל גילו.

אופיר פינס-פז: ואם נתתי את הרכב שלי לבן שלי שהוא בן 17?

דפנה ביינוול: פוטנציאלית הוא יכול לקבל את הרכב.

אופיר פינס-פז: ואם פוטנציאלית הוא יכול לקבל את הרכב?

לבנת משיח: אז זאת עבירה אחרת.

אופיר פינס-פז: ואם הוא בן 15 ונתתי לו את הרכב, האם זאת עבירת פרקליטות?

לבנת משיח: זה חמש שנים.

אופיר פינס-פז: ואתם רוצים שזאת תהיה תביעה משטרתית?

לבנת משיח: כן.

אופיר פינס-פז: לזה אני ישר מסכים, זה גם נראה לי פשוט.

אלי אברבנאל: אני לא חושב ששמעו הרבה חולקים על הרעיון של שילוב התביעה המשטרתית בפרקליטות, זה לדעתי רעיון שיש עליו קונסנסוס כמעט מוחלט.

אלי אברבנאל: הביצוע זאת שאלה נפרדת, אבל המחלוקת אם התובעים המשטרתיים מספיק טובים או לא טובים והמחלוקת לגבי חלוקת עבודה וכו' - הדברים האלה כבר מזמן מאחורינו.

אלי אברבנאל: ועדת שילה - שבה רחל אדלסברג ואני השתתפנו - חשבה איך ליישם את ההחלטה הזאת.

אופיר פינס-פז: זה התפקיד שלה.

אלי אברבנאל: נכון, וכבר ניתן דוח, וזה כרוך במיליונים רבים.

אלי אברבנאל: זה כסף רב מאוד, משתי סיבות.

אלי אברבנאל: האחת - גם בגלל הפיזור השונה שבמשטרה מאשר של הפרקליטות.

אלי אברבנאל: בירושלים זה בכלל לא קיים, אבל במחוזות אחרים תובעים משטרתיים יושבים בתחנות ויכולים להגיע לבתי משפט מקומיים בקלות, לעומת פרקליטות מרכז למשל, ששם יש בניין אחד והם יושבים במקום אחד, והם לא מפוזרים בכל השטח.

אלי אברבנאל: לרוץ לבתי משפט שלום עשרות ומאות תובעים בכל התיקים מחייב מבנים חדשים ומקומות נוספים וכו'.

אלי אברבנאל: זאת היערכות אחרת לגמרי.

אלי אברבנאל: כתבנו דוח מאוד מפורט בעניין הזה.

אלי אברבנאל: זה כרוך בהרבה מאוד כסף.

אלי אברבנאל: הקצאת משאבים תפתור את הבעיה, ואפשר יהיה לעשות את זה.

אלי אברבנאל: זה גם ייקח כמה שנים להתחיל בתהליך, אבל זה עניין של כסף.

אופיר פינס-פז: מישהו בדק כמה זה אמור לעלות?

אלי אברבנאל: יש הצעה מאוד מפורטת.

אופיר פינס-פז: אפשר לבדוק אם אפשר לקבל את הדוח?

לבנת משיח: כן, אפשר לבדוק.

רחל אדלסברג: אבל נציגי משרד האוצר היו שותפים.

אופיר פינס-פז: הדוח הזה יהיה פה או כשתבקשו את הארכת השעה או קודם.

אופיר פינס-פז: הרי ברור לגמרי שלא נוכל לקיים את הדיון הזה בלי הדוח.

אלי אברבנאל: ישבנו ובדקנו אחד לאחד בכל מחוז במה זה כרוך.

אלי אברבנאל: לענייננו, שאלת מה היא הפרוצדורה.

אלי אברבנאל: אני יכול לספר מה קורה אצלנו.

אלי אברבנאל: מגיעים ארגזים בלי פגישה, לא דרך התביעות, אלא דרך החקירות שדואגים לעשות את המיון.

אלי אברבנאל: מהחקירות מעבירים לנו ארגזים של חומר, וכל מה שאנחנו עושים זה לעבור עליו פעם נוספת, פעם ראשונה לפני התובע המשטרתי שמכין את כתב האישום.

אלי אברבנאל: זה מן מעבר, שאני לא זוכר איזה תיק מתוך הארגזים האלה בסוף נשאר אצלנו בפרקליטות, כי התיקים החמורים לא מגיעים בארגזים.

אלי אברבנאל: הם מגיעים כשהאיש במעצר או מעוכב.

אלי אברבנאל: אז נעשה דיון מאוד רציני.

אופיר פינס-פז: אתם סתם קוראים את זה ונותנים את זה לתביעה שתקרא את זה עוד פעם?

אלי אברבנאל: אני ממש לא זוכר איזה תיק מאלה שהגיעו בארגזים - ואני מבדיל ואומר שהתיקים החמורים מגיעים בצורה אחרת.

אופיר פינס-פז: אני מדבר על אלה שמגיעים באופן הזה.

אופיר פינס-פז: בא פרקליט מהפרקליטות, קורא את התיק שלוש שעות.

דפנה ביינוול: פרקליט מחוז בדרך כלל עם העוזרים שלו, לא פרקליט "סתם".

אופיר פינס-פז: סטאז'ר בוא נאמר.

דפנה ביינוול: ממש לא, פרקליט המחוז.

אופיר פינס-פז: תסלחו לי, זה ריפוי בעיסוק?

דפנה ביינוול: זאת הסמכות.

אופיר פינס-פז: אתם רוצים להעביר לתובע המשטרתי אחרי שגמרתם לקרוא - -

דפנה ביינוול: כן, זה מה שיש, אתה רואה?

אופיר פינס-פז: זה מבזבז לכם שלוש, ארבע שעות ביום.

דפנה ביינוול: נכון, ולכן פרקליטי מחוז התחננו שנעביר את זה.

אופיר פינס-פז: אז למה לא העברתם את זה לפני שלוש שנים?

אלי אברבנאל: התיקים החמורים מגיעים בצינור אחר אישי, תיק תיק.

אלי אברבנאל: הם מגיעים באמת לפרקליטות ומתייעצים לגביהם.

אלי אברבנאל: תיקים שבהם היה אירוע הרבה יותר חמור, אם הנאשם הוא אובססיבי, עשה איזושהי עבירה חמורה של דקירה או דברים הרבה יותר חמורים, מגיעים בצינור אחר לגמרי לפרקליטות, לא בארגזים האלה.

אלי אברבנאל: מגיע חוקר לאיש במעצר – לפעמים זה מיותר, כי האירוע לא חמור - כשיש בסך הכל 24 שעות לאירוע הזה, והחוקר מחויב לעבור דרך הפרקליטות.

אלי אברבנאל: בחלק מהתיקים האלה הוא ממשיך ישירות לתביעות.

אלי אברבנאל: במקרים מסוימים, בשיקול דעת החוקרים - אני יכול להעיד על מחוז ירושלים - הם יודעים מה שהם עושים, התיקים החמורים מגיעים אלינו, ואנחנו מקבלים את התיקים, אבל כשזאת הופכת לפרוצדורה, גם בתיקי המעצר כשיש סיבה לעצור, למרות שהעבירה היא לא פחות חמורה, אלא בגלל נסיבות, בגלל אובססיביות של האיש וכו', זה פשוט מכביד.

אלי אברבנאל: יש 24 שעות למעצר והוא חייב לעבור גם דרך הפרקליטות.

אלי אברבנאל: כל הפרוצדורה הזאת היא בעייתית.

אופיר פינס-פז: ראיתי את גונן שגב עם אזיקים על הידיים, וזה אחרי החוק שעבר שבו נאמר שאסור לאזוק אלא אם כן הוא בורח או מסוכן.

אופיר פינס-פז: המשיכו לעצור כאילו אין חוק.

ירון דוד: הנהלים שלהם זה לאזוק כל אחד.

אופיר פינס-פז: לא, שינינו את זה, אבל שינינו את החוק.

אופיר פינס-פז: בחוק היום כתוב שאוזקים רק אם מדובר במישהו שמסוכן לציבור או יש חשש שהוא יברח.

עמי קובו: בעבירות מסוימות.

עמי קובו: קבעתם שם שבעבירות מסוימות, וסחר בסמים בכלל זה, יש חזקה שצריך לאזוק.

אלי אברבנאל: הרמה המקצועית ההולכת ועולה של התביעות מצד אחד, והעובדה שהדבר הזה הופך להיות פרוצדורה מכבידה מצד שני, שני אלה לדעתי מצדיקים את העניין.

איל זנדברג: אני חוזר לאותה נקודה בהליך החדש שאתם מציעים.

איל זנדברג: איך אתה תבטיח שאותם תיקים חמורים וכבדים באמת יגיעו אליך?

איל זנדברג: גם אם ניתן סמכות למשוך תיק, אתה בעצם נסמך – ויכול להיות שזה בסדר - על שיקול דעתו של החוקר שאמנם הוא מזהה תיק ככזה שראוי שאולי אתה תמשוך אותו.

אלי אברבנאל: זה לא ייחודי.

לבנת משיח: אבל מבחינה מקצועית יש הנחיות של פרקליטת המדינה, וגם היום זה הולך לפי ההנחיות האלה.

אלי אברבנאל: יש כאן איזשהו מנגנון אנושי – זה גם חוקר, זה גם תובע משטרתי שרואה שזה גדול עליו פתאום וגם אצלנו.

אלי אברבנאל: אני יכול להעיד מהניסיון שלי שזה עובד.

אלי אברבנאל: אני כמעט לא מכיר דוגמה - -

רחל אדלסברג: אנחנו מסכימים לתיקון לא בגלל שמצבנו טוב ואין עבודה.

אופיר פינס-פז: אלא בגלל שזה לא חוסך לכם עבודה.

רחל אדלסברג: בדיוק, אנחנו ממילא עושים את זה, ומה שקורה בפועל זה שאנחנו עושים את זה אבל יש כאן פרוצדורה שפשוט מעמיסה ומסרבלת, וזה פשוט מיותר.

אופיר פינס-פז: ב"ידיעות אחרונות" היה כתוב שבחקירתו של בחור הביאו לו בדיקת ד.נ.א מזויפת ואמרו לו שהוא אנס את הילדה הזאת והזאת בדיבוב משטרתי.

אופיר פינס-פז: הפרקליטות אמרה שזה לגיטימי לעשות תרגיל כזה בחקירה.

אופיר פינס-פז: עד איפה נלך עם זה?

אופיר פינס-פז: אני בעד תחבולות בחקירה, אני לא איסטניסט, אבל עד איפה אנחנו נלך?

אופיר פינס-פז: באה ילדה בסופר ואמרה "זה אנס אותי".

דורית ואג: הבחור הוא מנתניה.

דורית ואג: קודם כל, הוא הגיש תביעת פיצויים, אבל עוד לא מחקו לו את הרישום הפלילי.

איל זנדברג: איך זה התגלה?

עמי קובו: התרגיל התגלה כשמסרו את חומר החקירה.

עמי קובו: זה אירוע מלפני חמש שנים, והתרגיל התגלה כשמסרו את חומר החקירה.

עמי קובו: אני חושב שדווקא הפסיקה של בית משפט העליון די ברורה לגבי תרגילים שמותר לעשות במובן של לספר לנחקר שיש נגדו ראיות באופן מטעה לבין להציג בפניו ראיות כוזבות.

עמי קובו: פה עברו על הכלל הזה.

אופיר פינס-פז: אז למה הפרקליטות אומרת שזה לגיטימי?

עמי קובו: האיסור נובע מהחשש שיום אחד הבדיקות המזויפות יתגלגלו בטעות לתוך התיק, ושם החשש הגדול.

עמי קובו: לכן מותר רק לספר לו, אסור להציג לו.

דורית ואג: כתוב שהיועץ המשפטי לממשלה ופרקליטת המדינה אישרו לבצע תרגילי חקירה, על פי הפסיקה של בית המשפט העליון.

ירון דוד: הפסיקה באה אחרי כן.

אופיר פינס-פז: אז בסך הכל על זה אין לכם משהו מיוחד לומר, ולגבי העניין שלנו אתם אומרים שזה לא מעלה ולא מוריד.

רחל אדלסברג: לא, זה מוסיף מבחינת לחסוך את הפרוצדורה.

רחל אדלסברג: זה לא מוסיף מבחינת היקף הטיפול.

דורית ואג: זה חוסך בירוקרטיה.

דפנה ביינוול: לא רק הבירוקרטיה, אלא הם יכולים להגיש את כתבי האישום יותר מהר.

אופיר פינס-פז: זאת בדיוק בירוקרטיה.

עמי קובו: האמת היא שיש לנו הערות ולא מעט, אבל עיקר ההערות שלנו נוגעות להוראת השעה הגדולה.

עמי קובו: קודם כל, הדיון צריך להתנהל על כל הקונספט.

עמי קובו: שלושת הזנבות שעולים היום לדיון, אני לא חושב שישנו הרבה - -

אופיר פינס-פז: איך אישרנו אותו, כהוראת שעה?

עמי קובו: כן.

עמי קובו: הבנתי שבאוגוסט הקרוב יעלה דיון על הכל.

לבנת משיח: גורלו כגורל הוראת השעה.

עמי קובו: אני ממילא לא מצביע, זאת אומרת שההסכמה שלי כאן לא דרושה.

אופיר פינס-פז: אבל יש לך השפעה מרחיקת לכת על המצביעים.

עמי קובו: אני חושב שנביא את עיקר ההערות שלנו לגבי הכל, כי אין לנו הערה ספציפית דווקא לעבירות האלה, למה דווקא 334 ולא 333 שכבר נמצא בהצעת החוק?

עמי קובו: אין לי יכולת להבחין בין שני הסעיפים בין פציעה לחבלה חמורה.

אופיר פינס-פז: אבל זה תמוה שלא הביאו את זה אז.

עמי קובו: זה לא ישנה לאף אחד, ולכן אני חושב שאת עיקר הדיון נבקש לקיים באוגוסט, ברגע שיעלה הנושא הכללי של הוראת השעה.

אופיר פינס-פז: אני מודיע לכם – אבל זה יהיה על דעת יושב-ראש הוועדה, כי אני אסכם את זה אתו - שאם תביאו את זה באוגוסט, אנחנו ניתן להוראת השעה לפקוע.

עמי קובו: אנחנו נבקש שזה לא יעלה ברגע האחרון.

אופיר פינס-פז: שלא תגידו שלא הוזהרתם, תביאו את זה בראשית יולי כדי שיהיה זמן לדון בזה.

ירון דוד: לגבי הנושא של סגירת תיקים, זה אכן אבסורדי שיותר קשה היום לסגור תיק מאשר להגיש כתב אישום.

ירון דוד: זה לא ראוי, ולכן סעיף 2 מוצדק.

ירון דוד: אני גם חושב שהנושא של הקשר הבירוקרטי ההכרחי הוא מסרבל, אבל לעתים אני חושב שהסרבול הוא טוב.

ירון דוד: בניגוד להרבה דברים שאנחנו אולי שומעים בעיתונות, הרבה פעמים הרבה הגשות כתב אישום זה גולם שקם על יוצרו והוא הורס הרבה פעמים יותר ממה שהוא מועיל.

ירון דוד: גם זה קורה וגם לזה צריך להיות ערים.

ירון דוד: לכן אני לא תמיד בטוח שטוב להעביר סמכויות, משום שבדדך כלל – לא תמיד אבל בדרך כלל - ידן של התביעות קלה יותר בהגשת כתבי אישום מאשר ידה של הפרקליטות שבדרך כלל עוברת על תיקים, ואני אומר זאת מניסיון פרטי שלי, אני לא יודע עד כמה זה נפוץ בכל המחוזות.

ירון דוד: בדרך כלל הפרקליטות עוברת על תיק יותר ביסודיות וסוגרת יותר תיקים מאשר בתביעות.

ירון דוד: לכן אני לא הייתי מעביר יותר סמכויות למשטרה.

ירון דוד: עיקר הדברים שאולי צריך, אבל לא נמצאים בהצעת החוק, זה שצריכה להיות איזושהי הידברות בנושא מדיניות, כי אנחנו לפחות הסניגורים חשים שזה שונה מאוד לדבר עם משטרה ולדבר עם פרקליטות על אותם דברים והמדיניות היא שונה.

אופיר פינס-פז: זאת הסיבה לרצון לאחד את התביעה המשטרתית והפרקליטות, לא שום סיבה אחרת – לייצר מדיניות אחידה בכל התחומים ולייצר הפרדה בין התביעה המשטרתית לחקירה המשטרתית, שזאת סיבה מאוד חשובה.

ירון דוד: מה שאמרתי משליך מבחינה מעשית רק על הנושא של סעיף 4, שאנחנו מתנגדים להעביר גם אותו למשטרה, למעט סעיף 4(4).

אופיר פינס-פז: קודם כל, ברמת ההכרעה אין לי בעיה לקדם את החוק במסגרת אותה הוראת שעה.

אופיר פינס-פז: לפחות בשאלה הראשונה לא נעכב אלא נתקדם.

אופיר פינס-פז: "שר המשפטים, בהסכמת.

אופיר פינס-פז: ..

אופיר פינס-פז: ובאישור ועדת החוקה חוק ומשפט" – זה נראה לי סביר.

אופיר פינס-פז: ממילא חברי המליאה לא מתעניינים בזה וזה לא מעניין אותם, אז אם זה מגיע לוועדת החוקה, חוק ומשפט, בעיניי זאת ביקורת פרלמנטרית מספקת.

אופיר פינס-פז: לגבי סעיף 2 וסגירת תיקים, יש לי עם זה בעיה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהמשטרה, לפחות בזמן האחרון – וקיימנו על זה כמה דיונים בזמן האחרון גם בוועדת הפנים ואיכות הסביבה - מזדרזת לסגור תיקים בסיטונות, באלפים.

אופיר פינס-פז: סגרו איזה 10,000 תיקים.

ירון דוד: להפך, הרבה פחות סוגרים.

רחל אדלסברג: אתה מדבר על מקרה חריג שהיה בתל-אביב.

רחל אדלסברג: שם היה יישור קו לגבי בעיה של שנים.

רחל אדלסברג: זאת היתה בעיה של שנים שהיא נפתרה.

אופיר פינס-פז: היא נפטרה בחטא, קברו את הבעיה.

רחל אדלסברג: אני שומעת טענות אחרות.

רחל אדלסברג: גם פה נאמר שמזדרזים להגיש כתבי אישום.

עמי קובו: זה גם וגם, קודם כל מגישים מהר מדי.

אופיר פינס-פז: יכול להיות שמגישים מהר מדי, אבל אני לא אוהב לסגור מהר מדי.

ירון דוד: על עבירות פעוטות מלפני שנים מגישים ומגישים, ואין פרופורציה בין האנרגיה שמשקיעים בדברים קטנים לדברים שהם יותר גדולים, וחבל.

ירון דוד: דווקא את נושא הסגירה אני מעדיף שכן יביאו, כדי שתהיה איזושהי הקבלה בין היכולת להגיש כתב אישום ליכולת לסגור אותו.

אופיר פינס-פז: אתה אומר שהם לא יסגרו.

ירון דוד: איך אומרים?

ירון דוד: שיעבירו להם יותר סמכות, תמיד זה יכול לעבור הלאה, תמיד אפשר לערור.

רחל אדלסברג: אם הייתם מכירים קצת את ראשי לשכות התביעה דהיום, הייתם אומרים שברמתם המקצועית הם לא נופלים מסגני פרקליטי המחוז.

אופיר פינס-פז: אנחנו לא מתווכחים על זה.

רחל אדלסברג: ולכן צריך לסמוך על שיקול דעתם.

רחל אדלסברג: מתבצעות גם בקרות, ואני גם עושה בקרות מעת לעת.

דפנה ביינוול: וגם יש פגישות עם היועץ המשפטי למדיניות.

רחל אדלסברג: בוודאי, יש לנו פגישות קבועות עם היועץ גם לענייני מדיניות.

אופיר פינס-פז: אם יש פגישות, לא צריך את הסעיף הזה.

רחל אדלסברג: אבל ההערה עלתה כאן בנוגע למדיניות.

רחל אדלסברג: בנושא מדיניות הגשת כתבי אישום וסגירת תיקים בסוגי עבירות ספציפיים אנחנו יושבים גם עם היועץ המשפטי לממשלה, כך שכן יש מדיניות.

אלי אברבנאל: והכפיפות המקצועית היא לפרקליטות.

רחל אדלסברג: אני חושבת שהעברה של אותם תיקים לפרקליטות רק לצורך סגירה היא סרבול שאין בו ממש וגם איזושהי פגיעה בנו.

אופיר פינס-פז: למה זאת פגיעה בכם?

רחל אדלסברג: אנחנו מנהלים את כל ההליך המשפטי ולא סומכים עלינו בקבלת החלטה באותו סוג הליך שאנחנו מנהלים, אם יש הצדקה לסגור את התיק או לא.

עמי קובו: אין הרבה הגיון בזה שגורם אחד מנהל את התיק - -

רחל אדלסברג: או שאנחנו טובים ומקצועיים כמו שכולם מצהירים פה או שלא.

רחל אדלסברג: ראשי הלשכות הם מקצועיים ומנוסים, והם עובדים בכפוף לפרקליטי המחוז.

איל זנדברג: למה בכל זאת סייגתם בתוך העבירות את ההיבט של אלימות במשפחה?

איל זנדברג: האם זה נתפס כמשהו רגיש יותר מבחינת הכמויות?

אופיר פינס-פז: אין שום סיבה שבעולם.

אופיר פינס-פז: זה יחסי ציבור.

לבנת משיח: לא, זה תואם את היחס המוחמר לנושא של עבירות במשפחה, שמתבטא גם כן בסעיף שנעשה לאחרונה לגבי סגירת תיקים.

לבנת משיח: הרי יש סעיף מיוחד שגם מתייחס לזה, והוא מכביד על סגירת התיקים, כלומר זה באותה מסגרת של מדיניות ושל בקרה על הנושא של סגירת התיקים.

אופיר פינס-פז: אבל למה לא בעבירות אחרות?

אופיר פינס-פז: יש פה עוד 17 עבירות.

לבנת משיח: בגלל הרגישות הספציפית של הנושא הזה.

אופיר פינס-פז: אגב, יש באמת רגישות, אבל יש גם רגישות לנושאים אחרים.

לבנת משיח: עשינו איזון בין הכל הדברים, כדי לא למנוע את הפעולה לגבי שאר העבירות, ועם זאת השארנו פה איזה ביטוי לרגישות הנושא.

לבנת משיח: דרך אגב, זה רק בגלל היעדר עניין לציבור.

לבנת משיח: אם אין ראיות, הם סוגרים וזה לא בא לבקרה של פרקליטות מחוז.

אופיר פינס-פז: כשאין עניין לציבור אני בעד שזה תמיד יהיה בסגירה, בכל העבירות - -

איל זנדברג: בסעיף 3 אנחנו גם מוסיפים את פרקליט המשנה.

איל זנדברג: כיום יש מספר גורמים שיכולים לקבל החלטה על סגירת התיק, ויש לכך שלוש עילות.

איל זנדברג: כפי שהחוק מנוסח היום, הוא לא מתייחס לסיטואציה שבה פרקליט מדינה או משנה לפרקליט המדינה מקבלים החלטה לסגור תיק, אלא מפאת היעדר עניין לציבור.

איל זנדברג: אם תיק גדול עולה למעלה ומחליטים לסגור אותו מפאת חוסר ראיות, החוק שותק, לכאורה אין ערר על הדבר הזה.

איל זנדברג: ברור שצריך להיות ערר ליועץ המשפטי לממשלה, כי זו החלטה של פרקליט המדינה לסגור תיק.

איל זנדברג: זה פשוט איזשהו חסר שאנחנו מתקנים אותו.

איל זנדברג: משנה לפרקליט המדינה שלא נזכר במהדורה הזאת של החוק בינתיים נוסף, וגם לגבי החלטות שלו אנחנו בכל העילות מוסיפים אותו ולא משנים את המדרג האחר של העררים לגבי כל ההחלטות האחרות.

אופיר פינס-פז: אני מסכם ומצביע.

אופיר פינס-פז: קודם כל, זה יהיה חלק מהוראת השעה שאתם תביאו ביולי.

אופיר פינס-פז: אני מבקש מכם מראש את דוח הוועדה.

אופיר פינס-פז: תבדקו את זה.

אופיר פינס-פז: נטיית הלב שלי היא, כמובן, לא להאריך את הוראת השעה, אלא אם כן אני אשתכנע – אני לא יושב-ראש הוועדה, אבל אני חבר הוועדה - שמישהו ברצינות עובד על האיחוד.

אופיר פינס-פז: אם אני לא אשתכנע, וכפי הנראה לא אשתכנע, אז אצביע נגד.

אופיר פינס-פז: אני אומר זאת כדי שתוכלו לעשות לובי על חברים אחרים.

אופיר פינס-פז: ..

אופיר פינס-פז: לגבי הנוסח הזה, אני מאשר אותו כלשונו, למעט - -

דורית ואג: יש פה שתי הסתייגויות של בל"ד, אחת מהותית והשנייה לדיבור, והם ביקשו ששתיהן יהיו לדיבור.

אופיר פינס-פז: - - למעט הנוסח של סגירת תיקים בעבירות שאין עניין לציבור בהן, בכל העבירות האלה – פרקליטות.

איל זנדברג: זה מעבר למה שמופיע פה.

אופיר פינס-פז: כל עבירה שקשורה לעבירות האלה.

איל זנדברג: בואו נהיה קצת יותר ספציפיים.

איל זנדברג: אתה מדבר על סעיף 2 להצעת החוק, בתוך סעיף 3(2).

אופיר פינס-פז: סגירת תיקים מחוסר עניין לציבור נשארת בפרקליטות.

איל זנדברג: בעבירות שנזכרות כאן, אין פה שינוי לנוסח.

אופיר פינס-פז: פה כתוב רק עבירות אלימות במשפחה, אבל יש פה עוד עבירות.

איל זנדברג: יש עבירות פשע שהועברו לתביעה המשטרתית.

איל זנדברג: זאת הקטגוריה הגדולה.

איל זנדברג: אתה אומר שכל העבירות שנזכרות בתוספת ושפרקליטת המדינה החליטה לגביהן, בכל מקרה לגביהן בהיעדר עניין לציבור - -

אופיר פינס-פז: למה?

אופיר פינס-פז: זה סעיף גורף על הכל?

איל זנדברג: כן.

אופיר פינס-פז: אז בוודאי.

אופיר פינס-פז: כל העבירות בתוספת בסגירת תיקים מהיעדר עניין לציבור – פרקליטות.

קריאה: אישור פרקליטות.

קרן גלאון: סעיף 62 כולו מתייחס למצב שבו הראיות מספיקות, אבל אין עניין לציבור.

קרן גלאון: לאחר דיונים רבים בין המשטרה לבינינו לבין משרד המשפטים, מצאנו לנכון לתקן את סעיף 62.

אופיר פינס-פז: אבל אני לא מוצא לנכון.

קרן גלאון: אולי אני אסביר.

אופיר פינס-פז: אם יש ראיות ואנשים צריכים לעמוד לדין, אני לא מוכן לסגור להם תיקים באופן סיטוני.

אופיר פינס-פז: זה עניין של השקפת עולם, זה לא קשור לשום דבר.

אופיר פינס-פז: את לא יכולה לשכנע אותי בזה, כי אני מתנגד לזה.

עמי קובו: יש פה קושי שייצור סרבול פרוצדורלי מאוד גדול, כי אני מנהל תיק מול תביעות.

עמי קובו: אני מגיע לראש מפלג תביעות, ואני טוען בפניו את הטענות שלי מדוע צריך לסגור את התיק – גם ראיות, גם עניין לציבור, גם כי מלכתחילה זו היתה טעות להגיש את כתב האישום, וגם כי הנאשם כרגע חולה וגוסס.

עמי קובו: את כל הטענות אני טוען בפניו.

אופיר פינס-פז: אני רוצה שיותר מאוזן אחת תשמע את הטענות.

עמי קובו: בעילה אחת הוא מוסמך, ובעילה שנייה הוא אומר לי לרוץ עכשיו לפרקליט המחוז ולקבוע אתו פגישה בעוד חודש ושאחזור אחר כך אליו.

אופיר פינס-פז: אני רוצה בירוקרטיה בסגירת תיקים.

עמי קובו: זה ייצור סרבול מאוד גדול.

איל זנדברג: אבל למה בהיבט המסוים הזה?

אופיר פינס-פז: משום שבהיבט של היעדר ראיות, אם אין ראיות אין סיבה להמשיך את המשפט.

אופיר פינס-פז: זה בעיניי דבר שצריך להיות אובייקטיבי.

אופיר פינס-פז: אם אין עניין לציבור ויש ראיות, זה לא עניין אובייקטיבי, זה עניין של שיקול דעת - אולי הוא חבר שלו, אולי הוא מכיר אותו, אולי הוא סתם משכנע אותו.

איל זנדברג: אבל זה אותו שיקול דעת של הגשת כתב אישום.

אופיר פינס-פז: לא, אז הוא צריך לשכנע שני אנשים.

איל זנדברג: אני אומר שזה אותו גורם שאתה סומך עליו בהרבה מאוד פעולות אחרות.

אופיר פינס-פז: מה זה רלוונטי?

אופיר פינס-פז: אבל יש ראיות בתיק.

אופיר פינס-פז: חבר'ה, לא תצליחו לשכנע אותי, כי אני מאמין שזה לא צריך להיות בהליך פשוט כשיש ראיות.

אופיר פינס-פז: אז זה ייקח עוד שיחה.

ירון דוד: זה פשוט לא יתקיים, לא שזה ייקח עוד שיחה.

ירון דוד: לוקח המון זמן לקבוע רק עם ראש לשכת תביעות - -

קרן גלאון: זו פגיעה בנאשמים.

אופיר פינס-פז: אבל הנאשמים הם אשמים, הם אנשים שצריכים להיענש.

עמי קובו: הרבה פעמים אלה תיקים שמלכתחילה לא היה צריך להגיש אותם.

עמי קובו: בדיון הקודם הבאתי לפה תיקים שבהם הוגש כתב אישום על 0.01 גרם גראס.

אופיר פינס-פז: אז לפי זה אני אעשה חוק?

עמי קובו: לא, יש הרבה - -

אופיר פינס-פז: זה רע מאוד.

ירון דוד: נכון, אבל שתהיה פרוצדורה לעשות את זה.

אופיר פינס-פז: אגב, הביאו לפה בישיבת ועדת משנה שניהלתי רשימת תביעות שנראתה כמו מסרט.

אופיר פינס-פז: כל תביעה יותר מגוחכת מהקודמת.

רחל אדלסברג: לגבי מה שאתה רואה על גבי כתב האישום, אתה יכול לחשוב שזה כתב אישום מינורי, אבל בסוף מדובר על כך שיש מאסרים על תנאי.

רחל אדלסברג: זה לא משקף, צריך לבדוק לגופו של עניין.

עמי קובו: אם זה 0.01 גרם גראס, או אם עשה חניה ברברס ופגע ברכב מאחור - גם אם יש לו מאסר על תנאי...

דפנה ביינוול: על 0.1 גרם גראס יש הנחיות מפורטות של היועץ המשפטי לממשלה.

עמי קובו: השבוע ראיתי 1.94 גרם.

דפנה ביינוול: אני כבר ראיתי 0.3 גרם - -

אופיר פינס-פז: בחוק היום, האם המשטרה יכולה לעשות זאת לבד אם בעבירות האלה שהעברנו למשטרה רוצים לסגור תיק מהיעדר ראיות מספיקות?

איל זנדברג: כן, רק לגבי היעדר עניין לציבור מחלקים בין פשע לשאינו פשע.

אופיר פינס-פז: למה אתם משנים דבר שהוא נכון?

אופיר פינס-פז: מי בעד?

אופיר פינס-פז: הצבעה בעד – 1 נגד – אין הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 33) (הוראת שעה) (תיקון), התשס"ד-2003 נתקבלה.

אופיר פינס-פז: זה עבר פה אחד.

לבנת משיח: אני ביקשתי שירשום הסתייגות.

דורית ואג: יש שתי הסתייגויות לדיבור.

דורית ואג: אנחנו חייבים לאשר להם הסתייגות, כי אין להם נציגים בוועדה.

אופיר פינס-פז: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.