ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 80, 2003-10-27 12:00

מיכאל איתן: אני פותח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט.

מיכאל איתן: אנחנו נפגשים כאן לאחר סדרה של דיונים בוועדת החוקה בהקשר להצעת חוק ממשלתית, ששולבה עם הצעת חוק פרטית, ושעסקה בזמנו בפרסום שמו של חשוד שטרם הוגש נגדו כתב אישום.

אברהם בורג: זה חוק מהכנסת הקודמת?

סיגל קוגוט: החוק נגמר, עכשיו זה תקנות על-פי החוק.

מיכאל איתן: החוק עבר כבר בכנסת הקודמת, וסביב הניסוח של החוק היו ויכוחים די לוהטים.

מיכאל איתן: יש לנו כאן שני ערכים, שכולם מודעים אליהם, וכמו תמיד, יש ויכוח איפה צריך לשים את הקו שמאזן בין הדברים.

מיכאל איתן: מצד אחד, הזכות של הציבור לדעת והיתרונות שיש לחברה בפרסום, זה יכול אולי לסייע בגילוי עבריינים או מעשים נוספים של אותו אדם, לסייע בחקירה וכן הלאה; מצד שני, הפגיעה, כמובן, בצנעת הפרט, בשמו הטוב של אדם, שעוד טרם הוגש נגדו כתב אישום.

מיכאל איתן: הכוח של התקשורת הוא עצום, ולפעמים, בגלל הכוח הגובר של התקשורת, המשפט האמיתי של האדם בעצם נעשה בתקשורת, ואחר כך הוא יכול לצאת זכאי או לא זכאי, זה כבר לא קובע הרבה.

מיכאל איתן: דברים נקבעים על-ידי התקשורת במידה רבה.

מיכאל איתן: חשבתי שהנקודה הזאת נכונה, בעיקר לגבי אנשים שהם לא אנשי ציבור.

מיכאל איתן: מהניסיון שלי ראיתי שאצל אנשי ציבור זה שונה.

מיכאל איתן: הציבור מקבל את כללי המשחק הבאים - אנשי ציבור, במיוחד חברי כנסת, הם מסתדרים, גם אם מאשימים אותם בדבר הכי גרוע.

מיכאל איתן: זה לא נעים, אבל זה לא קריטי אם אין בזה אמת ואם לא באה אחרי זה הרשעה.

מיכאל איתן: אפילו להפך, יש הרבה אנשי ציבור שזה אולי הוסיף להם שהאשימו אותם, סבלו קצת, אחר כך יצאו זכאים, והכול בא על מקומו בשלום, וזה בכלל לא פגע בהם.

מיכאל איתן: הצעת החוק, כשהיא הוגשה, לפחות מבחינתי, היתה מלווה ברצון להפגין לציבור שאין כאן שום כוונה של חברי הכנסת להחביא את עצמם.

מיכאל איתן: זאת אומרת, שחברי הכנסת מחוקקים את זה, לא מכיוון שהם רוצים שתהיה להם אפשרות למנוע את פרסום שמם.

מיכאל איתן: ביקשתי שההצעה הזאת לא תחול על חברי הכנסת, על עובדי ציבור ברמה מסוימת, אני כבר לא זוכר בדיוק באיזו רמה.

מיכאל איתן: לצערי הרב, למרות שבהתחלה היתה מעין הסכמה, כשבאנו למליאה, הרוב דחה את ההסתייגות, והיא נפלה.

מיכאל איתן: אני אומר את הדברים האלה, כי היום אנחנו נמצאים אחרי תקופה מסוימת, ואפשר, מעבר לעמדות העקרוניות, לראות מה קרה.

מיכאל איתן: הייתי רוצה שנקדיש, לפני שאנחנו ניגשים לתקנות גופן, לשמיעת הערות, מה אנשים אומרים בפרספקטיבה.

אופיר פינס-פז: לא נפלה הסתייגות, הוגשה הסתייגות על הסיכום הזה.

מיכאל איתן: אני זוכר את האיומים של משה רונן, שטרדו את מחשבותי, את מוחי, אז.

מיכאל איתן: מה שהוא אמר, שהחוק, כפי שהוא עבר, ונאמר בחוק "בית-משפט רשאי לאסור פרסום שמו של חשוד שטרם הוגש נגדו כתב אישום, או פרט אחר מפרטי החקירה, אם הדבר עלול לפגוע בחקירה שעל-פי דין".

מיכאל איתן: זאת אומרת, היתה גם תוספת של "פרט אחר מפרטי החקירה", שכאילו בהזדמנות החגיגית הזאת, כשעלתה הצעת החוק פרטית, גם הממשלה החליטה להרחיב את היכולות שלה למנוע פרסומים שונים ולהגביל את זכות הציבור לדעת.

מיכאל איתן: אנחנו שבעה חודשים אחרי.

מיכאל איתן: נשמע מה יש לאנשים לומר, ראשית כול על החוק, ולאחר מכן, התכנסנו כאן כי היתה הסתייגות נכונה של חבר הכנסת יורי שטרן שאמר, שאם הזכות הזאת ניתנת, צריך ליידע את האזרח שיש לו זכות לבקש מניעת פרסום שמו.

אברהם בורג: האזרח הוא העצור?

סיגל קוגוט: החשוד.

אברהם בורג: זה "מירנדה".

אברהם בורג: כלומר, במסגרת הקראת הזכויות, זו זכות שהוא צריך לדעת.

מיכאל איתן: נדון בזה עוד מעט, כי זה בתקנות.

מיכאל איתן: אני אחלק את הדיון לשני חלקים.

מיכאל איתן: בחלק הראשון, הערות כלליות.

משה רונן: החוק התקבל בדצמבר 2002, ובהסתייגות נפלה ההצעה של היושב-ראש, שלא להחיל אותו על אישי ציבור.

משה רונן: אומנם אני מייצג כאן את אגודת העיתונאים, אבל בדקתי הבוקר עם סגן עורך "ידיעות אחרונות", רון ירון, ועם רכז הכתבים מה קורה בשטח, ומה שקורה בשטח שבכל שבוע יש לפחות עשרה מעצרי סתר, יש בכל יום אחד עד שלושה מקרים שאנחנו מקבלים מידע עליהם.

משה רונן: בדרך כלל זה מגיע עוד בביפר, ואחר כך זה מגיע בפקס.

משה רונן: הביפר אומר, למשל, שבתיק 17389/03 של בית-משפט השלום בנצרת הוצא צו איסור פרסום שאוסר לפרסם כל פרט מפרטי הפרשה.

מיכאל איתן: בקשה על-ידי מי?

משה רונן: זה מה שנאמר.

משה רונן: לך תדע, לך תבין.

משה רונן: במקרים רבים יכול לקרות דבר שקרה לי לפני כ-20 שנה.

משה רונן: היה צו איסור פרסום, פניתי לשופט חיים אילת, ביקשתי לעיין בתיק ולראות על מה איסור הפרסום.

משה רונן: הוא אמר: לא, צו איסור פרסום חל גם על עיתונאים.

משה רונן: כעבור כמה ימים פרסמתי את הפרשה בלי לדעת שצו איסור הפרסום חל על הפרשה הזאת, כי קיבלתי את זה ממקור אחר, ולא ידעתי שיש צו איסור פרסום.

משה רונן: השופט ביקש לנהל נגדי חקירת משטרה, ובחמש בבוקר באה הניידת לביתי, העירה את כל השכנים, כי על הדלת כתוב "רייניש", והם חיפשו את רונן.

משה רונן: הם העירו את כל השכנים בחמש בבוקר, ואז מסרו לי הזמנה לחקירה לעוד שבועיים.

משה רונן: כעבור שבועיים הגעתי לחקירה, ובסופו של דבר, המשפט נגמר בזיכוי בלי שהייתי צריך להשיב לאשמה, עד כמה שאני זוכר, מכיוון שבאמת לא ידעתי.

משה רונן: מה שקורה היום, שאנחנו מקבלים הודעות סתומות.

משה רונן: כל יחידת משטרה או כל עורך-דין, כל מי שרוצה, שולח הודעה, אין לנו שום דבר לבקר אותה.

משה רונן: בחלק גדול מבתי-המשפט אין לנו כתב.

משה רונן: למעשה אין שום ביקורת, אין שום פיקוח, ובהחלט קיימת אפשרות שניפול.

משה רונן: אנחנו יודעים שיעקב כהן נעצר, ומצד שני, אנחנו יודעים שיש צו איסור פרסום על תיק מספר כך וכך, אבל איך אנחנו יודעים שיש קשר בין הדברים?

משה רונן: לפעמים המעצר מתחיל בבית-משפט בעיר שדה אחת ונמשך בעיר שדה שנייה.

משה רונן: בעיר שדה אחת הוצא צו איסור פרסום- - -

מיכאל איתן: אני מבקש, אם אתה יכול לתת לנו עובדות ונתונים, ואחר כך את הטיעונים.

מיכאל איתן: אנחנו לא במצב שאנחנו יכולים עכשיו להגיד מה הטיעונים לטוב ולרע.

מיכאל איתן: נראה קודם כול מה הבעיה.

מיכאל איתן: האם כתוצאה מהחוק נוצרה מציאות שלא צפינו ושאנחנו צריכים לתקן.

משה רונן: כתוצאה מהחוק, למרות שציבור העצורים עדיין לא מכיר את החוק ולא מודע לקיומו - יחידות משטרה ויחידות חקירה מכירות אותו יותר מהציבור - כתוצאה מכך, נכון לבוקר, יש לפחות עשרה מעצרי סתר בשבוע.

מיכאל איתן: מעצרים שהמשטרה מבקשת?

משה רונן: אני לא יודע אם זה המשטרה.

משה רונן: אם היה מעצר אחד בשבוע, אולי היינו פונים ומבקשים לברר.

משה רונן: אבל בכמות כזאת, זאת בעיה.

אופיר פינס-פז: מה היה לפני החוק?

משה רונן: היו לפני החוק, אבל זה לא היה חוקי.

משה רונן: שופטים היו מוציאים.

משה רונן: זה היה קורה פעם בשבוע, פעמיים בשבוע.

משה רונן: היום, הפקס פולט צווים כאלה כשגרה, כבר לא מתייחסים אליהם.

משה רונן: אי-אפשר לבדוק במה מדובר.

אופיר פינס-פז: המחוקק השיג את מבוקשו.

מיכאל איתן: לא בטוח.

מיכאל איתן: מעבר לעמדות האישיות שיש לכל אחד מאתנו נתייחס בפרופורציות הנכונות.

מיכאל איתן: מישהו יכול להגיד: עובדה שהיה צורך בזה, ועובדה שעכשיו נמנע עוול לעשרה אנשים בשבוע, או נמנע עוול לעשרה תיקים, שהיו מגלים מהם פרטי חקירה, ועכשיו אי-אפשר.

מיכאל איתן: אני אומר כרגע בלי לנקוט עמדה לכאן ולכאן.

מיכאל איתן: מישהו יכול לטעון את הטענה הזאת, בשביל זה עשינו חוק.

אופיר פינס-פז: אמרתי שהמחוקק השיג את מבוקשו.

משה רונן: התחושה שלי שאותם עשרה לפחות, לפעמים יש יותר, הם בדרך כלל לא בקשות של החשוד, אלא של יחידת החקירה.

מיכאל איתן: על מנת שיהיה דבר פרקטי, אם חברי מסכימים לזה, אני מציע שנבקש שיעשו לנו סקרינינג של 30 תיקים.

מיכאל איתן: ניקח שלושה שבועות בתקופה מסוימת, אולי לפני חודש, נבקש שיביאו לנו את כל התיקים האלה עם כל ההחלטות שקיבלו, ונוכל לראות במה דברים אמורים.

מיכאל איתן: האם זה הגיוני בעיניכם?

מרדכי קרמניצר: השאלה אם אין צו איסור, צו המונע את זה.

מיכאל איתן: זה נגמר.

סיגל קוגוט: אולי תיקח תיקים ישנים.

מיכאל איתן: הצו רק לגבי החקירה.

מיכאל איתן: כתוב "הדבר עלול לפגוע בחקירה שעל-פי דין".

מיכאל איתן: ברגע שנסגרה החקירה- - -

משה רונן: מה זה נסגרה החקירה?

משה רונן: מי מחליט על סגירת חקירה במדינת ישראל?

סיגל קוגוט: כשהוגש כתב אישום או שהוחלט לסגור את התיק.

משה רונן: הייתי 12 שנים וחצי כתב בבית-משפט כך שאני מכיר את זה.

משה רונן: שופט חותם על צו איסור פרסום.

משה רונן: החשוד משתחרר או לא משתחרר.

משה רונן: כל זמן שהשופט לא התבקש לבטל את צו איסור הפרסום, הצו תקף.

משה רונן: בפועל, במדינת ישראל, אנשים נעצרים, משוחררים, החקירה נמשכת, כלומר, התיק מחכה במשטרה שנים עד שמגיעה המלצה, ואז זה עובר לפרקליטות, וגם בפרקליטות זה מחכה כמה שנים עד שמוגש כתב אישום.

משה רונן: עד הגשת כתב אישום, לכאורה החקירה נמשכת.

משה רונן: אדם נעצר בשנת 1995, וכתב האישום יכול להיות מוגש בשנת 2003, ובכל אותה תקופה אסור לנו לכתוב שום דבר.

משה רונן: זה המצב.

אופיר פינס-פז: בואו לא ניסחף.

משה רונן: לפעמים יש חקירות נגד אנשי ציבור, שהחקירה נפתחה מזמן, ועכשיו אתה רוצה לפרסם אותה.

מיכאל איתן: תודה.

מיכאל איתן: מה עמדת המשטרה?

מיכאל איתן: יש כאן טענה שאתם עושים שימוש יתר בסעיף הזה, ושנתנו לכם את הפתח על-ידי הוספת הביטוי "או פרט אחר מפרטי החקירה".

יוסי כהן: קודם אני רוצה להעיר שאני לא כל כך יודע מה לטענת נציג אגודת העיתונאים ולדיון הספציפי על בקשות איסור פרסום שם חשוד לבקשת החשוד עצמו.

מיכאל איתן: כרגע אני מבקש לקיים דיון כללי על הלקחים מהחוק.

מיכאל איתן: אנחנו לא מדברים כעת על התקנות.

מיכאל איתן: אנחנו מדברים על מקרים שבהם המשטרה יוזמת מהלך.

מיכאל איתן: הטענה היא שכרגע, מאז שחוקקנו את החוק, במקום להגן על חשודים, אנחנו נותנים למשטרה מרחב יותר גדול, אולי לפעמים לפגוע בחשודים, ואולי לפעמים החשודים דווקא מעוניינים שזה יתפרסם.

יוסי כהן: אני מודה שלא נערכתי לענות באופן ישיר על טענה בעניין הזה, ולכן אני מתנצל שאין אתי, לא נתונים ולא מידע מבוסס.

מיכאל איתן: זה מקובל.

מיכאל איתן: כמה זמן אתה צריך בשביל לתת לנו מידע?

יוסי כהן: בתוך שבועיים.

מיכאל איתן: אני מאפשר לך שלושה שבועות.

מיכאל איתן: תעשו סריקה של התיקים, תתנו לנו דוח ותעשו השוואה למה שהיה לפני החוק.

מיכאל איתן: כלומר, האם בעקבות החוק הזה המשטרה מנצלת, אולי מבחינתה זה חיובי, את היכולות שלה להסתיר יותר ויותר פרט אחר מפרטי החקירה ושמו של אדם?

מיכאל איתן: שמו של האדם נראה לי בדרך כלל עניין של האדם עצמו.

מיכאל איתן: פרט מפרטי החקירה, זה נראה לי דווקא יותר עניין של המשטרה.

יוסי כהן: הייתי רוצה לנצל את זכות הדיבור כדי לומר דבר אחד כללי לגבי החוק.

יוסי כהן: בשאון הרב שהוקם, בוויכוח בין שתי הזכויות, זכות הנחקר לפרטיות וזכות הציבור לדעת, קצת נשכח, או נדחק הצידה, אינטרס ציבורי חשוב לא פחות, וזה האינטרס הציבורי של טובת החקירה והתנהלות החקירה הרחק מזרקורי התקשורת, לפחות בשלב הקריטי שבו חקירה וטובתה דורשים שהיא תהיה סמויה.

יוסי כהן: כאן, כאשר לקחנו לעצמנו את החוק, ועיינו בו, במבט לאחור, אחרי שהוא נתקבל, כמעט חשכו עינינו במובן הזה שמצאנו, שכיום, או לפחות מבחינת הטקסט היבש של החוק, שום דבר לא מונע דרישה שזמן רב לפני שהמשטרה החליטה, בעיניים המקצועיות שלה, שהחקירה ראויה לצאת לפומבי, ניתן לדרוש ממנה לענות על שאלה כמו האם מתנהלת חקירה או לא מתנהלת חקירה, בהקשר הזה של האם ניתן לבקש איסור פרסום של שם החשוד.

יוסי כהן: לכן אנחנו רואים חשיבות רבה בכך שהפרשנות של התקנות או הדרך שבה התקנות יתקבלו, תהיה כזאת, שלא תפגע ולא תחייב את המשטרה לפגוע בטובת החקירה.

מרדכי קרמניצר: אני רוצה לבקש, בזכותך, להזכיר, אני חושב דברים שלך, שבכל זאת תהיה פעילות לשינוי החוק הזה ולהכנסת ההבחנה לתוכו בין אישי ציבור לבין בני-אדם שאינם אישי ציבור.

מרדכי קרמניצר: אני חושב שזה דבר ראוי שצריך לנקוט בו.

מרדכי קרמניצר: דבר שני.

מרדכי קרמניצר: הרעיון שהוועדה תקיים מעקב איך החוק מיושם הלכה למעשה, מהם סוגי המקרים שבהם מוצאים צווים כאלה, הוא רעיון נכון מאוד.

מרדכי קרמניצר: זה לא המקום כרגע להחליט איך לבנות מעקב כזה, שהוא יהיה מעקב שאפשרי ללמוד ממנו, שיהיה מעקב מושכל, אבל הרעיון הזה הוא רעיון נכון מאוד.

מיכאל איתן: נתחיל אותו בכך שנשמע את תגובת המשטרה לדברים שנאמרו, ואז נחשוב איך לעשות.

מיכאל איתן: אני חושב שכאן צריך בכל זאת פרק זמן, שתצטבר כמות של תיקים שכבר נסגרו ושאנחנו יכולים לגשת אליהם.

זהבה גלאון: איך עושים טכנית הבחנה?

דורית ואג: הצעת חוק.

מיכאל איתן: האמנתי אז שהדבר הזה ניתן לעשייה.

מיכאל איתן: היום התחושה שלי שיהיה קשה מאוד שיהיה רוב בכנסת שיעביר את זה.

מיכאל איתן: אבל ננסה.

רשף חן: למעשה הנחתי הצעת חוק שהופכת את היוצרות.

רשף חן: לדעתי, ההליך הנכון צריך להיות מצב שבו אסור לפרסם שם של חשוד, אלא אם כן פנו לשופט וקיבלו היתר לפרסם את שם החשוד.

רשף חן: הכלל צריך להיות ששומרים על הגנת הפרטיות.

רשף חן: יכול להיות שיש מצב שיש אינטרס בחקירה, למשל, לפרסם את שם החשוד, כדי לקבל אינפורמציה, אז אתה עושה לזה סייג.

רשף חן: בהצעה שהנחתי יש התייחסות ספציפית לאיש ציבור.

רשף חן: יכול להיות מצב שיש אינטרס ציבורי שיידעו שאדם מפורסם הוא חשוד.

רשף חן: אבל, לטעמי, הכלל צריך להיות ששומרים על הגנת הפרטיות עד שהוגש כתב-אישום.

אופיר פינס-פז: למה הכלל לא צריך להיות זכות הציבור לדעת?

רשף חן: לעתים קרובות, בחלק אדיר מהתיקים, אדם הוא חשוד, ולא מוגש נגדו כתב-אישום, אבל העובדה שפתחו חקירה נגד אופיר-פינס, כל אזרח במדינה יידע.

רשף חן: וגם אם כבר החלטנו לסגור את התיק הזה, כי הוכחת באותות ובמופתים שאתה לא אשם, לא תצליח לטהר את שמך.

אופיר פינס-פז: אצל רוב החשודים זה בכלל לא המצב.

רשף חן: לגבי רוב החקירות שנפתחות, אם אני זוכר נכון, הנתון הוא ש-90% מהן נסגרות בלי שהוגש כתב-אישום.

אופיר פינס-פז: הן לא מעניינות אף אחד.

רשף חן: אני זוכר שדנו כאן במקרה של הבחורה שהואשמה ברצח אמא שלה, לא כי היא מפורסמת, אלא סתם כי היה איזה אירוע, ונתנו די פרטים כדי שיהיה קל מאוד לזהות אותה, וזה לא היה צריך לקרות.

רשף חן: גם היות האדם מפורסם, זה לא בהכרח סיבה שיכפישו את שמו ברבים.

רשף חן: לטעמי, הכלל הנכון צריך להיות שלא מפרסמים, אלא אם כן יש סיבה טובה לפרסם.

רשף חן: זאת אומרת, הפוך מהמצב כרגע.

מיכאל איתן: אנחנו לא נפתח את הדיון מחדש.

מיכאל איתן: אנחנו מקבלים כעובדה שהחוק הזה קיים.

ז'אנה קרני: בהמשך למה שמר רונן אמר, כיוון שכבר נמצאה איזו נקודת איזון בין שתי זכויות יסוד, ולאור המצב שאותה חקירה יכולה להימשך שנים, צריך לבחון שוב את הנסיבות שהביאו להחלטת השופט כעבור זמן מסוים.

ז'אנה קרני: זאת אומרת, שאותו איסור פרסום, החשוד יידרש לבקש שוב כעבור מספר חודשים, שזה לא יהיה אוטומטי למספר שנים.

מיכאל איתן: זה לא קיים בפרוצדורה?

רשף חן: למה שלא יהיה הפוך, שהמשטרה תוכל לבקש לבטל?

יפעת רווה: אפשר לבקש הסרת איסור פרסום.

ז'אנה קרני: לא רק המשטרה, אלא גם גוף שידור.

מיכאל איתן: לגבי ההערה שלך, אני מבין שממילא אפשר לפנות לשופט לבקש ביטול האיסור הזה.

מיכאל איתן: זה קיים.

ז'אנה קרני: יש אפשרות כזאת.

ז'אנה קרני: אני נציגת רשות השידור, וכגוף משדר אנחנו רוצים שתהיה לנו אפשרות לדעת שכעבור שישה חודשים, אם לא התקבל שוב איסור פרסום, אנחנו כן יכולים לשדר, אפילו בהתרעה יותר קצרה.

מיכאל איתן: נגיד שבא אליכם סיפור שנמשך כבר חמישה חודשים, ואתם כל הזמן רוצים לפרסם, העול שמוטל עליכם הוא ללכת שוב לשופט ולהגיד לו: עברו כבר חמישה חודשים, עכשיו זכות הציבור גוברת.

מיכאל איתן: העניין הוא כזה וכזה, זה לא דבר בעלמא, עובדה שזה נמשך.

מיכאל איתן: יהיו כל מיני נתונים.

מיכאל איתן: אז תקבלו אישור ויהיה לכם סקופ, כי תהיו הראשונים שיודעים שאפשר לפרסם.

מיכאל איתן: אנחנו עוברים לתקנות עצמן.

מיכאל איתן: (קורא תקנות בתי המשפט (בקשה לאיסור פרסום שם חשוד), התשס"ד-2003) מה זה "לעניין תקנה 1"?

יפעת רווה: לתקנה הזאת צריך את אישור השר לביטחון פנים.

סיגל קוגוט: לפי החוק, לחלק צריך אישור השר ועל הכול צריך אישור ועדת החוקה, חוק ומשפט.

מיכאל איתן: הנקודה הראשונה שמתעוררת היא מה זה "בכל מקום שמתבצעות בו דרך קבע חקירות.

מיכאל איתן: ..".

סיגל קוגוט: זה לא רק משטרה, יש עוד רשויות חוקרות במדינה: הרשויות לניירות ערך, הגבלים עסקיים.

דורית ואג: הזמנו את כל הרשויות החוקרות לישיבה פה היום.

רחל תורן: אם באים למישהו הביתה לחקור אותו או אל בית-חולים כשהוא מאושפז?

יפעת רווה: זה לא דרך קבע.

מיכאל איתן: השאלה, אם שם לא צריך להודיע לו.

סיגל קוגוט: זה משהו אחר.

סיגל קוגוט: כשמדברים על איך מודיעים, זה דבר אחד.

סיגל קוגוט: הוא שאל איזה רשויות חוקרות יכולות להיות.

מיכאל איתן: לא.

מיכאל איתן: הדגשתי את המילים "דרך קבע" בשאלה שלי.

אופיר פינס-פז: אל מי באים הביתה חוץ מאל ראש הממשלה?

רחל תורן: יש כאלה.

רחל תורן: יש עבירה שנעברת זה מקרוב, ונכנסים הביתה שוטרים וחוקרים במקום.

מיכאל איתן: יש מידה מסוימת של צדק.

מיכאל איתן: האם אתה יודע שכאשר הניידת נוסעת אל מישהו, התקשורת היום כבר מקבלת את הביפרים.

מיכאל איתן: ואחרי שזה פורסם, כבר אי-אפשר להוציא צו.

משה רונן: חבר הכנסת בורג הזכיר קודם את "כלל מירנדה".

משה רונן: בארצות-הברית, חשוד שנעצר, מוזהר שהוא לא צריך לדבר ושיש לו זכות לעורך-דין ושכל דבר שהוא יאמר יכול לשמש כנגדו.

משה רונן: בישראל האזהרה הזאת לא קיימת.

משה רונן: החשוד שנעצר, לא אומרים לו שהוא זכאי לעורך-דין, לא אומרים לו שקיימת לו זכות השתיקה.

משה רונן: אומרים לו, וזה מה שהחוק יקבע אם הוועדה תאשר, אומרים לו שהוא זכאי לבקש איסור פרסום.

משה רונן: וכך אנחנו מדינה שהיא אור לגויים...

רשף חן: יש פער זמן שהוא בעיני הפער הבעייתי בין הרגע שבו אותו בן-אדם נעצר, אם צריך לפנות לעורך-דין, ליזום את התהליך, להגיע לבית-משפט לאסור את הפרסום.

רשף חן: החשש הוא שבפער הזמן הזה, עד שהוא יוכל להגיע לשופט ולקבל את הצו, הפרסום כבר יהיה עובדה קיימת.

רשף חן: השאלה איך פותרים את הבעיה הזאת.

רשף חן: פתרון אחד, למשל, היה יכול להיות שהמפרסם יהיה חייב להודיע לבן-אדם, שים לב, אני עומד לפרסם את שמך, ואז יש לו פרק זמן של, נניח, 24 שעות, כדי למנוע את הפרסום.

רשף חן: אם מישהו יכול לחשוב על פתרון אחר, בסדר, אבל זו בעיה.

רשף חן: יהיה פה מין מרוץ.

רשף חן: אותו אדם מנסה לרוץ ולהגיע לבית-משפט, ובינתיים העיתון ייצא, ואז מגיעים לשופט, והוא אומר: אדוני, אני מצטער מאוד, הדפוס כבר יצא.

רשף חן: מאוחר מדי.

רשף חן: איך פותרים את זה?

רחל תורן: רשות החקירה שיוצרת את הקשר החקירתי הראשון עם האדם, כמו שהיא צריכה להודיע לו על זכויות הנחקר שלו, על זכות השתיקה ועל דברים אחרים- - -

משה רונן: היא לא צריכה להודיע, רק בזמן חקירה.

רחל תורן: כשהוא בא, בתחילת החקירה, יודיעו לו על הזכות הזאת, אחרת, בתוך שנייה זה כבר ב-ynet, לפני שזה מגיע לעיתונים.

יוסי כהן: אני מבקש להתנגד להטלת חובת ההודעה על הרשות החוקרת משתי סיבות: סיבה אחת היא, שזכותו של החשוד לאיסור פרסום חלה גם לפני שהחקירה מתחילה וגם לפני שהוא נחקר פרונטלית בפני איש משטרה.

רחל תורן: ברגע שהוא מתחיל איזה צעד חקירתי.

מיכאל איתן: ברגע שהוא הופך להיות חשוד.

אברהם בורג: אז הוא זכאי להגנה של החוק.

יוסי כהן: אנחנו סבורים שהטלת עוד ועוד חובות על המסגרת החקירתית מקשה על הגורם החוקר, מטילה עליו נטל בלתי-סביר, חושפת אותו לתביעות נוספות על הרגע הזה, אם בבג"ץ ואם בתביעות פיצויים אזרחיות וכן הלאה.

יוסי כהן: אנחנו סבורים שאין להטיל על הגורם החוקר נטלים נוספים.

רחל תורן: סמכות וכוח באים תמיד עם הצורך גם להקפיד על זהירות בשימוש בכוח.

רחל תורן: אין מה לעשות.

רחל תורן: יש לי הספר של פרופ' ברק, נשיא בית-המשפט העליון, שכותב על סמכותו של בעל כוח.

רחל תורן: אדם לאדם צריך להיות מלאך כאשר הוא מחזיק בידו כוח.

רחל תורן: אם בא שוטר, ויש לו כוח, הוא יכול, לפעמים לצורך קיום החוק, לעשות נזקים בלתי-הפיכים לאדם.

רחל תורן: מאחר שהכוח בידיו, הוא צריך להשתמש בזה בקפידה, ואם הוא יכול גם להגן בצורה מסוימת על חירותו של אדם ועל שמו הטוב, תהיה עליו חובה נוספת.

אברהם בורג: נגיד שהוא בא לבן-אדם ואומר לו: יש לי חקירה נגדך, תדע לך שיש אפשרות, אם אתה רוצה, שלא יפרסמו את שמך?

רשף חן: דע לך שזכותך לשמור את זכות השתיקה, וזכותך לבקש שלא יפרסמו את שמך וכל פרט מזהה.

אברהם בורג: נציג המשטרה, אתה יכול לא לענות לי על השאלה הבאה, אני פשוט רוצה להבין, כי לא הייתי בדיונים בכנסת הקודמת, ואני לא מבין את המורכבות.

אברהם בורג: כשהצגת את העמדה שלך לא להטיל נטל נוסף על הרשות החוקרת, אתה רוצה משהו שהוא קצת מעורמת החוקר, אתה רוצה כלי נוסף ביד בשימושי החקירה שלך.

אברהם בורג: זה חלק מאיום, הוא לא יודע, הוא מפחד שזה ייצא לעיתון, והוא אומר:

אברהם בורג: אם תגמור אתי כך וכך אף אחד לא יידע על זה, זה סוג השיח שמתקיים בחדר?

יוסי כהן: לא.

יוסי כהן: לא זה הדבר שעומד לנגד עינינו.

יוסי כהן: אנחנו, כמשטרה, היינו מברכים על כך שיהיה איסור פרסום גורף, זה הכול.

יוסי כהן: אדרבה, היינו רוצים לנהל את החקירה בשקט מאחורי זרקורי התקשורת.

יוסי כהן: לעניין החובה הקטנה הזאת שאנחנו מוסיפים לחוקר.

יוסי כהן: להווה ידוע שכל חובה קטנה שמוטלת על איש חוק היא עניין גדול וחשוב, שצריך ללמד אותו בבתי-הספר, שצריך לאכוף אותו בבקרה, בפיקוח, לנהל עליו רישום.

אברהם בורג: תאר לעצמך, לצורך העניין, שגמרנו את הדיון פה ועשינו סיכום שיש ארבע חובות שמוטלות על השוטר או על החוקר לפני שהצד השני פותח את הפה, זה יהיה לכל אחד בכיס יחד עם תחבושת אישית ופנקס שבי, והוא יגיד: שמע, לפני שאני פותח את החקירה, שתגיד לי לגבי ארבעת הדברים.

רשף חן: אני מציע שייתן בדף מודפס.

ורדה שחם: הוא יגיד: לא קיבלתי את הדף.

יוסי כהן: העמדה שלי היא לא עמדה קלה בעניין הזה, כי קשה לשכנע שלומר משפט זה קשה, אבל מה קורה, למשל, אם חוקר לא אמר את המשפט הזה לנחקר, ויש עליו החובה הזאת?

אברהם בורג: תכניסו את הנוהל לתת לו דף.

יוסי כהן: אם במהלך החקירה, שהוא מהלך עדין, ויש לנו די חובות שמוטלות עלינו גם בין כה וכה, תוקעים לנו חובה נוספת, היא עוד מקל בגלגלים.

מיכאל איתן: אדוני, אני רק רוצה לומר לך, שתבין איך מצטייר מהצד מה שאתה אומר.

מיכאל איתן: אתה צריך להפנים את זה.

מיכאל איתן: עם כל הכבוד, אתה לא שוטר בדרגה ההתחלתית.

מיכאל איתן: אתה בעל ותק, בעל ידע ובעל השכלה.

מיכאל איתן: כשאתה אומר "תוקעים לנו", אצל חלק מהאנשים פה זה מצטייר כדברים מאוד בסיסיים במגע של אזרח עם משטרה.

מיכאל איתן: לנו נוצר הרושם שמה שאכפת למשטרה זה רק בכל מחיר לכסח, לאכוף, ללכת בדרך הקשה, להוציא אדם אשם, ולא איזה תפקיד גם מחנך וגם לתת לאזרח כשמגיע לו, מצד אחד, יד קשה ותקיפה, ומצד שני, להגיד לו: אנחנו הראשונים ששומרים גם על הזכויות שלך.

מיכאל איתן: יכול להיות שזה יעזור לך בחקירה.

מיכאל איתן: כשבא אזרח ורואה שאתם הגונים מספיק לומר לו מראש: יש לך זכות לא', ב', ג' ו-ד', ועכשיו אנחנו מתחילים את החקירה.

מיכאל איתן: אתה אומר "תוקעים לנו".

מיכאל איתן: בין מה למה תוקעים לך את זה?

מיכאל איתן: בין זה שאומרים לך לעשות עוד כל מיני דברים אחרים?

יוסי כהן: נניח שנחקר גר בנתניה, מוזמן לחקירת משטרה בתחנה בנצרת בקשר לעבירה שהוא ביצע בעפולה.

יוסי כהן: הוא מגיע לחקירה ואני זורק לו את המשפט הקצר הזה: זכותך לבקש איסור פרסום שמך.

יוסי כהן: האם השכל הישר אינו אומר שאני אצטרך באותו רגע גם להסביר לו לפי איזה סדרי דין הוא יכול לממש את הזכות שלו, בפני איזה בית-משפט, האם לא סביר והגיוני שהוא יהיה רשאי לומר לחוקר: אדוני, אנא אל תחקור אותי לפני שאני אממש מהר, עכשיו, את הזכות שלי להגיע לבית-משפט ולהגיש בקשה ולערוך אותה ולהתייעץ עם עורך-דין שיסביר לי איך אני עושה את זה?

מיכאל איתן: אדוני, כל מה שאתה מעלה קשה ומסובך, ובאמת אתה יוצר כאן עול כבד מאוד על המשטרה.

מיכאל איתן: מה לעשות?

מיכאל איתן: יותר קשה, למשל, לתפוס עבריינים, ואתם מצליחים לתפוס עבריינים.

מיכאל איתן: אתה יודע מה זה לתפוס אדם שביצע פשע, אני לא צריך לתאר לך את הסיפור.

מיכאל איתן: תחשוב לרגע אחד שזה חלק מהמטלות והחובות שלך, ואתה צריך לעשות אותן.

מיכאל איתן: תחשוב איך לעשות אותן ביעילות ובדרך הטובה ביותר.

מיכאל איתן: אל תערים עלינו כאן כעת את הדברים.

מיכאל איתן: אמר רשף חן, בצדק, זאת אומרת, אתה כותב לנו כאן שאני אשים הודעה, זאת אומרת, אתה אומר לנו: תשמעו חברים, אני אשים את המודעה, ואני מתפלל שאף אחד לא יקרא אותה, כי אם מישהו יקרא אותה, הוא יתחיל עוד פעם עם כל השאלות האלה.

קרן גלאון: כשבאנו לנסח את התקנות, ניסינו לחשוב מה הדרך הראויה ביותר ליישם את החוק כפי שהוא חוקק.

קרן גלאון: עמדו לנגד עינינו מספר מגבלות לצורך עשיית איזונים.

קרן גלאון: קודם כול, המטרה היא לא לפגוע ביעילות החקירה.

קרן גלאון: מטבע הדברים, כאשר אנחנו פותחים בחקירה, המטרה של המשטרה היא לגלות את האמת, ורצינו לא לסכל את פעילות החקירה.

קרן גלאון: האזהרה, איך שהיא נאמרת היום בתחילת חקירת חשוד, מטרתה היא ספציפית, והיא, כל הדברים שקשורים אך ורק לחקירה, לא מיידעים אותו על זכויות רבות ונוספות ויפות שיש לו כחשוד, מאחר שהמטרה היא ליצור איזה רצף של חקירה, ולא להתחיל עם כל מיני זכויות שאין להם דבר עם החקירה הספציפית, עם התשאול שהוא עומד להישאל.

קרן גלאון: מהבחינה הזאת סברנו שלה

קרן גלאון: כניס נוסח נוסף של יידוע על זכות זו ולא על זכות אחרת פוגע לנו באיזונים הראויים בחקירה.

רשף חן: איזה זכויות, למשל?

קרן גלאון: זכויות רבות שיש לחשוד, כל פקודת הראיות.

קרן גלאון: יש לחשוד זכויות רבות.

מיכאל איתן: מה, למשל?

רחל תורן: על זכות השתיקה, צריך להגיד.

רחל תורן: אם הוא שואל מה זאת זכות השתיקה, אתם עונים לו.

רחל תורן: זה לא מסרבל?

רחל תורן: אם הוא שואל מה זאת אומרת לשתוק, האם למסור מסמכים זה שתיקה או לא?

רחל תורן: לא קוראים לי עמרי שרון, אני לא יודע מה זה.

קרן גלאון: ודאי שאומרים כל מה שקשור לחקירה עצמה, ודאי שמסבירים לו.

קרן גלאון: הסרבול הוא לא במובן הטכני, הסרבול הוא במובן המהותי.

קרן גלאון: לדעתנו, מהותית, זה לא המקום ליידע אותו על זכות אחרת.

מיכאל איתן: מתי המקום?

קרן גלאון: הסכמנו, כמשטרה, לתלות מודעות.

מיכאל איתן: זה אותו דבר, רק שיש הבחנה אחת, שפחות אנשים יידעו, לכן הסכמתם.

מיכאל איתן: אחרת, מה ההבדל?

אברהם בורג: מה זה לתלות מודעה?

אברהם בורג: אני רוצה להבין.

אברהם בורג: עוד לא זכיתי להיחקר, אני מניח שזה יגיע, יש לי עוד קריירה פוליטית ארוכה לפני, וחברים טובים.

אברהם בורג: זה עוד יגיע.

אברהם בורג: נגיד שהזמינו אותי לחקירה, כולי מבוהל, אני מתיישב בחדר העירום מכל קישוט, ואומר לי החוקר: שב פה על תזוז, אני תכף חוזר.

אברהם בורג: הוא הולך להסתכל עלי בראי.

אברהם בורג: אני לא זז מילימטר.

אברהם בורג: האם הדבר הראשון שאני אעשה הוא, שאני אקום ואעמוד ליד הקיר, ואני אקרא את כל הוראות השימוש?

רשף חן: לא.

רשף חן: תצא למסדרון, וזה במסדרון.

עמי קובו: זה במסדרון, לא בחדר החקירות.

עמי קובו: כשגוררים אותך באזיקים מחדר לחדר או בדרך לבית-המשפט, אז תגיד: תעצרו רגע, אני רוצה להסתכל.

קרן גלאון: יש שלב שהוא רלוונטי לנחקר עם החקירה.

קרן גלאון: כשאדם מתחיל להיחקר ברור שכרגע, הרלוונטי ביותר זה ליידע אותך על זכות השתיקה.

קרן גלאון: השלב של איסור הפרסום הוא לא רלוונטי - - -

מיכאל איתן: מתי הוא כן רלוונטי?

אברהם בורג: איפה יש הוראות שימוש להדלפה, כדי שאני אדע מתי זה רלוונטי?

אברהם בורג: הרי כך אתם עובדים.

אברהם בורג: לפעמים מתוך חדר החקירות אני שומע ב"יומן": עכשיו, בתוך חדר החקירות, שאלו אותו כך וכך.

אברהם בורג: אני בטוח שהוא לא הדליף את זה.

אברהם בורג: אתם משתמשים בתקשורת בתור כלי חקירתי.

קרן גלאון: מצדנו, כל משרד אחר שמוכן ליזום פרסומים שוטפים בעיתונות או כל דרך אחרת.

אברהם בורג: משרד הדתות.

אברהם בורג: ..

קרן גלאון: בדיוק.

קרן גלאון: כשזה מונח לפתחה של המשטרה, כשהמשטרה לא תתחיל לפרסם דברים כאלה בעיתונות או להביא ידיעה לציבור הרחב, בחקירה הספציפית.

קרן גלאון: הדרך שראינו לנכון היא כמו שמביאים לידיעת חשוד זכויות רבות נוספות.

קרן גלאון: זו לא המודעה היחידה שתלויה, יש חוקים רבים שאנחנו תולים הודעות לגביהם.

רשף חן: מה דעתכם על דף מודפס של דע את חובותיך?

קרן גלאון: אין לנו בעיה שהטופס הזה יופץ על-ידי הסניגוריה הציבורית או משרד המשפטים, יינתן על-ידי החוקרים.

רשף חן: הפתרון הוא שכל נחקר מקבל טופס על-ידי החוקר.

אברהם בורג: זה לא פתרון.

אברהם בורג: אתה בחדר חקירה, נותנים לך לקרוא משהו, העיניים שלך מזוגגות.

רשף חן: זה יותר טוב, זה אצלך ביד.

עמי קובו: לעניין הסניגוריה הציבורית.

עמי קובו: לפני מספר שנים נכתב נוהל ועבר, וזה נעשה בשיתוף פעולה עם המשטרה, ובאמת יש נוהל שאמורים לחלק לכל עצור, דף בארבע שפות.

עמי קובו: דרך אגב, אני מתקומם פה שכתוב רק עברית וערבית, צריך להוסיף לפחות רוסית ואמהרית.

דורית ואג: מה עם סינית ותאילנדית?

עמי קובו: אני לא רוצה לגלוש.

מיכאל איתן: נכון, נוסיף.

עמי קובו: הרעיון שלנו הוא של הזכות לקבל ייצוג על-ידי הסניגוריה הציבורית.

עמי קובו: יש דף שנכתב, שאמור להיות מחולק לכל חשוד, לכל עצור.

עמי קובו: בפועל, בתחנות משטרה רבות, הם לא עומדים בזה.

עמי קובו: הם לא מבצעים את זה, אבל זה מה שכתוב בתקנות.

עמי קובו: מה שהם עושים שהם מעבירים דף אחד, ולפחות מראים את זה.

עמי קובו: זה פחות טוב, אבל זה מה שקורה בפועל.

עמי קובו: הדרישה בתקנות, כפי שהוסכמה במשטרה, היא באמת לחלק לכל עצור את הדף.

רשף חן: באיזה תקנות זה מופיע?

עמי קובו: תקנות שמחייבות הודעה לגבי הזכות להיוועץ בסניגור או לקבל ייצוג של הסניגוריה.

עמי קובו: לתלות על הקיר זו בדיחה.

עמי קובו: כשמביאים אדם כבול באזיקים מבית-המשפט או מחדר חקירות אחד לשני, זה לא נראה רציני.

עמי קובו: המינימום זה לחלק לכל אדם.

עמי קובו: אפשרות אחרת זה לצרף את זה לבקשת המעצר, כשזה שלב קצת יותר מאוחר.

ורדה שחם: לא כולם נעצרים.

רשף חן: אז זה כבר מאוחר מדי.

רשף חן: ברגע שאפשר כבר לפרסם שהוא חשוד, אז הוא צריך לדעת שקיים דבר כזה.

עמי קובו: שכל חשוד יקבל את הדף הזה, עם אפשרות לוודא את זה.

עמי קובו: אחר כך השופט ישאל אותו אם הודיעו לו על הזכות, אם הוא ידע עליה, ואז יש פיקוח.

קרן גלאון: אם מישהו מוכן לקחת על עצמו את המימון של הדפים האלה, אין לנו התנגדות לחלק אותם.

מיכאל איתן: מה קורה אם אדם נעצר, והחקירה שלו מתחילה רק אחרי יום.

עמי קובו: ברגע שהוא נעצר, הוא חשוד.

אלון גילון: ברגע שעוצרים אותו, לתת לו את הדף.

מיכאל איתן: הוא נעצר ברחוב.

עמי קובו: ברגע שהוא הובא לתחנת המשטרה.

רשף חן: בהקדם האפשרי.

עמי קובו: או כאשר הוא נעצר או כאשר הוא הובא לתחנת המשטרה.

קרן גלאון: בחקירה, זה השלב ההגיוני.

רשף חן: שוטר פורץ לבית, תופס אותו, שם לו אזיקים.

רשף חן: יש איזה פרק זמן עד שהוא יכול למסור לו את הדף?

רחל תורן: לא ראית כמה פסיקה יש על מה "זה מקרוב" או שזה לא מקרוב, מה זה "הקדם אפשרי"?

מיכאל איתן: חברים, בכל אופן צריך להתייחס בכובד ראש גם לטענות של המשטרה.

מיכאל איתן: אני לוקח, למשל, סיטואציה כזאת: עצרו בן-אדם, מביאים אותו למשטרה, יכול להיות שיש צורכי חקירה מסוימים, ואז הוא שולף את הדף הזה ואומר שעכשיו, כתוב כאן, שמותר לו לפנות לבית-משפט, ושהוא רוצה לפנות לבית-משפט.

עמי קובו: הוא עושה את זה בהמשך למילוי הטופס של התקנות.

רשף חן: אולי הוא יגיד עכשיו שהוא רוצה להתייעץ עם עורך-דין או שהוא רוצה לשתוק.

מיכאל איתן: הוא עדיין לא יכול להתייעץ עם עורך-דין.

מיכאל איתן: ההתייעצות עם עורך דין, באיזה רגע קמה לו הזכות הזאת?

רשף חן: ברגע שעצרו אותו, ברגע שהוא חשוד.

מיכאל איתן: לא נכון.

רחל תורן: ברגע שהוא נחקר לאחר אזהרה.

מיכאל איתן: אני שואל שאלה פשוטה.

מיכאל איתן: מעניין אותי אם אנחנו על-ידי זה נותנים לו אפשרות לצאת החוצה עם החקירה, כשהיא עדיין בשלבים כל כך מוקדמים.

עמי קובו: לא.

עמי קובו: כל מה שהוא רשאי זה, למלא טופס שתכף נגיע אליו.

רשף חן: זאת בדיוק שאלה אחרת, שהיא חשובה מאוד, איך מתא המעצר הוא יגיש את הבקשה?

רחל תורן: אולי הרעיון הוא שכמו שהוא חותם על הבקשה, הוא אומר שהוא רוצה להשתמש בזכות, שהמשטרה תהיה מנועה מלפרסם עד ששופט יחליט.

מיכאל איתן: המשטרה היא לא הבעיה כאן.

מיכאל איתן: יש עיתון "דבר השוטרת"?

ורדה שחם: אני חושבת שיש פה שתי בעיות: האחת, הדרך שצריך לתת את ההודעה הזאת, והשנייה היא המועד.

ורדה שחם: יש המון דברים שקורים גם אם אדם נעצר.

ורדה שחם: אם אדם נעצר, יש לו זכות להגיש ערר על המעצר, לאסירים יש זכות להגיש עתירת אסירים, יש המון זכויות שגם אנשים שנמצאים מאחורי סורג ובריח, יש להם דרך לפעול על-פיהם.

ורדה שחם: יש זכות לנחקר, כשהוא עצור ונחקר, יש לו זכות להיוועץ עם עורך-דין, והיא נדחית לפעמים לטובת סעיפי החקירה.

ורדה שחם: לכן השתמשנו במועד, המועד שבו מתנהלת חקירה.

ורדה שחם: יש הבחנה כשהוא נמצא בבית ועוצרים אותו, מביאים אותו מהבית.

ורדה שחם: יש כל מיני שלבים שבהם אדם נפגש עם אנשי המשטרה.

ורדה שחם: לכן התייחסנו לאותו שלב שיש דרך לעשות זאת, שיש האמצעים לעשות זאת, וזה השלב שבעצם בו מתחילה החקירה.

ורדה שחם: לכן אמרנו שבאזור שבו מתנהלות חקירות, שבו יש הרבה מאוד עניינים שמתרחשים, וזה הופך במובן מסוים רלוונטי לו, הוא יוכל לראות את הזכויות שלו תלויות על כל הקירות האפשריים.

ורדה שחם: נשתדל שזה יהיה בכל צורה שהיא.

מיכאל איתן: עזבי את הקירות או לא הקירות.

ורדה שחם: אז אנחנו מדבירם על המועד.

ורדה שחם: המועד הוא באמת השלב שבו הוא נמצא בחקירה.

מיכאל איתן: ניקח סיטואציה מסוימת.

מיכאל איתן: בוצע פשע, היו בו כמה שותפים.

מיכאל איתן: חלק נעלמו, ותפסו מישהו בזירת הפשע.

מיכאל איתן: דבר ראשון מתשאלים אותו, בכדי למצוא את האחרים.

מיכאל איתן: כבר בשנייה הזאת הוא עצור, אולי אפילו לא רוצים שיידעו שהוא עצור, שהחברים שלו לא יידעו, כל אחד ברח למקום אחר.

מיכאל איתן: הוא נמצא שם, ויש לו אינטרס כלפי חוץ לאותת שהוא רוצה לצאת מהמקום, אולי בדרך לבית-משפט, אולי הוא יופיע בפני שופט, אולי הוא יפגוש עוד עצירים, עוד אסירים.

מיכאל איתן: אני לא יודע מה קורה.

מיכאל איתן: מצד שני, הוא רוצה להגיש את הבקשה.

ורדה שחם: אתה אומר שיש לו אינטרס בפרסום, אז לא הבנתי את העניין.

מיכאל איתן: לא, הוא כעת לכוד על-ידי המשטרה, בלחץ המשטרה שרוצה לחקור אותו בזמן אמת, במהירות, על מנת לאתר את השותפים האחרים או כל מיני נסיבות, כל אחד יעלה בדמיון שלו.

מיכאל איתן: השאלה שלי היא מבחינת הרצון לקיים חקירה.

מיכאל איתן: הוא אומר: אני רוצה עורך-דין, מביאים לו מיד עורך-דין?

ורדה שחם: לא.

מיכאל איתן: הוא אומר שהוא רוצה מיד איסור פרסום.

מיכאל איתן: מה עושים?

מיכאל איתן: מה הפעולות?

דורית ואג: הוא ממלא את הטופס.

מיכאל איתן: מה עושים עם הטופס הזה?

ורדה שחם: אם הוא עצור, תהיה פרוצדורה דרך מישהו מהמשטרה.

עמי קובו: דרך עורך-הדין שלו.

מיכאל איתן: מישהו מהמשטרה, יהיה פקיד במשטרה שירוץ עם זה לבית-משפט?

ורדה שחם: אם הוא רוצה עכשיו לערור על ההחלטה של המשטרה לעצור אותו ל-24 שעות, מה הוא עושה?

ורדה שחם: הוא מגיש בקשה, אומר לשוטר שמופקד על המעצרים שיגיש את זה לבית-המשפט.

ורדה שחם: יש פרוצדורה לדברים האלה.

ורדה שחם: אנשים במצבים כאלה מגישים הרבה בקשות.

אלון גילון: גם את התצהיר.

אלון גילון: הרי אין לו עורך-דין לידו.

אלון גילון: התצהיר מוסמך לקבל שוטר.

יוסי כהן: לעצור יש זכות להתייעץ עם עורך-דין, שמוגבלת או נדחית רק במצבים מאוד מאוד מסוימים ומסובכים.

יוסי כהן: ברגע שהוא פוגש בעורך-הדין שהוא בוחר להתייעץ אתו, עורך-הדין שלו הוא הצינור שדרכו הוא מעביר את כל ההליכים המשפטיים שהוא רוצה להעביר.

מיכאל איתן: יש הליך שלא - ערעור על החלטת מעצר של 24 שעות.

יוסי כהן: גם אם יש הליך מסוים שהיום ניתן להעביר דרך המשטרה, לא כדאי ולא צריך להרחיב את חובות המשטרה.

מיכאל איתן: אתה מדבר כאילו אתה מכיסך עומד להוציא את ההוצאות הנוספות שיוטלו על המשטרה.

יוסי כהן: אני לא אוציא את זה מכיסי, אבל היות ואני קצת מצוי במסדרונות החקירה, יותר מרוב האנשים שיושבים כאן, אולי לזכותם ייאמר הדבר, אני יודע מהו עומס המטלות שמוטלות על חוקר פרט לבירור האמת, שזו עוד איזו משימה זניחה שהוא צריך לנהל בנוסף על כל החובות האלה.

יוסי כהן: אני באמת חושב שזה קריטי ואקוטי לא להוסיף על הגורם החוקר במשטרה מטלות נוספות.

מיכאל איתן: כבר נקבע שזה יהיה.

יוסי כהן: זה לא מופיע בחוק.

יוסי כהן: הדבר הוא לפתחה של הוועדה.

מיכאל איתן: אתה מציע שנקבל החלטה שאנחנו מאפשרים לו ללכת בעצמו לעשות את זה?

מיכאל איתן: מה אתה רוצה שנעשה?

מיכאל איתן: לא המשטרה, הוא ילך לבד ויעשה את זה.

יוסי כהן: הוא יממש את זה דרך עורך-הדין שהוא מתייעץ אתו.

עמי קובו: אם יש לו עורך-דין.

עמי קובו: חלקם הגדול לא מיוצגים עד שהם לא מובאים לבית-משפט.

עמי קובו: אתה יודע את זה.

עמי קובו: רוב העצורים שנעצרים, אין להם ייצוג.

עמי קובו: אתם לא מודיעים לנו על כך שהם נעצרים.

יוסי כהן: מי שלא רוצה לעשות שימוש בזכויותיו, אנחנו לא יכולים לאכוף עליו לעשות זאת.

יוסי כהן: הרשימה של העצורים לא מועברת לסניגוריה הציבורית, גם כשהם מבקשים, למעט אם מישהו מגיע לבית-המשפט מחר בבוקר.

יוסי כהן: אנחנו לא יודעים על התיקים האלה.

קרן גלאון: רציתי לציין שהדוגמה שאדוני הביא לעניין הרוצח, שאנחנו צריכים לחקור מהר, כי יכול להיות שהשותפים שלו עומדים לעשות דברים אחרים, זה בדיוק המצב שממנו אנחנו פוחדים.

קרן גלאון: אנחנו נעצור, ומעבר לזכות השתיקה גם נגיד לו גם שהוא יכול לבקש איסור פרסום ואיסור כזה וזכויות אחרות.

קרן גלאון: החשש שלנו שזה לא המועד לעשות את זה בשטח או עם תחילת החקירה, ולכן ניסחנו את התקנות, ואנחנו מבקשים לאשר אותן, ושזה יהיה כשהוא מגיע לתחנת המשטרה.

מיכאל איתן: אני לא מסכים לזה.

מיכאל איתן: זו לא תשובה.

רחל תורן: זה נשמע לא טוב.

רחל תורן: זכות ההיוועצות עם עורך-דין היא גם מסרבלת ומעכבת את החקירה, מה לעשות?

רחל תורן: לא ייתנו לו להתייעץ?

מיכאל איתן: הבעיה שאני מתלבט בה, אם זה עד שהוא יפגוש עורך-דין, אין בעיה.

מיכאל איתן: ברור שכשיש לו עורך-דין, הוא יכול להגיש בקשה לבית-משפט.

מיכאל איתן: על זה אין ויכוח.

מיכאל איתן: הבעיה שיש לנו כאן תחושה, וכל אחד מביא את העולם האישי שלו, שבפרקטיקה שלנו, חברי כנסת ותקשורת, זה עד המהדורה הבאה, והמהדורה ב-21:00, ויש גם מהדורה ב-22:00, וצריך מיד לעשות משהו.

מיכאל איתן: זה לא חל ברוב המקרים, מצד אחד.

מיכאל איתן: מצד שני, זה נראה אולי גם בלתי-פרופורציונלי שלעורך-דין הוא עוד יחכה, אבל את זה כבר יעשו לו במהירות, וזה ייעשה עוד לפני עורך-דין.

מיכאל איתן: איך ליישב בין הדברים, אני מתלבט.

יוסי כהן: יש לו גם זכות התייעצות טלפונית או לנהל שיחת טלפון, וזה גם אפיק שהוא יותר מהיר ויותר מיידי, שבאמצעותו הוא יכול להעביר דברים.

מיכאל איתן: מתי יש לו זכות להעביר שיחת טלפון?

יוסי כהן: במעצר.

יוסי כהן: יש לו זכות להודיע על כך שהוא נעצר, לאדם קרוב.

מיכאל איתן: יכול להיות שבאותו רגע הוא גם יוכל לממש את הזכות הזאת.

מרדכי קרמניצר: אני רוצה להגיד משהו, לא כנשיא מועצת העיתונות.

מרדכי קרמניצר: כנשיא מועצת העיתונות יש לנו התנגדות לחוק ולתקנות.

מרדכי קרמניצר: אבל אם נקבע חוק כזה, צריך לדאוג לכך שאנשים יידעו על זכותם.

מרדכי קרמניצר: נראה לי שהשיטה שמוצעת כאן, בתקנות, פרסום במקום בולט, לא יוצא יעיל או רציני לעניין הזה.

מרדכי קרמניצר: זה נראה כמו יציאת ידי חובה באופן שלא מוציא ידי חובה.

מרדכי קרמניצר: לכן צריך לחשוב על דרך אחרת.

מרדכי קרמניצר: אין גורם אחר אמיתי ואפקטיבי בתמונה, למעט הגורם החוקר.

מרדכי קרמניצר: אי-אפשר לגלגל את זה הלאה והחוצה.

מרדכי קרמניצר: אני חושב שהרעיון שהועלה כאן שבמתקן החקירות, לא במקום אחר, לא צריך להחזיק את זה בניידות, יימסר לאדם טופס בזמן שהוא נחקר.

מרדכי קרמניצר: זה לא מצריך אקט נפרד, אלא בזמן שהוא ממילא נחקר, יימסר לו טופס, ויאופשר לו לממש את הזכות הזאת.

מרדכי קרמניצר: עם כל הכבוד, אני לא חושב שזה פוגע באופן משמעותי ביעילות החקירה.

ורדה שחם: זה לא פוגע בכלל, זה עניין תקציבי.

מרדכי קרמניצר: אם הכנסת רוצה להוסיף זכויות, תמיד יש לעניין הזה עלויות, לא תמיד מביאים את זה בחשבון כשמחוקקים.

מרדכי קרמניצר: אם יש לעניין הזה עלויות, צריך לעמוד בהן.

מרדכי קרמניצר: דווקא מנקודת הראות של השוויון בפני החוק, אני רואה חשיבות גדולה שדווקא אנשים שאין להם עורכי-דין, שכבר יודעים את כל הדברים האלה וכן הלאה, שדווקא האנשים האלה יקבלו יידוע, למרות שהם בדרך כלל לא האנשים שצפויים לקבל פרסום, אם כי יש פה ושם חריגים שצריך למנוע אותם.

מרדכי קרמניצר: ההערה הבאה שלי, שהיא ההערה האחרונה שלי כנשיא מועצת העיתונות בפני הוועדה, כי אני מסיים את תפקידי החודש, נוגעת להליך שמופיע כאן בתקנות.

מרדכי קרמניצר: יש כאן הליך שמבטיח הטיה של שיקול הדעת השיפוטי, כי זה כמו כל הליך שנעשה על-ידי צד אחד.

סיגל קוגוט: אתה מתכוון לתקנה 3?

סיגל קוגוט: היא נמחקה.

מרדכי קרמניצר: אני מתכוון למצב שהתקנות האלה יוצרות, ששופט יחליט בבקשה על סמך בקשה של צד אחד, מבלי לשמוע צד שני.

מרדכי קרמניצר: כל אחד מבין, בלי ניסיון חיים שכאשר אתה מחליט על-פי בקשת צד אחד, אתה נוטה להיענות לבקשה, ואם צריך להוסיף על זה ניסיון חיים, אז אנחנו גם יודעים איך נראים כל ההליכים שבהם יש צד אחד.

מרדכי קרמניצר: זה יהפוך להיות מצב שאדם ביקש, והשופט חותם.

מרדכי קרמניצר: מה גם שיש כאן קונפליקט בין אינטרס קונקרטי של האדם, יש אדם שטוען שעומד להיגרם נזק חמור לשמו הטוב, מצד שני, יש אינטרס מופשט, עניין ציבורי.

מרדכי קרמניצר: העניין הציבורי יוכה פה מכה אחת אפיים.

מרדכי קרמניצר: אני יכול לומר לכם, לגבי אנשים שהם לא אישי ציבור, שאני מוכן לספוג את הדבר הזה, אבל לגבי אישי ציבור זה נראה לי עיוות שאי-אפשר להעלות אותו על הדעת.

מרדכי קרמניצר: זה נכון שאפשר אחר כך לפנות לבטל, אבל כשאתה פועל לבטל, אתה כבר נמצא במצב נחות.

מרדכי קרמניצר: לא מתקבל על הדעת, וזה מוכיח את התקלה שיש בחוק הזה, שכשמדובר באיש ציבור, עכשיו רואים את זה ביישום, שעל סמך בקשת צד אחד יינתן הצו הזה, בלי שיישמע הצד השני, שבהחלט צריך להישמע, כאשר אחר כך צריך ללכת ולבקש ביטול של צווים.

סיגל קוגוט: אתה לא חושב שבית-משפט ייתן פרשנות אחרת לביטוי נזק לעומת עניין לציבור, כשמדובר באיש ציבור לעומת מישהו אחר?

מרדכי קרמיצר: נראה לי שמה שיהיה, ששופטים שונים במשך הרבה מאוד זמן יעדיפו את האינטרס האישי של איש הציבור, ויהיו גם אחרים, ייקח שנים עד שתהיה הלכה בעניין הזה.

רחל תורן: במה זה שונה מכל בקשה אחרת שנדונה במעמד צד אחד?

רחל תורן: יש בקשות לעצור אדם, יש בקשות לחפש בביתו, אלה בקשות שנעשות במעמד צד אחד, אחרי זה הצד השני יכול לבקש דיון.

סיגל קוגוט: מישהו אמר שזה חייב להיות במעמד צד אחד?

סיגל קוגוט: התקנות האלה לא קובעות את זה.

סיגל קוגוט: כתוב סך הכול איך הוא מגיש את הבקשה.

סיגל קוגוט: השאלה, מה משרד המשפטים מתכנן בתקנות.

מיכאל איתן: יש כאן שאלה אחרת, הוא צריך להגיש את זה עם תצהיר חתום.

סיגל קוגוט: זו שאלה אחרת שרציתי לשאול את משרד המשפטים.

סיגל קוגוט: אם הוא רואה את עורך-דינו, ובדרך כלל, אם אין נסיבות מיוחדות, הוא יכול לראות את עורך-דינו, אז יש תצהיר, אבל אם הוא לא רואה את עורך-דינו, אז השאלה שלנו היא כזאת.

סיגל קוגוט: לפי פקודת הראיות, שר המשפטים רשאי להסמיך עוד אנשים שבפניהם אפשר לחתום על תצהיר, לפי סעיף 15, השאלה אם אי-אפשר בתחנות משטרה או בבית-מעצר, כי איפה האיש הזה בכלל ימצא מישהו לחתום בפניו על משהו.

סיגל קוגוט: בפני מי היום אפשר לחתום?

סיגל קוגוט: מזכיר ראשי של בית-משפט, שופט, דיין או עורך דין.

אלון גילון: מפקד בית-סוהר.

סיגל קוגוט: השאלה אם צריך להטריח את מפקד המעצר באמצע הלילה שיחתום על תצהיר.

אלון גילון: שיסמיך יותר.

יפעת רווה: לגבי הסמכות של בתי-מעצר, נבדוק את זה, ונחזור ממילא, כי אני מבינה שתהיה עוד ישיבה.

סיגל קוגוט: אם יש עורך-דין, לא צריך, אבל אם אין עורך-דין, שהוא יוכל לחתום בפני מישהו אחר.

יפעת רווה: נבדוק את זה עם המשטרה מי יהיו האנשים שאפשר להסמיך.

יפעת רווה: הסיבה שזה נעשה, היתה קודם כול עניין של זהות המשיב, מי יהיה המשיב.

יפעת רווה: המשטרה ודאי לא רצתה להיות המשיב.

יפעת רווה: קודם כול, הם אמרו, מבחינתם, שייתנו את איסור הפרסום, ברוב המקרים אין להם שום התנגדות לזה, אם איזה מקרה הם ירצו, הם יבקשו ויפנו.

יפעת רווה: האינטרס של העיתונות והאינטרס של המשטרה בעניין הזה לא תמיד הוא אותו אינטרס.

יפעת רווה: זאת אומרת, גם אם המשטרה היתה משיבה, זה לא אומר שהמשטרה היתה יכולה להגיד אנחנו מסכימים.

יפעת רווה: העיתונות זה דבר רחב, יכול להיות ש"הארץ" רוצה לפרסם ו"מעריב" לא רוצה לפרסם.

יפעת רווה: וגם אי-אפשר להזמין עיתונאי מראש.

יפעת רווה: את מי נזמין?

יפעת רווה: היתה בעיה טכנית.

יפעת רווה: הבעיה השנייה היתה בעניין הזמנת המשטרה או איזה גוף, שיכול להיות מספר רב מאוד של מקרים.

יפעת רווה: יגידו לאנשים אתם יכולים לבקש איסור, זה יכול להיות מאות או אלפים, וזה עניין של כוח-אדם וכבר עניין תקציבי שהוא הרבה מעבר לאיזה טופס זה או אחר שמעבירים.

יפעת רווה: לכן, בסופו של דבר, קיימת פשרה, ונקבעה הפרוצדורה הזאת, שזה יהיה במעמד צד אחד.

יפעת רווה: יכול להיות שבהרבה מאוד מקרים בית-המשפט ייתן את איסור הפרסום, יכול להיות שלא.

יפעת רווה: יכול להיות שהוא יחליט שאם יש, למשל, אדם שהוא אנס סדרתי, בית-המשפט יחשוב בעצמו שיש אינטרס לא לאסור את הפרסום.

יפעת רווה: כל מי שירצה, עיתונאי או מישהו אחר, יוכל לבקש ולנמק בעצמו.

יפעת רווה: אולי מועצת העיתונות תייצג, ואולי יש עיתונאי אחר שיש לו נימוקים אחרים יותר טובים.

פנינה גיא: מי יניח את התשתית בפני שופט, מאיפה הוא יידע שמדובר באנס סדרתי?

עמי קובו: יש לו תיק מעצר.

יפעת רווה: לא רוצים שחומר החקירה, בהזדמנות חגיגית זו, יועבר לבית-המשפט לפני שיש כתב-אישום.

פנינה גיא: איך הוא יידע שמדובר באנס סדרתי או באנס קטינות?

קרן גלאון: בגלל זה יש תצהיר.

סיגל קוגוט: התצהיר רק אומר איזה נזק ייגרם לו.

סיגל קוגוט: הוא יציג את כל הקייס?

סיגל קוגוט: הוא לא יכול להציג את הצד השני, רק את הצד שלו.

משה רונן: לא מדובר כאן בצו איסור פרסום שם, מדובר כאן על צו איסור פרסום של כל החקירה.

עמי קובו: החשוד לא מבקש איסור פרט מפרטי החקירה.

עמי קובו: פרט מפרטי החקירה שהמשטרה מבקשת לאסור פרסום פרטים מוכמנים.

מיכאל איתן: עמי קובו, אתה טועה.

סיגל קוגוט: זה גם בסעיף פרסום שם.

יפעת רווה: לא ייתכן שבשלב הזה יתגלו פרטי החקירה, זו לא המטרה של הדבר הזה.

משה רונן: העיתונאי יבוא, איך הוא יידע?

משה רונן: אם יהיו טפסים, יהיו 30 צווים כאלה ביום.

משה רונן: העיתונות לא תוכל לדעת.

עמי קובו: מה אתה מציע?

מיכאל איתן: הוא מציע לבטל את החוק.

משה רונן: כרגע אני לא יכול להציע לבטל את החוק, כי אנחנו מדברים על תקנות.

משה רונן: דבר ראשון, מדובר על מה יקרה בשעות הקרובות, מרגע שאדם נעצר ועד הרגע שהוא מובא לבית-משפט.

משה רונן: כרגע יש כלל אתיקה של מועצת העיתונות, והעיתונות מכבדת אותו, שקובע שמרגע שמתנהלת חקירה ועד הרגע שאדם הובא בפני שופט, כאשר אין מדובר בחקירה של העיתון, כאשר מדובר בחקירת משטרה, נפתחה חקירת משטרה, האיש נעצר, הוא יובא מחר בפני שופט, עד שהוא הובא בפני שופט לא מפרסמים את שמו, ואנחנו עומדים בזה.

מרדכי קרמניצר: אלא אם כן יש עניין ציבורי.

משה רונן: אלא אם יש עניין ציבורי מיוחד.

משה רונן: כלומר, רוצח ראש ממשלה, למשל.

משה רונן: לזה יש פתרון.

משה רונן: יש עוד סייג לסעיף הזה.

משה רונן: כאשר עיתונאי עושה חקירה, העיתונאי אפילו מעביר מידע למשטרה או שהמשטרה פותחת בחקירה במקביל לעיתונאי.

משה רונן: לכאורה, לפי הסעיף הזה יכול אדם להגיש את הטופס ולהגיד: מוטי גילת פרסם נגדי את השלב הראשון של חקירתו, בשבוע הבא הוא רוצה לפרסם עוד פרק, היות שאני יודע שגם המשטרה מתעניינת בזה, אני פונה לפי הטופס שבתקנות.

סיגל קוגוט: כתוב "משנפתחה חקירה פלילית", ובפירוש הכוונה שלא למנוע חקירות עיתונאיות.

משה רונן: חקירה פלילית נפתחת כאשר היחידה המשטרתית קוראת בעיתון שמישהו עשה משהו, ומחליטה לפתוח חקירה.

סיגל קוגוט: התקנות האלה לא מאפשרות לבן-אדם לבוא אז.

סיגל קוגוט: מדובר על החקירה הגלויה שנפתחה נגדו.

מרדכי קרמניצר: אני מבקש, לגבי אישי ציבור, שתהיה קביעה.

מרדכי קרמניצר: זה יכול להיות אחת משתיים, או שהמדינה תתייצב לדיון הזה ותנקוט עמדה או שתימסר הודעה למועצת העיתונות, ויאופשר למועצת העיתונות להתייצב.

מיכאל איתן: אני מסכים שיתקינו את זה בתקנות, אם אין לכם התנגדות.

יוסי כהן: לגבי המדינה יש לי התנגדות.

יפעת רווה: נחשוב על זה, ובפעם הבאה ניתן תשובה.

מיכאל איתן: אנחנו לא יכולים כרגע לסכם.

מיכאל איתן: הצוות שמתכנס יודע מה הרעיונות שעלו ומה אנחנו רוצים.

מיכאל איתן: הגישה המסתמנת היא שאנחנו לא מסתפקים בתליית המודעה, אלא רוצים שהדבר יגיע לידיו של הנחקר.

מיכאל איתן: עלתה כאן הערה ביחס לנושא של אנשי ציבור, זה תלוי בשר.

מיכאל איתן: אני אישית אתמוך בזה בשתי ידיים, אני מקווה שגם כאן לא תהיה בעיה.

מיכאל איתן: צריך לבדוק משפטית אם בתקנה אנחנו יכולים לייצר- - -

אלון גילון: אתה עוקף את המליאה.

סיגל קוגוט: לא.

סיגל קוגוט: השאלה אם החוק המסמיך מאפשר.

מיכאל איתן: אם אפשר למצוא הסמכה בחוק, תמצאו.

מיכאל איתן: תשברו את הראש.

מיכאל איתן: תחזרו אלינו.

מיכאל איתן: מרגע שאדם הפך להיות חשוד- - -

סיגל קוגוט: לא חשוד, חשוד זה גם חקירה סמויה.

סיגל קוגוט: כאשר הוא נחקר.

סיגל קוגוט: אם הוא מקבל את זה ממי שחוקר אותו, ברור שהוא צריך להיחקר באופן גלוי.

מיכאל איתן: האם יש עוד נקודה שלא הזכרנו בסיכום?

סיגל קוגוט: בפני מי יכולים לחתום על התצהיר.

סיגל קוגוט: לתת הסמכה לעוד אנשים.

עמי קובו: שפה.

מיכאל איתן: זה יהיה בארבע שפות.

מיכאל איתן: אולי צריך להוסיף גם אנגלית.

מיכאל איתן: היא שפה שנייה של הרבה מאוד אנשים.

קרן גלאון: אנחנו לא יכולים לעמוד במימון הזה.

סיגל קוגוט: למה, להפצת הטפסים?

יפעת רווה: יש פה עניין של תקציב.

מיכאל איתן: מה התקציב?

יפעת רווה: אנשי המשרד לביטחון פנים, תבדקו במה זה כרוך, ונחזור לוועדה.

סיגל קוגוט: זה בעצם צילומים.

מרדכי קרמניצר: כבוד היושב-ראש, הנתונים שהמשטרה צריכה לספק זה חלק מהסיכום.

מיכאל איתן: זה לא שייך לתקנות, אלא לדיון שנעשה.

מיכאל איתן: יוסי כהן יביא לנו את הנתונים, ואז במסלול הנפרד נטפל בחוק.

מיכאל איתן: מה שקשור לתקנות, יישב הצוות ויכין הצעה לשיפור התקנות.

מיכאל איתן: יוסי כהן, בתוך שלושה שבועות תכין לנו הערכת המשטרה לכל מה שקרה, ואז נקיים דיון אם לעשות שינויים בחוק עצמו.

מיכאל איתן: אני מאוד מוטרד מהעניין הזה שהתפתח פה מין נוהל שכל אדם, איך שחוקרים אותו ואומרים לו שהוא יכול להגיש בקשה, הוא יגיד: מה אכפת לי.

מיכאל איתן: זה לא עולה לו כלום.

אלון גילון: בזמנו היו ממלאים עתירות אסירים רק כדי לטייל ולהיפגש עם המשפחה בבית-המשפט.

פנינה גיא: ביררתי עם כמה פרקליטים פליליים, שלא יודעים על תיקון החוק.

מיכאל איתן: אולי צריך לקבוע אגרה לטיפול בבקשה כזאת.

עמי קובו: זה מאוד לא הגיוני, כי האגרה תיצור אפליה בין עצור שיכול לבין אישי הציבור.

מיכאל איתן: צריך לחשוב על סינון מסוים.

עמי קובו: אנחנו כעורכי-דין יודעים, אנחנו מייצגים בבית-המשפט, ברוב התיקים אנחנו לא מבקשים, כי אנחנו יודעים שזה לא יפורסם.

עמי קובו: יש לי תיק של שוהה בלתי-חוקי שמובא להארכת מעצר, אני יודע שזה לא יפורסם, כי זה לא מעניין אף אחד.

מיכאל איתן: יש חשש גדול שאנשים יגישו בקשה לא כדי למנוע את פרסום שמם, אלא בשביל הזכות להגיע לשופט, להתנקם במערכת.

עמי קובו: לאו דווקא.

עמי קובו: אין פה זכות לדיון בעל-פה.

עמי קובו: השופט יכול לתת החלטה בכתב, ורק למחרת בבוקר, כשיהיה דיון בהארכת המעצר, הנושא יעלה.

אלון גילון: בזמנו, בעתירות של אסירים, אסירים שהיו מגיעים לבית-הסוהר, הרשם, כך קראו למי שהיה מקבל אותם, היה אומר: כך תגיש עתירה, והוא היה כותב בכתב יד, מצהיר בפני מפקד בית-הסוהר, כסף זה לא עלה, והוא היה מרוויח טיול לבית-המשפט העליון, ונפגש עם המשפחה.

עמי קובו: אין טיול.

עמי קובו: אין זכות לדיון בעל-פה.

עמי קובו: הדיון בעל-פה הוא למחרת בבוקר, כשהוא מובא להארכת מעצר, ואז ממילא הוא מובא.

רחל תורן: השופט ידון בזה, אבל לא בנוכחות הצדדים.

מיכאל איתן: תודה רבה.