הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 16, פרוטוקול מספר 103, 2004-12-21 10:00

מיכאל מלכיאור: ברשותכם, אנחנו רוצים לפתוח את הישיבה, ויש לנו נושא "כבד" על סדר היום, ואנחנו רוצים לטפל בזה וגם, אני מקווה, להגיע למסקנות, כי הנושא הזה טופל כבר כמה וכמה פעמים במשך השנים, ורואים שזה עזר הרבה.

מיכאל מלכיאור: והשאלה היא אם אנחנו לא יכולים להגיע פה לדברים, להחלטות שייושמו ויכולים לתקן את המצב של כל הנזק שנעשה דרך התיקים של התלמידים בבית הספר.

מיכאל מלכיאור: אני מציע פה, אנחנו הזמנו כמה תלמידים, ויש לנו גם את מועצת התלמידים פה אצלנו, והזמנו ילד שקיבל חופש מבית הספר היום, כדי להיות פה בכנסת – מתן, שהוא ילד גדול וחזק, אבל התיק שלו עוד יותר גדול וחזק, ועוד מעט נראה איך זה מסתדר יחד.

מיכאל מלכיאור: יש לנו גם משקולת שתשקול אותו ואת התיק ואת כל הדברים.

מיכאל מלכיאור: זה עוד מעט.

מיכאל מלכיאור: אבל אני מציע שנתחיל עם המצגת.

מיכאל מלכיאור: יש פה כירופרקטור שהוא מומחה לנושא, והוא הכין לנו את המצגת – ד"ר חוסם טלחמי, אם אתה מוכן להתחיל ולתת לנו את הנתונים ההתחלתיים, אז נוכל משם לקחת את הדברים.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

חוסם טלחמי: בוקר טוב לכולם.

חוסם טלחמי: איך שהוצגתי – אני ד"ר חוסם טלחמי.

חוסם טלחמי: המומחיות שלי היא בכירופרקטיקה ודווקא ביציבה.

חוסם טלחמי: החומר שהבאתי אותו היום, רק כדי שנראה ביחד כמה מהסקרים שנעשו בארצות הברית בנושא היציבה עם הילקוטים והשפעתם על הילדים.

חוסם טלחמי: אז פה בשקופית הראשונה אנחנו רואים שיותר מארבעים מיליון סטודנטים משתמשים בילקוטים.

חוסם טלחמי: יותר מחמישים אחוז מהתלמידים האלה הולכים עם משקל של יותר מחמש עשרה אחוז ממשקל הגוף שלהם.

חוסם טלחמי: המשקל המותר לפי המחקרים הבריאותיים שנעשו זה חמש עשרה אחוז.

חוסם טלחמי: למה חמש עשרה אחוז?

חוסם טלחמי: מצאו שחמש עשרה אחוז של משקל גוף בזמן שהילד מתפתח – לא יזיקו לו.

חוסם טלחמי: כל מה שמעבר לחמש עשרה אחוז יתחיל להזיק לעמוד השדרה של הילד.

חוסם טלחמי: עוד מחקר שנעשה בארצות הברית במדינה אחת, אמר ששלושת אלפים שלוש מאות תלמידים בין התלמידים חמש לחמש עשרה אושפזו במיון בגלל בעיות של משא עודף של ילקוטים.

חוסם טלחמי: זה לא כולל תלמידים שפנו לרופאים, לאורטופדים או למרפאות חוץ.

חוסם טלחמי: עוד מחקר אחד הראה שבשנת 1999, דיווחו רופאים שטיפלו, בין הילדים שטיפלו בהם, חמישים ושמונה אחוז היו בגלל ילקוטים כבדים שגרמו להפרעות בכתפיים והשלכות עצביות אל הידיים.

מיכאל מלכיאור: מה אמרת על חמישים ושמונה אחוז?

חוסם טלחמי: בין חמש לחמש עשרה אחוז מהילדים שאורטופדים טיפלו בהם, חמישים ושמונה אחוז הגיעו בגלל בעיות של ילקוטים.

חוסם טלחמי: פה אני רוצה להציג בפניכם מודל אידיאלי של עמוד שדרה.

חוסם טלחמי: כשאנחנו מסתכלים על עמוד שדרה מקדימה, אנחנו רואים עמוד שדרה ישר כמו סרגל – האגן, הכתפיים, הראש, האוזניים – הכל מאוזן בזוויות של אפס מקו האופק.

חוסם טלחמי: ומהצד כשאנחנו מסתכלים על עמוד השדרה מהצד, אנחנו רואים קשתות שיכולות להגיע לזווית של עד שישים מעלות, והזוויות האלה משמשות כבולמי זעזועים.

חוסם טלחמי: בלי הקשתות האלה עמוד השדרה מתחיל לסבול, והסחוסים מתחילים להישחק, ובגלל זה יש לנו יותר משמונים אחוז מהאוכלוסייה שלנו שסובלים מפריצות דיסק ומבעיות יציבה.

חוסם טלחמי: פה אנחנו מתחילים לראות מה זה מודל לא בריא של עמוד השדרה.

חוסם טלחמי: כשמרכזי הכובד מתחילים לצאת מהקו האדום הזה הישר שמחבר בין הנקודה הזאת – אמצע החזה, אמצע האגן ובין הרגליים.

חוסם טלחמי: אז כשאנחנו מתחילים לסבול מגלישות מרכזי כובד הצידה, זה מתחיל לגרום לעקמת.

חוסם טלחמי: עמוד השדרה מורכב מעשרים וארבע חוליות.

חוסם טלחמי: אנחנו מדברים על חוליות שהן זזות.

חוסם טלחמי: אז עמוד השדרה מורכב מעשרים וארבע חוליות, והחוליות האלה מאכלסות את חוט השדרה, ושולחות עצבים לכל אברי הגוף.

חוסם טלחמי: כל תזוזה קטנה של חוליה אחת מהחוליות האלה יכולה לגרום ללחץ עצבי.

חוסם טלחמי: פה אנחנו רואים את מערכת העצבים.

חוסם טלחמי: המוח בדרך כלל מאוכלס על ידי הגולגולת.

חוסם טלחמי: הוא מוגן בצורה מושלמת על ידי הגולגולת, וחוט השדרה מאוכלס ומוגן על ידי חוט השרה והחוליות שלו.

חוסם טלחמי: כשהעצבים יוצאים מבין החוליות, הם רואים את כל האיברים שאנחנו רואים כאן, ומערכת העצבים בעצם, היא מה שנותן את ההוראות לכל אברי ותאי הגוף.

חוסם טלחמי: כל מה שמתרחש בגוף – תחת חסותה של המערכת העיצבית.

חוסם טלחמי: היא מקשרת בין המוח שלנו לאיברים שלנו.

חוסם טלחמי: אז אמרנו שמערכת העצבים מקשרת בין תאי המוח-חוט השדרה והעצבים, וכל פעילות גופנית לא תקינה, כולל נשיאת ילקוטים כבדים ובצורה לא נכונה, יכולים לגרום לתזוזה של החוליות וללחץ על העצב הזה.

חוסם טלחמי: עכשיו, בספר אנטומיה הכי מוכר בעולם, כל רופא למד בספר הזה, אומרים שכל תיפקודו של גוף האדם נמצא תחת המערכת העיצבית המתאמת בין שאר החלקים בהתאם לצורכי האדם וסביבתו.

חוסם טלחמי: אפילו היפוקרטס אבי הרפואה, כמה מאות שנים לפני הספירה, אמר – הבט אל חוט השדרה, כי שם תמצא את שורש המחלה, כי הוא ידע שחוט השדרה נמצא בפנים ולחץ עליו יכול לגרום לבעיות בריאותיות.

חוסם טלחמי: מחקר שנעשה בארצות הברית הראה, כולנו מכירים מה זה דיים- עשר סנט, זה שוקל פחות מחמש אגורות.

חוסם טלחמי: שמו דיים ומצאו שהלחץ הכי קל הזה, גורם בירידה של שישים אחוז מהעבודה, מאיכות העבודה של העצב הזה.

חוסם טלחמי: פה אני מתחיל להראות לכם מודל של עמוד שדרה בתוכנה שאנחנו משתמשים בה לפיענוח היציבה של ילדים שמגיעים אלינו עם עקמת וסבל בגלל עמוד השדרה.

חוסם טלחמי: וזה ילד שסובל דווקא מהיפר אקטיביות ובעיות קשב.

חוסם טלחמי: חוסר ריכוז.

חוסם טלחמי: כשבדקנו אותו, ראינו שהראש שלו בכלל לא נמצא במרכז הכובד, אלא יש לו גלישת ראש קדימה של שלושים וחמש מעלות.

חוסם טלחמי: עכשיו, בואו נראה מה זה שלושים וחמש מעלות – כל סטייה של הראש ממרכז הכובד שלו, היא כמעט קילו נוסף של משקל על העורף.

חוסם טלחמי: יש לנו שלושים וחמש קילו עודף.

חוסם טלחמי: לבחור יש משקל של שלושים וחמש קילו שיושב לו על העורף כל הזמן ולוחץ לו על עמוד השדרה.

חוסם טלחמי: כשטיפלנו בבחור הזה, ואפילו לא הצלחנו לשפר את הזווית הזאת ליותר מעשרים אחוז, הוא כבר התחיל להגיב ולהירגע.

חוסם טלחמי: זה עוד ילד שבדקנו, ותסתכלו מה זה – שלוש מעלות של סטיית ראש שמאלה, כתף גבוהה בצד ימין מעלה אחת, אגן גבוה בצד ימין שתי מעלות, גלישת ראש קדימה בשתים עשרה מעלות, וגלישת אגן קדימה שתים עשרה מעלות.

חוסם טלחמי: תכף אני אסביר לכם למה הגלישות האלה, במיוחד הנטייה של משקל הגוף קדימה – אני אראה לכם כמה דוגמאות עוד.

חוסם טלחמי: עוד לא נכנס לי הילד לקליניקה שלא מצאתי אצלו בעיית יציבה.

חוסם טלחמי: זה אותו בחור שאמרתי עם בעיות קשה, ואחרי סדרה מסויימת שלטיפולים התחיל להראות שינויים חיוביים והריכוז שלו התחיל להשתפר.

חוסם טלחמי: אבל פה אנחנו רואים את כל הילדים האלה – שמתי אותם בתמונה במצגת, כי לכולם יש משהו משותף שלא הבנו שזה יכול להיות מושפע דווקא מבעיות יציבה – היפראקטיביות, בעיות ריכוז.

חוסם טלחמי: וכולם משתפרים ומתקדמים עם בעיות היציבה שלהם, כי זה מתחיל להוריד את הלחץ מעמוד השדרה, מהאזור של גזע המוח.

חוסם טלחמי: הבן אדם הזה, בטח לא תלמיד, אבל הוא שאל אותי, והוא בא עם הרבה בעיות והרבה סימפטומים מעמוד השדרה על הידיים, לראש, לאיברים פנימיים, והוא שאל אותי איך מגיעים למצב כזה.

חוסם טלחמי: הראיתי לו שיש לו גלישת ראש קדימה של ארבעים ושמונה, אז הסברתי לו שכשהוא היה תלמיד – העבודה, הילקוטים האלה, הרבה דברים שאנחנו עושים בצורה לא נכונה, היא יכולה לגרום לזה שבגיל כזה אנחנו יכולים להגיע למצב כזה ולהשלכות מאוד מאוד קשות על הבריאות הכללית.

חוסם טלחמי: פה אנחנו רואים איך אפשר לעבוד עם אדם ולקדם את היציבה שלו ובהתאם לקדם את הבריאות.

חוסם טלחמי: לאדם הזה היו הרבה הרבה בעיות בריאותיות שקשורות לבעיות היציבה שלו.

חוסם טלחמי: ובכן, עם יציבה נכונה העניין הזה התקדם והוא מרגיש הרבה יותר בריא עכשיו.

חוסם טלחמי: פה אני רוצה להראות לכם מה קורה בקשת הצווארית כשיש גלישת ראש קדימה.

חוסם טלחמי: גלישת ראש קדימה בדרך כלל מתרחשת בגלל הילקוטים הכבדים שמושכים אותנו אחורה, אז הגוף בצורה אינסטנקטיבית מושך אותנו קדימה, ואז יש לנו גלישת ראש ומרכזי כובד קדימה, על מנת להמשיך ולהחזיק בילקוט בצורה נכונה.

חוסם טלחמי: אז גלישת ראש קדימה עושה משהו לקשת הצווארית הזאת.

חוסם טלחמי: זו קשת טבעית של צוואר של אדם שעומד כמוני, הוא מסתכל בכיוון הזה.

חוסם טלחמי: הקשת הזאת מגיעה עד לשישים מעלות במצבה הטיבעי.

חוסם טלחמי: כשיש גלישת ראש קדימה – תראו איפה בסיס הגולגולת, ותסתכלו איפה זה עכשיו.

חוסם טלחמי: זו גלישת ראש קדימה.

חוסם טלחמי: עכשיו בואו נראה מה קרה לקשת הצווארית הזאת באדום פה.

חוסם טלחמי: עכשיו הקווים השחורים מראים לנו מה זה יישור של קשת צווארית בגלל גלישת ראש קדימה.

חוסם טלחמי: יש לנו גלישת קשת הפוכה, וזה מאוד מותח את חוט השדרה בפנים, וזה גורם לשחיקה של הסחוסים האלה.

חוסם טלחמי: תראו את המרווח בין החוחיות עם הזמן.

חוסם טלחמי: הסחוסים נשחקו בגלל שאין להם כבר יכולת לבלום זעזועים.

חוסם טלחמי: הקשת שבלמה את הזעזועים כבר נעלמה, ואמרנו – עם גלישת ראש קדימה יש יותר משקל על העורף.

חוסם טלחמי: עם הזמן הסחוסים האלה נשחקים בצורה מאוד מהירה ומתחילים ללחוץ על חוט השדרה.

חוסם טלחמי: אז בואו נסתכל על אם.

חוסם טלחמי: אר.

חוסם טלחמי: איי (M.R.I) שנעשה לאותו רנטגן.

חוסם טלחמי: זה רנטגן שאמרנו של אותו אדם, זה האמ.

חוסם טלחמי: אר.איי.

חוסם טלחמי: האמ.

חוסם טלחמי: אר.איי.

חוסם טלחמי: מראה לנו את הרקמות הרכות ביחד עם העצמות.

חוסם טלחמי: אז מה שאנחנו רואים פה זה את החוליות, בשחור את הסחוס, אפור בפנים זה חוט השדרה, ובלבן זה הנוזל שמקיף את חוט השדרה.

חוסם טלחמי: תסתכלו באזור הזה איפה שהסחוסים התחילו לבלוט בגלל הנטייה הזאת.

חוסם טלחמי: חוט השדרה מתחיל להיחנק, ויש לחץ אדיר על חוט השדרה שמשליך על כל האיברים שראינו עכשיו ביחד, כשמקבלים עצב דרך חוט השדרה.

חוסם טלחמי: מחקר שנעשה ב-1994, מחקר מאוד מאוד מפורסם שנעשה בארצות הברית – הסיכום שלו היה שיציבה משפיעה על כל פעילות גופנית, מיציבה ועד ייצור הורמונים, כאבים בעמוד השדרה, כאבי ראש, מצבי רוח.

חוסם טלחמי: דיברנו על היפראקטיביות ובעיות ריכוז, לחץ דם ונפח ראות עם פעילויות המושפעות בקלות רבה על ידי הבעיה הזאת ביציבה.

חוסם טלחמי: הבעיות וההבחנות האלו, יש סימפטומים רבים וגם כאבים שניתנים לטיפול על ידי שיפור היציבה.

חוסם טלחמי: עכשיו – אני רוצה להציג בפניכם את גורמי הבעיה של הילקוטים.

חוסם טלחמי: הסעיף הראשון הוא עודף משקל בילקוטים שעובר מעל חמש עשרה אחוז ממשקל הילד.

מיכאל מלכיאור: אם זה פחות מחמש עשרה אחוז אז אין בעיה?

חוסם טלחמי: אין בעיה.

חוסם טלחמי: עד חמש עשרה אחוז זה טוב.

מיכאל מלכיאור: ומה קורה אם הילד נגיד יש לו גם את הזווית שהסברת לנו, הוא לא ישר – המשקל מהראש ייצטרף גם למשקל עם הזווית, ואז אתה מגיע ליותר משקל.

חוסם טלחמי: נכון מאוד.

חוסם טלחמי: אז קודם כל אנחנו צריכים לבדוק את הילדים האלה בצורה נכונה ולראות מי רשאי, מי לא רשאי, מי יכול ללכת עם ילקוט על הגב, ומי כדאי לו לסחוב את זה.

מיכאל מלכיאור: טוב, על פתרונות אחר כך נדבר, אבל אני מניח שרוב הילדים לא ישרים לגמרי, לכל אחד יש איזה זווית.

חוסם טלחמי: אנחנו לא רוצים להחריף את הבעיה.

חוסם טלחמי: אנחנו רוצים להוריד את הסיכונים.

חוסם טלחמי: הבעיה הראשונה שאמרנו זה עודף משקל.

חוסם טלחמי: הבעיה השניה היא עודף משקל בילקוטים וכוח המשיכה אמרנו גורם ללחץ כבד על השרירים והעצמות אמרנו, וזה גורם לבעיה התפתחותית.

חוסם טלחמי: עודף משקל בילקוטים גם גורם לנטייה הזאת, ונשיאה לא נכונה.

חוסם טלחמי: תכף אני אראה לכם מה זה נשיאה נכונה ומה זה נשיאה לא נכונה.

חוסם טלחמי: יש כמה הצעות .

חוסם טלחמי: הצעה ראשונה זה ילקוט נכון.

חוסם טלחמי: בהחלט צריך לבחור ילקוטים נכונים.

חוסם טלחמי: הפרופורציות של הילקוטים צריכות להתאים לגודל הגופני של הילד.

חוסם טלחמי: נשיאה נכונה של ספרים כבדים, יצטרכו להיות יותר קרובים לגב, כשהספרים הכבדים יהיו אחרונים יותר.

חוסם טלחמי: המשקל, העומס כולו צריך להיות על הגב העליון ולא על הגב התחתון, אז לקצר את הכתפיות, לקרב את כל המשקל לגב העליון, ולקשור את הילקוט במותן, שלא יתנדנד.

חוסם טלחמי: אמרנו גם שחשוב מאוד להביא את הנושא הזה לבתי ספר ולמוסדות להשכלה וללמד אותנו איך לעשות את זה, להקים וועדות.

חוסם טלחמי: עכשיו – פה, דבר אחרון שאני רוצה להראות לכם, זה בעצם מישהו שבדקנו עם ילקוט.

חוסם טלחמי: נראה לכם מה בדיוק קורה בזמן שהילקוט הוא על הגב.

חוסם טלחמי: הבחורה הזאת היא עם ילקוט במשקל של שבע וחצי קילו.

חוסם טלחמי: היא שוקלת ארבעים ושלוש קילו.

חוסם טלחמי: אנחנו רואים שהילקוט הזה היא שמה אותו על כתף שמאל – כבר גורם לה להגבהה של שבע מעלות באותה כתף, נטיית ראש ימינה חמש מעלות – זה מקרב את הראש אל הכתף בשתים עשרה מעלות, וזה גורם ללחץ גדול על העצבים שיוצאים מהצד הזה ולמתח גדול בצד השני.

חוסם טלחמי: הגבהה באגן בצד ימין בשלוש מעלות, וכשאנחנו רואים אותה מהצד, אנחנו רואים שגלישת הראש קדימה שלה היא כבר שלושים וחמש מעלות מאפס, והאגן חמש מעלות.

חוסם טלחמי: אז כל המשקל שלה נוטה קדימה, וכך הפיענוח של חוש השדרה מהתוכנה נראה – איפה שהמודל הטיבעי צריך להראות ככה – אמרנו ישר, והראש ממש למעלה ממרכז הכתף, והאגן בקו אחד ישר, עכשיו היא נראית ככה.

חוסם טלחמי: המצב הזה הולך ומחמיר עם הזמן ומגיע לשלבים כאלה.

חוסם טלחמי: פה אנחנו רואים איפה מרכז הכובד שלה.

חוסם טלחמי: הוא צריך להיות במרכז ההצטלבות – כאן, וכאן מראה לי שיש לה מקסימום לחץ.

חוסם טלחמי: הגוף שלה כבר לא יכול.

חוסם טלחמי: מעל שלושים מעלות הוא מתחיל להראות למקסימום.

חוסם טלחמי: זה השלושים קילוגרם של כובד.

חוסם טלחמי: עכשיו צילמנו את אותה בחורה בלי ילקוט, ומה שראינו – אותם בעיות שראינו עכשיו, אבל בזוויות יותר קטנות.

חוסם טלחמי: כי החיזוק של אותם שרירים שהיא מכבידה לחזק על ידי הילקוטים, גורמים לחיזוק השרירים האלה, והנטייה הזאת קיימת.

חוסם טלחמי: לא באותה עוצמה שראינו כאן, אבל פחות או יותר חצי מזה קיים.

מיכאל מלכיאור: חצי בגלל השחיקה?

חוסם טלחמי: כן, בגלל שאתה מעודד את השרירים, תמיד את אותם שרירים לעבוד בצורה לא סימטרית, ומחזק את אותם שרירים, וזה יוצר עקמומיות לעמוד השדרה.

חוסם טלחמי: כל הילדים האלה סובלים מבעיות והשלכות של כאבי רגליים, כאבי גב, כאבי ראש, ריכוז.

חוסם טלחמי: הרבה בעיות נוצרות בגלל המצב הזה.

מיכאל מלכיאור: תודה, אז אנחנו מאוד מודים לך, ואנחנו רוצים לעבור למתן ברשותכם.

מיכאל מלכיאור: מתן אם תקום – רוצים לצלם אותך.

מיכאל מלכיאור: קודם כל תספר לנו איך אתה מרגיש היום.

מיכאל מלכיאור: באיזה בית בפר את לומד?

מתן: אפרתה.

מיכאל מלכיאור: באיזה כיתה?

מתן: ה'.

מיכאל מלכיאור: ואתה ילד גדול וחזק, כן?

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לראות מה יש לך פה בתיק.

מיכאל מלכיאור: זה תיק רגיל שלך?

מתן: כן.

מיכאל מלכיאור: זה תיק טוב שבנוי טוב.

מיכאל מלכיאור: אני רואה שיש לו כמה חדרים לפי כמה המלצות, והכל לפי המלצות.

מיכאל מלכיאור: איזה מקצועות יש לך פה?

מתן: תלמוד, אנגלית, תורה, ועוד כמה דברים שסחבתי.

מיכאל מלכיאור: אבל זה תיק רגיל.

מיכאל מלכיאור: בוא נשקול אותך ונראה – יש לי פה מתחת משקל, ואנחנו רוצים לראות כמה מתן שוקל עם הנעליים והבגדים והכל, שזה לא משקל הגוף, אפשר להוריד את זה קצת אחר כך.

מיכאל מלכיאור: תעלה בלי התיק.

מיכאל מלכיאור: אז אנחנו רואים – בערך ארבעים ושש, אם נוריד לך קילו וחצי בגלל הבגדים וזה.

מיכאל מלכיאור: ארבעים ושתיים קילו.

מיכאל מלכיאור: זה אומר לפי החשבון של ד"ר חוסם טלחמי, אז מותר לו , אנחנו רואים שעם התיק הוא שוקל חמישים ואחד קילו, ולפני כן היה ארבעים ושלוש.

חוסם טלחמי: שזה יותר מעשרים ושש אחוז.

מיכאל מלכיאור: שזה אומר שיש לך שבע קילו, שזה קצת למעלה ממה שמותר.

מיכאל מלכיאור: זה נורא כבד אני יכול להגיד לכם.

מיכאל מלכיאור: זה בערך שבע קילו הילד הזה סוחב.

שרה רוייטר: ההורים שלך ראו את זה בבוקר מה שאתה סוחב?

שרה רוייטר: הם הסכימו שתיקח את זה?

מתן: כן.

מיכאל מלכיאור: התלמידים למשל בבית הספר של גילה פינקלשטיין, הם לעולם לא היו לובשים את זה.

חוסם טלחמי: היא הרשתה לתלמידים שלה לבוא בלי ספרים.

שרה רוייטר: המורה שלך ראתה את התיק הזה?

שרה רוייטר: צריך להכריח אותה להרים את זה.

שרה רוייטר: יש לך בכל יום רק את הספרים לאותו יום?

מתן: חלק של ימים אחרים.

שרה רוייטר: אז למה אתה צריך להביא ספרים של שאר הימים?

שרה רוייטר: תביא את הספרים רק לאותו יום.

מתן: יש לפעמים את אותו מקצוע כמה ימים.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לך מתן על ההצגה, ואני מבין שחבר הכנסת עזמי בשארה שביקש מאיתנו להעלות את הנושא הזה , ואחר כך נשמע את מי שמפקחת על הבריאות במשרד החינוך, התרבות והספורט שתשכיל אותנו מה עושים בנושא הזה.

עזמי בשארה: אדוני, אני חשבתי להעלות את הנושא הזה לא בגלל שחסרו דיונים בנושא, אלה בגלל שלא נעשה כלום עוד.

עזמי בשארה: כלומר, אני הבאתי איתי את הנושא לדיון בוועדת החינוך על הנושא, כשהם לקחו את זה מזווית החינוך ולא מזווית בריאות הילד וסבל הילד.

עזמי בשארה: הסתכלתי ועיינתי בכל הדו"ח.

עזמי בשארה: בסדר – היו להם מסקנות, לא יושם שום דבר.

עזמי בשארה: עכשיו – שמענו את ד"ר חוסם ואני גם קראתי כמה מחקרים לפני שבאנו לכאן, כולל את הממצאים של ארגון "בטרם", יש להם מישהו פה?

עזמי בשארה: ארגון בטרם עשה מחקר עם ממצאים שאומר שרוב התאונות לילדים הם בגלל התיק – כלומר, נפל על הראש, לא חשוב.

עזמי בשארה: אתה נתת זווית לדעתי שהיא יותר קונסיסטנטית, יותר מתמידה, כלומר – שלא קורות תאונות, אלא שגם כאשר נושאים אותו בצורה נכונה בכל זאת יש את הנזק המצטבר לגוף, לחוט השדרה ולמערכת העצבים.

עזמי בשארה: אבל אני רוצה להוסיף עוד זווית לדעתי שכנראה היא לא מעניינית הרבה פעמים את המחוקק, אבל לפי דעתי היא כן מעניינית את ההורים והיא כן מעניינת את התלמיד עצמו, שזה הסבל היומי.

עזמי בשארה: יש סבל מתמשך, ואני חושב שזה נושא פסיכולוגי.

עזמי בשארה: הליכה לבית ספר, אסור שהיא תהיה תהליך של סבל מתמשך.

עזמי בשארה: כלומר, בשביל זה לא צריך את ד"ר חוסם ולא את ארגון בטרם.

עזמי בשארה: ללכת ולהסתכל על הילדים.

עזמי בשארה: הם סובלים!! הם סובלים מנשיאת התיק ועוד חלק מנסים להשתחרר ממנו ולשאת בעגלות – סוחבים אותו כמו בסופרמרקט, ואני מסתכל על כבישי הכפרים, על הרחובות בכבישי הכפרים – שם אי אפשר לסחוב תיק.

עזמי בשארה: בקושי אוטו הולך על הכבדים האלה, ועוד לסחוב עליהם תיק, ובהרבה מקרים אין להורים אוטו או זמן לקחת את הילדים לבית הספר, והם צריכים ללכת מרחקים.

עזמי בשארה: עכשיו, הרבה הורים מתאימים את זמנם, את זמן עבודתם במיוחד, כדי שהילד לא יישא את התיק באוטובוס או בהליכה.

עזמי בשארה: זה דבר לא נורמאלי.

עזמי בשארה: אני לא זוכר שכל ההרים בעולם לקחו את כל הילדים בעולם לבתי ספר.

עזמי בשארה: זה לדעתי דבר שהתחדש עם העשרת תוכניות הלימודים, עם ספרים עבי כרס וכריכה עבה.

עזמי בשארה: אני לא מבין למה בתי הספר צריכים ספרים עם כריכה עבה.

עזמי בשארה: ואני לא מבין למה אי אפשר לחלק את הספר לשני סמסטרים או לשלושה חלקים שבל כל חלק.

עזמי בשארה: ואני לא מבין למה גם תעשיית הספרים המתמשכת הזאת שמרוויחים ממנה על חשבון הילד כל כך הרבה כסף, ותרתי משמע – על חשבון הגב של ההורים.

עזמי בשארה: למה אי אפשר להישאר עם אותן תוכניות לימוד, עם ספרים שאפשר להשאיר בבתי הספר.

עזמי בשארה: ככה שיהיה ספר בבית הספר בכיתה בארון, כפי שפעם היה.

עזמי בשארה: וכשמגיעים התלמידים לכיתה – מחלקים להם את הספרים.

עזמי בשארה: כמובן שאי אפשר לעשות את זה אם מחליפים את הספר כל שנה – אין תקציבים לזה.

עזמי בשארה: אבל אם הספר יחזיק מעמד עוד ארבע, חמש שנים, יהיה אפילו יותר כדאי מאשר לקנות אותו.

עזמי בשארה: כלומר, תהיה השתתפות שנתית או משהו כזה, ויהיה ספר בארון.

עזמי בשארה: אגב, עכשיו זה כבר בכמה בתי ספר בארץ הסתכלתי.

עזמי בשארה: יש חברה שעושה זאת – הורים משלמים, ויש להם ארון שנקרא "לוקר" מלשון "לוק", מנעול, ושמים את הספר בבית הספר ומחלקים לתלמידים בתחילת השיעור.

עזמי בשארה: זה עולה השתתפות לילד.

עזמי בשארה: אני חושב שצריך לטפל בזה אדוני, כועדה לזכויות הילד אני חושב שזה אפילו מתאים יותר מועדת החינוך, כי מה שחשוב זה הגוף והבריאות הנפשית והפיזית של הילד, ואני חושב שיש בעיה נפשית.

עזמי בשארה: יש סבל, סבל איום.

מיכאל מלכיאור: מי שצריך לסחוב דבר כזה.

עזמי בשארה: בדיוק.

עזמי בשארה: מבוגר סובל מדבר כזה, למה שילד יסבול?

עזמי בשארה: למה תהליך ההליכה לבית הספר צריך להיות תהליך של סבל?

עזמי בשארה: יש מספיק בעיה במערכת החינוך.

עזמי בשארה: לא צריך עוד קושי פיזי נוסף לכל זה.

עזמי בשארה: לכן אני מציע שייעשה משהו עם הנושא בקשר שלנו עם משרד החינוך ושנקבל החלטות ברורות בעניין.

עזמי בשארה: יש כמה הצעות פרקטיות כפי שאמרתי.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, אנחנו לא נשמע כעת את ההצעות הפרקטיות, כי אנחנו צריכים כמובן בסיום הדיון להגיע לזה, אבל אני יכול להגיד שחמישה עשר אחוז זה הרבה, זאת אומרת – אני יכול לעשות חשבון כמה לי מותר לשאת, לפי החמישה עשר אחוז, בלי שאני אעלה על משקל.

מיכאל מלכיאור: אבל זה מאוד כבד לי.

מיכאל מלכיאור: התיק הזה ששוקל שבע קילו, מאוד כבד לי, אז הילד הזה שהוא קצת יותר קטן ממני, אפשר לעשות חשבון, והוא כל הזמן צריך לסחוב את זה.

מיכאל מלכיאור: לא רק זה, בעיתונות היה דבר חדש, שבגלל שגונבים כל הזמן מהתיקים עכשיו, אז מבקשים מהתלמידים כל הזמן ללכת עם התיקים, לא רק בדרך לבית הספר, אלא גם בתוך בית הספר להסתובב עם התיקים בהפסקה, כדי שלא ייגנבו להם מהתיקים את הדברים שהם מביאים.

מיכאל מלכיאור: טוב, אנחנו רוצים לשמוע קודם את משרד החינוך ואחר כך את חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

מיכאל מלכיאור: עירית לבנה – בבקשה.

עירית לבנה: קודם כל אני מברכת על כל פעילות שנעשית.

עירית לבנה: והנושא הזה כבר מטופל מספר שנים.

עירית לבנה: והוא מעוגן ומטופל בחוזר מנכ"ל שפרסמת פה, ויש את כל ההמלצות, הן מופיעות פה.

עירית לבנה: זה קודם כל.

עירית לבנה: זאת אורת שההתייחסות שלנו היא גם חינוכית וגם בריאותית וגם ארגונית.

עירית לבנה: מאוד מפורט.

עירית לבנה: בפועל אנחנו נוגעים בכל אחד מהדברים.

עירית לבנה: זה כולל התייחסות ועל זה עוד מעט נדבר.

עירית לבנה: מהפן הבריאותי, נשמיע פה עוד מעט, זאת אומרת שהנושא של החמישה עשר אחוז, בעבר ציין חוזה מנכ"ל משקל אבסולוטי של, ואנחנו נמנענו מזה, כי יש ילד בכיתה אל"ף למשל שייראה כמו מתן, ויש ילד בכיתה ה"א נמוך.

עירית לבנה: לכן הלכנו על אחוז ממשקל הילד.

עירית לבנה: אני אומרת, כי היו כאן טענות לכאן ולכאן.

מיכאל מלכיאור: אבל מותר לו לשאת דבר כזה.

עירית לבנה: לפי המחקרים הרפואיים מותר לו עד חמישה עשר אחוז.

מיכאל מלכיאור: אבל זה בערך מותר לו, את יודעת עד כמה זה כבד?

עירית לבנה: אני יודעת.

עירית לבנה: קודם כל, כל קביעה שלנו – אנחנו מסתמכים על אנשי מקצוע.

עירית לבנה: זאת אומרת שההחלטה על חמש עשרה אחוז היתה בעקבות קצת ספרות מחקרית והתייעצות עם אנשי משרד הבריאות ואורטופדים שעוסקים בבעיות גב אצל ילדים.

עירית לבנה: והיינו צריכים להגיע אל משהו יחסי, ולכן זה נקבע.

עירית לבנה: אני אומרת שזה בניגוד לעבר שנקבע משקל כזה לאל"ף עד גימ"ל וכולי.

מיכאל מלכיאור: אבל שוב, יש כמו שאת אומרת, בחור ששוקל ארבעים ושלוש, יש גם כן ששוקלים שלושים וחמש.

מיכאל מלכיאור: אז אתם קובעים עכשיו קביעה, שמי צריך למדוד את זה בדיוק?

מיכאל מלכיאור: ההורה?

מיכאל מלכיאור: המורה?

עירית לבנה: עכשיו אני מחלקת את זה לשניים.

עירית לבנה: קודם כל החוזר שלנו מדבר על כלל בתי הספר, ובפירוש זה עניין של ארגון הלמידה.

עירית לבנה: אנחנו הנחנו את המערכת, שלא תהיה מורה שתגיד "תביאו, נראה מה נלמד" – שזה ארגון הלמידה.

עירית לבנה: שהמורים יידרשו להגיד לתלמידים להביא כל מה שרלוונטי לאותו יום לימודים.

עירית לבנה: זה דבר אחד.

עירית לבנה: מצד שני – ושאלה פה שרה רוייטר ואני גם שואלת, הרבה פעמים ילדים מביאים דברים שהם לא רלוונטים, כי "אולי אני אצטרך", ועוד צבעים, ועוד זה, וקחו בחשבון את האוכל ואת בקבוק המים שאנחנו מבקשים שיביאו, אז יש משקל נלווה.

עירית לבנה: אז יש צדדים לכאן ולכאן.

עירית לבנה: מעבר לזה, הנושא של ארגון הלמידה, ופה זה קטע שהוא לא רק של חקיקה, הוא עניין של מינהל.

עירית לבנה: זה כשיש ספרים שאפשר לחלוק בהם, שכמה ילדים יכולים לחלוק בהם, פשוט זה תפקיד של מורה להגיד שיש שניים-שלושה, השאר מביאים את הספר ואנחנו יכולים להשתמש.

עירית לבנה: שוב – זה לא היבט שאפשר להסתכל עליו בפן משפטי, אלא פשוט ארגון למידה, וזה כתוב פה.

עירית לבנה: זה המון נתון לצוות חינוכי, הורים ורשות מקומית.

עירית לבנה: ולמה אני אומרת את שלושתם?

עירית לבנה: כי כשיש את הנושא של תאי אכסון, מילה שאנחנו מציינים בעברית, אז בפירוש יש שתי אופציות.

עירית לבנה: קודם כל יש את העניין של רכישה.

עירית לבנה: יש הרבה אוד חברות שהיום מציעות להשכיר באמת במחירים מאוד אפסיים, כשיש השתתפות של רשות ושל הורים.

עירית לבנה: הם מחזיקים, זאת אומרת שהם גם מספקים אחזקה של התאים, ואם נגרם נזק אז הם באים ומתקנים אותו.

עירית לבנה: זאת אומרת שיש פה התארגנות משותפת של כל מיני גורמים.

מיכאל מלכיאור: בכמה אחוזים של בתי ספר יש תאים כאלה?

עירית לבנה: אין לנו מיפוי.

עירית לבנה: יש מעט יחסים.

מיכאל מלכיאור: אז לכן זה לא פונקציה.

עירית לבנה: לא, רגע.

עירית לבנה: קודם כל אנחנו מדברים על מה אפשרויות הארגון.

עירית לבנה: אחד מהם זה הקלה ביותר, להשאיר את הדברים בבית ספר, ופתרון של תאי האחסון זה אחד מהם.

עירית לבנה: יש בתי ספר שיש בהם.

עירית לבנה: לצערי הרבה, ברוב ההתארגנויות זה בעל-יסודיים כי יש להם יותר דברים נלווים פחות ביסודיים, כי אנחנו נתקלים שם יותר בבעיה של נשיאת הילקוט.

עירית לבנה: לגבי ספרי הלימוד וההערה של חבר הכנסת.

עירית לבנה: לפני יותר משנה אנחנו כינסנו ועדה שעסקה בנושא בעקבות הנושא של משקל ספרי הלימוד.

עירית לבנה: כינסנו את כל הוצאות הספרים מטעם הממונה על אישור ספרי הלימוד במשרד.

עירית לבנה: אין עכשיו כריכות קשות.

עירית לבנה: כלומר, עבדנו עכשיו על משקל הדף, כלומר – על עובי הדף, חלוקה של הספרים למספר חוברות כמה שיותר אפשר שיהיו, והדיון היום הואל לבטל את חוברות העבודה לתלמיד, כדי להקל.

עירית לבנה: גם כדי לחזור קצת למקורות, ואנחנו חשובים שזה ראוי, ובי"ת, להקל על עוד דברים שהילד נושא.

מיכאל מלכיאור: לגבי הכריכות העבות.

עירית לבנה: רק רגע, זה אטלס.

עירית לבנה: דיברנו על משאירים בבית ספר.

מיכאל מלכיאור: אבל אם הוא צריך להביא את זה?

מיכאל מלכיאור: מקראות גדולות – ספר ויקרא, זה כבד.

עירית לבנה: רגע, זה לא ספרי לימוד.

מיכאל מלכיאור: מה זאת אומרת?

מיכאל מלכיאור: זה ספר לימוד.

מיכאל מלכיאור: אם הוא לומד בזה והמורה אומר שצריך להביא את זה, אז זה ספר לימוד.

עירית לבנה: לא, אני רוצה לומר שזה שוב קשור לניהול הלמידה.

עירית לבנה: יש ספרי לימוד שזה ספר שהוא מחייב.

עירית לבנה: אטלס, תנ"ך, יש עוד ספרים שאפשר להיעזר בהם בארגון ולהשאיר אותם בבית הספר.

עירית לבנה: הנושא של הגניבה נשמע לי תמוה, אבל אם יש דבר כזה, זה לטפל בפן החינוכי, זה לא בפן של ספרי הלימוד.

עירית לבנה: בכל מקרה – אם יימצא פתרון הקסם בנושא הזה, אני אומרת שוב, מעבר למודעות הרבה שיש היום בכלל לתחום הבריאות, אנחנו חוזרים ומזכירים, אני רואה תפקיד מאוד חשוב פה להורים רבותיי, ההורים הם הצלע של המשולש, ואם זה לא יהיה משולש של הורים-תלמידים-מורים, אז שום דבר מתחום הבריאות לא יתקיים פה.

עירית לבנה: אם יימצא פתרון שיעזור ויסייע, כי אני אומרת שוב שמשרד הבריאות מאוד דואג לבריאותם של הילדים.

עירית לבנה: אני נושאת את זה ואני חושבת שאין אחד שלא יסכים לצורך לטיפול בנושא.

מיכאל מלכיאור: עירית תשמעי, אני בטוח שאתם דואגים לזה, אבל אנחנו נמצאים היום במצב שהנושא הזה כבר כל כך הרבה טופל, והפתרון לשלוח חוזר מנכ"ל זה כנראה לא מספיק, כי אם ילד היום, ואני מניח שאם נצא לרחוב, נמצא אחוז הכי גדול של ילדים שאין להם תאי אחסון בבית הספר וההורים, או שלא מודעים או שהם – הרי אלה הילדים שלנו.

מיכאל מלכיאור: הרי הילד צריך להביא לבית ספר, אנחנו תמיד מקבלים נזיפה מהבית ספר, אף פעם לא שמעתי שמישהו קיבל נזיפה בגלל שתלמיד הביא יותר מדי ספרים.

מיכאל מלכיאור: קיבלתי הרבה יותר נזיפות בגלל זה שהילדים שלי לא באו עם הספרים הדרושים לבית הספר.

מיכאל מלכיאור: על זה מקבלים נזיפה, לא הפוך.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת שחייבים לעשות משהו דרסטי פה כדי לשנות את המצב.

מיכאל מלכיאור: אז יכול להיות שצריכים לקבוע למשל תאי אחסון בכל בתי הספר.

מיכאל מלכיאור: אז זה דבר שאפשר לעשות.

עירית לבנה: אז הנה, אני רק מסיימת במשפט.

עירית לבנה: רבותיי, כל מה שיעזור, המערכת כן נכונה לכך.

עירית לבנה: אני מדברת על המורים, רק שאנחנו צריכים לתת להם את הפתרונות.

עירית לבנה: אם זה ייגמר בחקיקה או לא בחקיקה, העיקרון הוא, שאנחנו כולנו יודעים מה צריך.

עירית לבנה: את האיך לעשות את זה, יכול להיות שזה יהיה קשה.

מיכאל מלכיאור: לא, משרד החינוך יכול, ובלי חקיקה, לקבוע שיש מערכת של תאי אחסון בכל בית ספר.

עירית לבנה: אתה יודע איפה נתקע העניין.

עירית לבנה: זה רק במימון.

עירית לבנה: כי ברגע שזה יהיה, הרי אמרנו שזה משולש – יש רשות מקומית-הורים, זה משולש.

מיכאל מלכיאור: אבל אם המימון הוא כל כך קטן, זה דבר שצריך לפעול למענו.

מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה.

גילה פינקלשטיין: מאוד חשוב הנושא ולהעלות את הנושא בדיון כזה.

גילה פינקלשטיין: כי אכן זה גורם סבל.

גילה פינקלשטיין: לגבי נושא הבריאות, אז מבחינת הפגיעה בגב, המחקר שנערך באוניברסיטה במישיגן - - -

מיכאל מלכיאור: כבר ראינו את המחקרים שזה סבל רב.

גילה פינקלשטיין: נכון, אבל מבחינת מחקרים, מחקר הראה שזה לא הגורם לפגיעה בגב.

מיכאל מלכיאור: אבל פה הביאו הרבה מחקר אחר שהראה שזה לא נכון.

גילה פינקלשטיין: אבל בוודאי שצריך לעשות.

גילה פינקלשטיין: אצלנו בבית הספר באמת התקנו תאים לאחסון, ובהתחלה כשהתקנו את התאים מה שקרה, זה שבשעה שבע-שמונה בערב הגיעו אמהות עם הילדים ששכחו ספרים, אבל עם הזמן אנשים התרגלו שיש תאי אחסון.

גילה פינקלשטיין: אין כמו תאי אחסון.

גילה פינקלשטיין: ויש גם ספריה, ספריה כיתתית וספריה בית ספרית, שספרים כמו אטלס, ספרים גדולים נשארים בספריה הכיתתית, או בספריה הבית ספרית, ולא סוחבים אותם.

גילה פינקלשטיין: עכשיו, יש ילדים שבאים עם תיקים.

גילה פינקלשטיין: התקן שלנו בתקן הישראלי הם תיקים שלוקחים בחשבון את זה שתלמיד לא יישא משא כבד על הגב שלו, שזה סבל רב בשבילו, ואכן חשוב להסביר להורים, לאסוף את ההורים בתחילת השנה כשמודיעים להם את כל ההוראות.

גילה פינקלשטיין: המורים וההורים להיות מודעים לזה שהתלמיד לא יסחוב משא כבד.

גילה פינקלשטיין: לבדוק אותו בבוקר.

גילה פינקלשטיין: גם שהמורים ידברו על זה, שתהיה ספריה כפולה, גם ספריה כיתתית וגם ספריה בית ספרית.

גילה פינקלשטיין: ספרים כבדים שיהיו גם בספריה הבית ספרית, גם בספריה הכיתתית, ושהילקוט עצמו יהיה עם תקן ישראלי, כי אכן לקחו את זה בחשבון.

גילה פינקלשטיין: אני מכירה תיקים שהובאו מחוץ לארץ, שיש תלמידים שהולכים איתם כי הם תיקים יפים, והם לא מבינים שזה עוד סבל ועוד משא כבד.

גילה פינקלשטיין: כל זה כדי להגביר את המודעות של ההורים, של המורים ושל התלמידים.

גילה פינקלשטיין: אני באמת מודה לעזמי בשארה שהעלה את הנושא הזה.

גילה פינקלשטיין: העלינו את הנושא הזה בשנה שעברה בועדת החינוך וזה לא עזר.

גילה פינקלשטיין: אנחנו רואים שהבעיה ממשיכה.

גילה פינקלשטיין: לעזור אולי בהשתתפות בתאים בבית הספר שהם חיוניים, שההורים יממנו, שהבית ספר יממן, הרשויות יממנו, וזה יתחלק ולא תהיה בעיה של מימון.

גילה פינקלשטיין: כי אנחנו יודעים שיש בעיה של מימון.

גילה פינקלשטיין: למה זה לא נעשה בכל בתי הספר?

גילה פינקלשטיין: בגלל בעיית המימון.

גילה פינקלשטיין: אם ייקחו בזה חלק כל הגורמים, אז אנחנו נוכל להתגבר על זה.

גילה פינקלשטיין: וגם המחברות – שיהיו המחברות התיקניות ולא המחברות עם הכריכה העבה.

גילה פינקלשטיין: חשוב גם שההורים והמורים יסתכלו בתיק ששום דבר לא בולט, שמצמידים את זה לגב, מה כן יכול להזיק.

גילה פינקלשטיין: לדבר על זה, לשוחח על זה, ובהגברת המודעות זה יעזור לנו, עד אשר נתקין את התאים.

גילה פינקלשטיין: חשוב שיהיו תאים בכל בתי הספר.

גילה פינקלשטיין: לכם אין תאים, נכון?

מתן: יש לנו, אבל לא קניתי כי זה עלה יותר מדי.

גילה פינקלשטיין: אי אפשר לעמוד בזה, כי יש יותר מדי הוצאות, ולכן אי אפשר עוד הוצאות כספיות של תאים שעולים יותר מדי כסף.

עירית לבנה: כמה זה עלה?

מתן: אני לא זוכר.

מיכאל מלכיאור: מאה שמונים שקל, זה אומרת האמא של מתן.

מיכאל מלכיאור: אז עירית, רצית רק עוד הערה אחת.

עירית לבנה: כן.

עירית לבנה: קודם כל, יש תו תקן.

עירית לבנה: אני עובדת קודם כל, וחלק מהדברים שנכתבו פה זה דרך מכון התקנים.

עירית לבנה: יש תו תקן לילקוט תלמיד, וזה מומלץ, וכתוב ויש פרסום של הורים שיירכשו באמת רק את אותם ילקוטים, ילקוט תלמיד שעומדים רק בתו התקן הישראלי.

עירית לבנה: אנחנו עבדנו שם גם על המשקל של התלמידים.

מיכאל מלכיאור: אבל אתם יודעים שכל הילקוטים שנמכרים בארץ הם לפי תו התקן?

עירית לבנה: לא, בפירוש לא.

מיכאל מלכיאור: אז איך אנשים יידעו?

עירית לבנה: אמרנו שההורים פה צריכים לעקוב.

עירית לבנה: תראה, אנחנו לא יכולים פה לעשות את העבודה.

עירית לבנה: אנחנו עובדים עם מכון התקנים.

עירית לבנה: את ההמלצות ותו התקן הכנסנו לחוזר שלנו.

עירית לבנה: יש פה מקום שההורים, ואמרה את זה כבר חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

מיכאל מלכיאור: ההורים מקבלים את החוזר שלכם?

עירית לבנה: קודם כל החוזר הוא לאנשי חינוך.

עירית לבנה: ברור שקודם כל צריך להגביר את ההסברה, אני מקבלת.

מיכאל מלכיאור: אבל ההורה צריך לדעת את זה.

עירית לבנה: ההורה הוא צרכן להרבה מאוד דברים, ויש פה גם עניין של היגיון בריא.

עירית לבנה: כמו שהוא בודק מוצרים אחרים שהוא קונה, האם אנחנו צריכים תו תקן לבטיחות, למוצרי חשמל?

עירית לבנה: זה בדיוק כמו כל מוצר צריכה אחר שצריך לחשוד בו קודם כל.

עירית לבנה: אמרה חברת הכנסת – הילדים מתפתים לצבעים יפים, למחברות עם כריכות יפות, תראה, יש פה עניין גם של חינוך לחיסכון ותלוי במה אני רוצה להשקיע.

עירית לבנה: הנושא של העלות – אני רוצה להתייחס.

עירית לבנה: אני שוב, לא יודעת את המחירים, אבל אני יודעת שיש התארגנויות של חברות שמשכירות.

עירית לבנה: יש השקעה ראשונית, ואז העלות של שכירת התא לאורך הזמן יורדת.

מיכאל מלכיאור: יש לנו פה חוק חינוך חינם במדינת ישראל.

עירית לבנה: אנחנו יודעים.

מיכאל מלכיאור: נשמע רק את מועצת התלמידים.

זיו חן: אנחנו מייצגים אמנם רק את חטיבות הביניים והתיכונים, אבל אנחנו גם שומעים ורואים מה קורה בבתי הספר היסודיים.

זיו חן: קודם כל מדובר פה על חמש עשרה אחוז מהמשקל של התלמיד.

זיו חן: עכשיו, חמש עשרה אחוז מהמשקל שלי וחמש עשרה אחוז מהמשקל של חבר שלי, הוא לא אותו חמש עשרה אחוז, והכמות שאני נדרש להביא היא לא בהתאם שלי, היא בהתאם לבית ספר.

מיכאל מלכיאור: אז זהו, אני לא מבין.

מיכאל מלכיאור: אתם עברתם מכיתות למשקל גוף.

עירית לבנה: חמישה קילו לילד בכיתה גימ"ל.

עירית לבנה: אז יש ילד בכיתה גימ"ל במשקל כזה, ויש ילד בכיתה גימ"ל במשקל אחר.

מיכאל מלכיאור: אבל עירית, אף מורה לא יגיד – אתה שישים, אז תביא תשע קילו, ומי שיושב לידך יביא אחרת.

מיכאל מלכיאור: זה הרי לא עובד ככה.

עירית לבנה: לא זה בסדר, ולא זה בסדר.

עירית לבנה: המשקל של חמש עשרה אחוז ממשקל הגוף זה על סמך מחקרים רפואיים.

מיכאל מלכיאור: אבל זה שאתם שיניתם, זה עוד לא גורם לכך שזיו והחברים שלו מרגישים את השינוי הזה.

מיכאל מלכיאור: לכן צריך לעשות דברים אמיתיים.

עירית לבנה: הדברים הם אמיתיים.

עירית לבנה: מעבר לזה יש לנו בעיה.

זיו חן: דיברתם גם על ספרים עבים.

זיו חן: אני יודע שבחטיבות הביניים והתיכונים ספרי האזרחות וספרי ההיסטוריה, כל ספר שוקל המון, ואם יש לי באותו יום גם היסטוריה וגם אזרחות.

מיכאל מלכיאור: אין לכם כריכה עבה?

זיו חן: יש לנו כריכה עבה.

מיכאל מלכיאור: עירית, את שומעת?

מיכאל מלכיאור: יש להם כריכה עבה, וזה בלי תורה ודברים כאלה.

זיו חן: ויש לנו ימים שיש לנו גם ספרות, גם אזרחות.

עירית לבנה: יש לכם בבית ספר שבו אתה לומד תאי איחסון?

זיו חן: יש תאי אחסון אבל הם עולים כסף, וגם הם לא נמצאים.

זיו חן: בחטיבת ביניים יש ובתיכון אין.

זיו חן: עכשיו, יש ימים שאני צריך להביא גם אזרחות וגם היסטוריה, וגם שני ספרים במתמטיקה, שיש לי שני נושאים במתמטיקה, שכל אחד למד בספר אחר.

זיו חן: כלור, צריך גם לתת על זה את הדעת.

זיו חן: אם מדברים על לוקרים, אז גם איזה שהיא עזרה במימון, אולי הרשויות המקומיות אם זה יעוגן בחקיקה, אז אולי יעזור.

זיו חן: אני יודע שבהרבה מקומות, הרבה מועצות תלמידים בבתי הספר לקחו את הנושא הזה על עצמם, דיברו עם החברות וניסו להוזיל את העלויות.

זיו חן: אבל אם יש פה משהו שהוא ברמת חקיקה, ואם צריך פה שיתוף פעולה שלנו, של מועצת הנוער הארצית, אולי נוכל לקדם משהו.

מיכאל מלכיאור: עכשיו, התלמידים שיש להם תאי אחסון, הם לא סוחבים ספרים?

זיו חן: סוחבים, כי יש לי שיעורי בית, איך אני אעשה אותם?

מיכאל מלכיאור: זהו בדיוק.

עירית לבנה: זה בכל זאת פחות.

עזמי בשארה: השאלה היא אם בכל המקצועות יש צורך בספר.

אתי בנימין: אני אתי בנימין מארגון ההורים הארצי.

אתי בנימין: אני קודם כל מברכת את חבר הכנסת בשארה על הדיון הזה, ואני מקווה באמת שנצא מהדיון הזה עם המלצות.

אתי בנימין: כמו שאני מכירה את עצמי כפעליה במערכת החינוך, אני כבר שלוש שנים חוזרת לפה, כל פעם על הנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: את רואה שאנחנו מנסים לטפל פה.

אתי בנימין: אני יודעת, אני מוכנה לבקר ואני מוכנה לרדת במשקל כמו הילד הזה, אני מוכנה כל כך מהר לבוא לפה כל יום לכנסת, רק לרדת במשקל בצורה הזאת.

אתי בנימין: אז ככה – בנושא הזה – מרכז השלטון המקומי הקים ועדה שנקראת ועדת "ילקוט" כבר בשנת 1997.

אתי בנימין: ועדת ילקוט המליצה את ההמלצות שלה, וחלק מההמלצות זה גם באמת התקנת תאים אישיים בבתי הספר.

אתי בנימין: המרכז לשלטון מקומי הוציא מכתבים בינואר 2004 לכל הרשויות המקומיות המלצה, להתקין בכל בתי הספר את התאים האישיים.

אתי בנימין: שום דבר לא נעשה מזה, שום דבר כמובן גם לא נעשה עם המלצות ועדת ילקוט.

אתי בנימין: הועדה שישבה בועדת החינוך שאני הייתי שותפה לה, גם המליצה למנכ"לית משרד החינוך בפברואר 2004 את ההמלצות שלה, חלקן גם להתקין תאים אישיים בבתי הספר, שום דבר לא נעשה עם זה.

אתי בנימין: חברים, אנחנו דשים.

אתי בנימין: אנחנו כל הזמן מדברים ומגיעים לאותן עצות ובסופו של דבר שום דבר לא קורה.

אתי בנימין: ההתקנה של הלוקרים בבתי הספר, אני כיושבת הראש של ארגון ההורים בירושלים, עושה את הכל כדי שפה בבתי הספר בכל ירושלים יהיו אצלנו הלוקרים.

עירית לבנה: ויש?

אתי בנימין: בחלק מאוד גדול של בתי הספר בירושלים יש לוקרים ואנחנו פתרנו את הבעיה, אנחנו הוזלנו את זה לתלמידים על ידי זה, שכל שני תלמידים לוקחים לוקר.

אתי בנימין: ובירושלים אנחנו משלמים נאה ארבעים שקל ללוקר, כל שני תלמידים שלוקחים, זה שבעה שקלים לחודש, זה שבעים שקל לתלמיד, שבעה שקלים בחודש.

מיכאל מלכיאור: אבל את רואה פה את מתן, הוא תלמיד ירושלמי, וזה עולה לו מאה ושמונים שקל.

אתי בנימין: אני כמובן שמעתי, ואני אגש לאמא אחר כך, ואני רוצה לדעת מי דרש מאה שמונים שקל, כי עוד פעם אני אומרת לך, אצלנו משכירים במאה ארבעים שקל לוקר בירושלים, וצריך לבדוק את העניין הה.

אתי בנימין: אבל עוד פעם – ההתקנה של תאים אישיים, הילדים שלי, איך אמרת?

אתי בנימין: אנחנו מסיעים את הילדים שלנו, אני הייתי מסיעה אותם ולוקחת אותם, ומחזירה אותם, וסוחבת את הילקוט על הגב.

מיכאל מלכיאור: אז מה שאת מציעה זה חקיקה, ובנושא של תאי האחסון, שנמקד אותם בזה.

אתי בנימין: אל"ף חקיקה בנושא של אחסון תאי אחסון, ובי"ת ליישם את ההמלצות שכבר הומלצו על ידי משרד החינוך ולחלק את הספרים העבים לחוברות קטנות יותר, דפים יותר דקים.

מיכאל מלכיאור: אבל את זה אתם צריכים לפתח.

עזמי בשארה: מה שאתם צריכים לעשות, הספר צריך להשאר בבית, בכיתה לא צריך אותו כל כך, צריך את הדפים שעובדים עליו.

אתי בנימין: הערה אחרונה שרציתי לומר.

אתי בנימין: תראו – כשמנהל בית ספר בונה את מערכת השעות בתחילת שנה, הוא לא בונה אותה לפי הכובד של הילקוט שהילד צריך לסחוב.

אתי בנימין: אז בואו ניקח את זה לתשומת ליבנו.

סוזן לימון: אני רוצה לתת קצת מידע על הנעשה בארץ.

סוזן לימון: אני סוזן לימון מ"מכבי שירותי בריאות", ולפני כן עבדתי במשרד הבריאות ובשנת הלימודים ב-2001-2002 במכון המרכז עשינו סקר של גורמי סיכון לכאבי גב, בבתי ספר יסודיים.

סוזן לימון: ויש לנו מידע ממאה ואחד בתי ספר, שזה מכסה עשרת אלפים תלמידים מכל המגזרים.

סוזן לימון: ומה שאנחנו מצאנו באמת, זה שבכיתות הנמוכות דווקא, כמעט מחצית התלמידים סוחבים יותר מחמישה עשר אחוז ממשקל גופם, ובכיתות היותר גבוהות – כיתה דל"ת עד ו"ו – שליש מהתלמידים.

סוזן לימון: זאת אומרת שהילדים הגדולים יותר דווקא, סוחבים פחות מהילדים הצעירים.

סוזן לימון: אנחנו מצאנו באותם מאה בתי ספר, שבשבעים אחוז מהם, יש איזה שהוא סידור לאיחסון ספרים בבית ספר, בין אם זה לוקרים ובים אם זה תאים בכיתות.

סוזן לימון: אבל אנחנו לא מצאנו קשר בין הימצאות הסידור לבים משקל התיקים שהילדים סוחבים.

סוזן לימון: זאת אומרת שגם אם יש תא, זה לא מבטיח שהילד ייקח פחות.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת שאף על כך שבשבעים אחוז יש תאים, אז למעלה מחמישים אחוז מהתלמידים הקטנים סוחבים יותר ממה שמותר.

סוזן לימון: כן.

מיכאל מלכיאור: אז זה אומר שהתא זה לא הפתרון.

סוזן לימון: זה לא הפתרון הבלעדי.

גילה פינקלשטיין: צריך גם להשגיח שלא ייקחו בתיק דברים מיותרים.

סוזן לימון: יש לי כאן המלצות נוספות, שבאמת חלק מהם זה הכריכה העבה והדפים העבים.

סוזן לימון: הדבר השני, שחייבים להגביל את המורים למספר הספרים שדורשים מהילד.

סוזן לימון: לדוגמא, המורה לאנגלית יכולה לבקש ספר לימוד באנגלית, מילון, חוברת עבודה ועוד איזה ספר נוסף.

סוזן לימון: ארבעה ספרים למקצוע אחד, כשזה לא המקצוע היחידי באותו יום.

סוזן לימון: המורה למדעים יכולה לבקש את אותו הדבר.

סוזן לימון: מורה לגיאוגרפיה, יש גם ספר וגם אטלס, וגם עוד לפעמים איזה חוברת, זאת אומרת שצריך להגביל את מספר הספרים לנושא, וגם שכשמרכיבים את מערכת השעות, כמה שזה קשה ומלא אילוצים, חייבים גם לקחת בחשבון את המשקל של היום.

סוזן לימון: כי הילדים יודעים יפים מאוד – כמו שאתה שקלת את הילקוט, אפשר לקחת את המורות של כיתה בי"ת, לקחת את המערכת, לשקול את הספרים ולראות אם יום דל"ת הוא יום כבד.

מיכאל מלכיאור: כן, אבל אז צריך להכניס את זה כדבר קבוע של אחריות המורים.

גילה פינקלשטיין: מה זאת אומרת, זו אחריות של הורים, של מורים.

מיכאל מלכיאור: אם זה יהיה אחריות של כולם, זה לא יהיה אחריות של אף אחד.

עירית לבנה: מורים והורים.

מיכאל מלכיאור: בסדר.

מיכאל מלכיאור: אבל צריך פה להטיל את האחריות.

מיכאל מלכיאור: ברור שצריך שלכולם תהיה מודעות לזה, אבל צריך פה לדעת מי האחראי, ועם מי אני יכול לבוא בחשבון על זה שיותר מחמישים אחוז סוחבים יותר ממה שמותר.

גילה פינקלשטיין: תראה, בבית ספר המורה אחראי, בבית ההורה אחראי.

גילה פינקלשטיין: יש שותפות.

גילה פינקלשטיין: האחריות היא על שניהם.

גילה פינקלשטיין: בבוקר ההורה צריך לראות שהילד יוצא מהבית, לבית ספר הוא מגיע והמורה צריך להיות מודע.

גילה פינקלשטיין: לא ייתכן שמורה לא ראתה.

גילה פינקלשטיין: אני לא יכולה להרים את התיק הזה.

גילה פינקלשטיין: זה קשה לי.

גילה פינקלשטיין: אז מה?

גילה פינקלשטיין: מורה לא רואה?

גילה פינקלשטיין: בוודאי שהיא רואה.

מיכאל מלכיאור: עובדה שיותר מחמישים מהתלמידים סוחבים יותר מהמקסימום.

מיכאל מלכיאור: זה לא המינימום, מהמקסימום שמותר להם.

מיכאל מלכיאור: אז כנראה שזה לא עובד.

מיכאל מלכיאור: לכן אני לא מסתפק בזה שנעלה את המודעות ושכולם אחראיים.

מיכאל מלכיאור: כי אם אנחנו נסת

מיכאל מלכיאור: פק בזה, אז ניפגש בעוד שנתיים עוד פעם.

גילה פינקלשטיין: נכון, עובדה שדנו בנושא הזה בועדת חינוך בשנה שעברה, ואין שום התקדמות.

זאב דורות: זאב דורות יושב ראש ארגון המנהלים היסודיים.

זאב דורות: אני מציע להקשיב טוב טוב לחברת הכנסת פינקלשטיין על מה שהיא אמרה.

זאב דורות: יכולות גם לצאת הוראות מטעם משרד החינוך שלא צריך ארבעים אטלסים לסחוב בכיתה.

זאב דורות: לא צריך ארבעים אטלסים ולא צריך ארבעים מילונים.

זאב דורות: אפשר לתת הוראות בבית ספר על איסור של דבר כזה.

זאב דורות: כלומר, כל הספרים האלה לא צריך לסחוב אותם הלוך וחזור.

זאב דורות: הם צריכים להישאר בכיתה.

זאב דורות: אני מתוך ניסיוני – לוקרים טובים לבתי הספר העל יסודיים, והם עולים, בשכירות בדרך כלל.

זאב דורות: בבתי הספר היסודיים אני בדקתי בשלוש השנים האחרונות, יש לי בית ספר גדול של עשרים ושש כיתות, פתרתי כמעט את הבעיה לגמרי.

זאב דורות: ישנן עגלות עם מגירות, וזה זול.

זאב דורות: וכל כיתה כזאת יכולה להיות מצויידת, ולכל תלמיד יש עגלה עם מגירה כזאת.

זאב דורות: והוא משאיר בבית הספר ולא לוקח בכלל הביתה.

זאב דורות: פתרתי את הבעיה הזאת כי זה היה לי אכפת, וכמעט שאין תלונות בבית ספרי.

זאב דורות: אפשר להציע את זה בבתי הספר, ותוך – זה לא ייפתר תוך שנה, זה תוך שנתיים-שלוש, אבל זה מלווה את הילד מכיתה אל"ף, עד כיתה ו"ו במקרה זה, וכך הלאה.

זאב דורות: לכן זו הוצאה חד פעמית, אם כל כיתה תצטייד בדברים האלה.

זאב דורות: ואפשר להציע שתוך שנה-שנתיים יימצא המימון, וכל כיתה תהיה מצוידת בזה.

זאב דורות: ותלמידים עוברים מכיתה לכיתה, הכיתה היא זאת שמצויידת, כך שלא צריך להשקיע בכל שנה מחדש להבדיל מהלוקרים.

מיכאל מלכיאור: יש בכל הכיתות מקום לארבעים כאלו?

זאב דורות: כן.

זאב דורות: בכיתה תיקנית יש.

זאב דורות: כיתה תיקנית בגודל של ארבעים ותשעה מטר מרובע יש מקום לארבעים כאלו.

זאב דורות: אבל כאשר יש כיתות קטנות ותנאים לא טובים, אז יש בעיה.

אבי גור: אני מרכז את נושא הבריאות בארגון המורים הארצי.

אבי גור: אני רוצה להגיד תודה לשלושת חברי הכנסת שעוקבים אחר הנושא הזה גם בוועדות אחרות.

אבי גור: אני חושב שגם עירית לבנה הרימה את הנושא הזה במשרד החינוך, כי לא היה חוזר מנכ"ל בנושא הזה לפני שהיא הייתה, אבל אני חייב להסכים עם מה שאמר נציג המנהלים.

אבי גור: חייבים להתייחס למה התלמיד מקבל בסוף.

אבי גור: זה שבבית ספר שלו ובבית ספר שלי יש לנו מודעות ופתרנו את הבעיה, זה לא מספיק.

אבי גור: אנחנו צריכים גם לדאוג להורים חלשים ולמורים חלשים שלא יכולים לדאוג, ולדאוג פירושו חקיקה ותקן.

אבי גור: תקן של הלוח בכיתה למשל השתנה בשנים האחרונות.

אבי גור: למה שהתקן של הנושא של המשקל לא יישתנה?

אבי גור: שיהיה בכיתה אפשרות לאחסן ספרים, ובנוסף לזה שתהיה מודעות, כמו שאתה אמרת הרב מלכיאור, שתהיה אחריות בבית הספר, כמו שבבית זה ידוע שיש אבא ויש אמא.

אבי גור: זה ידוע, זה שני שמות.

אבי גור: בבית הספר, הציעה כאן חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, יש אחריות של מחנך ויש אחריות של מנהל בית ספר, וזה צריך לבוא בכתובים.

אבי גור: ועדת דוברת עשתה שינוי בועדת החינוך.

אבי גור: התחילה לדרוש את הדברים לפי יעדים.

אבי גור: אני מציע בסיכום, שבהצעת הסיכום, אנחנו נבקש שיפתרו את הבעיה מבחינת אחסון ושתהיה מחוייבות של מנהל בית ספר, בהכנות לשנת הלימודים, את משקל הילקוט לפי התכנון שלו ואת הביצוע של זה.

עזמי בשארה: בשביל שנת הלימודים הבאה עכשיו צריך להתחיל.

עזמי בשארה: ניפגש אחר כך לפני הקיץ, לקראת ספטמבר, ושום דבר לא ייעשה.

עירית לבנה: בטח שעכשיו.

אבי גור: אבל צריך להתחשב גם במה שנציג המנהלים אמר.

אבי גור: לפרוס את זה על כמה שנים ולפתור את הבעיה.

זיו חן: רק משהו קטן אני רוצה להוסיף בהקשר למה שנציג ארגון המנהלים אמר, הרבה מאוד מורים דורשים ספר על כל תלמיד.

זיו חן: אם זה מילון ואם זה משהו אחר.

זיו חן: והרבה מאוד מורים מוציאים את התלמידים שלהם מהכיתה אם אין להם ספר.

גילה פינקלשטיין: אבל אם אתה קונה בתחילת השנה בצורה מרוכזת ספר, מילון, אטלס, ויש לך ספריה כיתתית, מילון ואטלס, ספרים עתירי משקל בספריה הכיתתית, אתה לא צריך להביא את המילון.

גילה פינקלשטיין: תשאיר אותו בבית.

קריאה: המורה לא תמיד מוכן לזה.

קריאה: הוא צודק.

גילה פינקלשטיין: קניה מרוכזת של ספרים עתירי משקל שהם נמצאים בספריה הכיתתית, לא צריך לסחוב אותם יום יום.

עזמי בשארה: הוא אוצר שיש מורים עתירי בקשות.

מיכאל מלכיאור: האמא של מתן, אפרת רוצה להעיר משהו.

מיכאל מלכיאור: בקשה.

אפרת: הוזכרו פה הורים, אז אני מרשה לעצמי לציין את הצד של ההורים.

אפרת: אני חושבת שהפתרון הוא במודעות של המורים.

אפרת: באמת – מורים דורשים שתלמידים יביאו ספרים, מורים דורשים שתלמידים ייקחו את הספרים כדי להכין שיעורי בית ויביאו אותם למחרת לבית הספר כדי לבדוק את שיעורי הבית, וזה גם ספרי לימוד וגם חוברות עבודה, וגם הצטברות של כל הדברים.

אפרת: אני יודעת שבבית ספר של מתן, ויש לי שם עוד ילד.

אפרת: בכיתות הנמוכות המורה אומרת במפורש מה אפשר להשאיר ומה אפשר לקחת.

אפרת: בכיתות הגבוהות זה לא נעשה.

אפרת: או שסומכים על התובנות של התלמידים – שיטה שלא מוכיחה את עצמה, או שפשוט אין להם פתרון והם כן דורשים את הדברים.

אפרת: ואני פשוט חושבת שאם למורים גם בכיתות הגבוהות תהיה מודעות למשקל של הדברים, ובאמת שלא צריך לקחת כל ספר פעמים הלוך ושוב, אז באמת זה הפתרון.

אפרת: כי הלוקרים זה לא פתרון לילדים שלא יודעים איך להשתמש בהם.

אפרת: הם יודעים שיש לוקר, אבל הם צריכים לקחת את הספרים כי יש להם שיעורי בית, אז הם צריכים את הספר למרות שהן יכולים להשאיר אותו.

אפרת: המודעות היא לפי דעתי חשובה.

מיכאל מלכיאור: מודעות זה נכון, אבל זה לטווח הרחוק.

אפרת: בסדר, אז יש חוזר מנכ"ל, שמחלחל, ושלא יישאר ברמה של המנהלים, ואז אולי זה יעזור.

מרים הר-לב: שמי מרים הר-לב, אני מנהלת מעבדה לטקסטיל במכון התקנים, ואני האחראית על בדיקת ילקוטים.

מרים הר-לב: כבר שנה שעברה בועדת החינוך של הכנסת ב-25.11.03 כבר נקבע שלפחות צריך לדאוג לכך שהילקוט יהיה תקין.

מרים הר-לב: שאם כבר מבקשים כל כך הרבה ספרים, ואם גם כך המשקל יהיה חמש עשרה אחוז ממשקל הילד, כפי שקובע התקן, אז לפחות הגב של הילקוט.

מיכאל מלכיאור: אז לפחות שהחריגה תהיה תקנית.

מרים הר-לב: לא.

מרים הר-לב: זאת אומרת שלפחות הילקוט יהיה תיקני, יהיה לו גב קשיח, יהיה לו מספיק רוחב ויהיה לפחות מתאים לגב של הילד.

מרים הר-לב: וכבר אז בועדה הזאת הייתה פניה למשרד התמ"ס של אז – התמ"ת של היום, שהתקן הזה של הילקוטים יוכנס כתקן רישמי, ולפחות כל הילקוטים יתאימו לאותו תו תקן של מדינת ישראל.

מרים הר-לב: אני חושבת שאולי מפה גם תצא דרישה כזאת.

עירית לבנה: אני יודעת שהם גם התחילו את התהליך.

עירית לבנה: אני חתמתי שאני מסכימה, אבל אני לא יודעת איפה זה תקוע, אבל משרד התמ"ת התחיל את המהלך הזה.

מרים הר-לב: אני מאוד מבקשת שמפה תצא הבקשה, כדי שזה באמת ייתבצע.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נתייחס לזה באמת.

מיכאל מלכיאור: תודה, כן.

ברי קנישקבי: שמי ברי קנישקבי מהמחלקה לאם ולילד המתבגר במשרד הבריאות.

ברי קנישקבי: עלתה השאלה כבר כמה פעמים מי אחראי בכל בית ספר לדאוג שמה שנציע יתקיים, ואני חושב שכמו שהיום יש אחראית על הנושא של מניעת עישון, אולי יכול להיות אחראי על הנושא הזה או אחראי בשילוב של נושאים אחרים, עם תפקיד מוגדר שידאג שמה שנציע יתקיים.

מיכאל מלכיאור: או.

מיכאל מלכיאור: קי.

מיכאל מלכיאור: רעיון טוב, אבל אני רואה שעירית לא אוהבת את הרעיון הזה.

עירית לבנה: לא, אוהבת מאוד, אבל יש אצל המנכ"לית מכתב בנושא של אדם שירכז את כל הנושא.

עירית לבנה: זה לא הנושא של מניעת עישון לחוד וילקוטים לחוד.

עירית לבנה: בואו נראה.

עירית לבנה: זה נכון בגישה, אבל הוא גם לא יכול לבדוק שלוש מאות וחמישים תלמידים.

מיכאל מלכיאור: נכון, אבל הוא יכול לדאוג שלפני פתיחת שנת הלימודים, שהמנהל והמורים, יש הרי הכנה לשנת הלימודים, ואם ייבדקו בשבוע הראשון טוב, אז דווקא אז הדברים נכנסים.

מיכאל מלכיאור: השאלה היא אם הכתובת צריכה להיות מי שאחראי על הבריאות או מנהל בית ספר.

עירית לבנה: זה גם וגם.

עירית לבנה: אני אומרת שזה שותפויות.

עירית לבנה: אין הנחיות.

עירית לבנה: אני רוצה לומר עוד כמה דברים.

מיכאל מלכיאור: כן בבקשה.

עירית לבנה: לגבי החקיקה – יש בנושא של מה שאני חושבת שמעבה צריכה מעבר לזה.

עירית לבנה: כשנבנים בתי ספר חדשים, כמו שיש תקינה מאוד ברורה לגבי שטח שירותים, מספר שירותים, אז בבניה ובתכנון של בתי הספר החדשים, הנושא של תאי אחסון ייכנס build in למרחב כיתה, ואז לא יהיו קודם כל בעיות של בטיחות ששמים כל מיני תאים או עגלות שיכולות להוות קודם כל מפגע בטיחותי ואים מקום, ולבדוק עם אגף הבינוי אצלנו, ואם זה ייצא מפה אז באמת – אם יש שטח מסויים, מה המגבלות של אגף הבינוי להכניס עגלות לסך שטח של כיתה, כדי שזה לא ייפגע בתקנים הקיימים כיום ובטח שזה לא יהווה מפגע.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים להגיע לשלב של סיכומים.

קריאה: עוד רעיון אחד קטן.

קריאה: היה בבדיקה במשרד החינוך, במשך השנים אפשר להעביר את כל הספרים לתוך דבר אחד קטן כזה.

קריאה: והילד יכול לקרוא בזה ולהשתמש בזה במקום כל הספרים.

קריאה: הרעיון הזה בשלב הזה תקוע עקב בעיות של תגמולים.

קריאה: אם אפשר, אז גם שתצא קריאה שזה ייבדק פעם נוספת.

עזמי בשארה: אני גם לא מבין, גם החמרות עבודה.

עזמי בשארה: הרי כולנו היינו באוניברסיטה.

עזמי בשארה: למה בכל ההרצאות השתמשנו באותה מחברת?

עזמי בשארה: אני אומר, השתמשנו באותה מחברת, רשמנו את כל העמודים, ואחר כך הגענו הביתה וסידרנו את הדפים במחברות האחרות.

עזמי בשארה: אבל באוניברסיטה הייתה לנו רק מחברת אחת שרשמנו עליה את כל הנושאים, ובבית חילקנו את זה לתיקים.

עזמי בשארה: למה בבית הספר צריך מחברת לכל נושא?

עזמי בשארה: לא מובן לי?

עזמי בשארה: הרי אפשר להשתמש במחברת אחת למשך כל היום.

עזמי בשארה: לא מובן לי הרעיון של מחברות עבודה.

עזמי בשארה: לפי דעתי זה סתם הרגל פרימיטיבי.

עזמי בשארה: כמה מחברות לקחנו להרצאה באוניברסיטה?

עזמי בשארה: עשר מחברות להרצאה אחת.

אתי בנימין: חבר הכנסת בשארה, אני חייבת להגיד לך, שכשבאה מורה למדעים ואומרת שכל תלמיד יביא קלסר אחד גדול, עם עשר דפי פוליו, כי אני חייבת לחלק את זה לנושאים.

אתי בנימין: את הקלסר הזה עם הנושאים צריך לסחוב כל יום לבית הספר.

אתי בנימין: אבל זה רק מקצוע אחד.

מיכאל מלכיאור: בואו ננסה להגיע לשלב של סיכומים, החלטות והמלצות.

מיכאל מלכיאור: אני מציע, בהסכמת חבריי, עמיתי חברי הכנסת בועדה: קודם כל בואו נגיד את הדברים שהם מוסכמים על כולנו וצריך פשוט לעשות אותם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נבדוק עם משרד התמ"ת לגבי תו התקן לילקוטים ופיקוח שלא יוצאו למכירת במדינת ישראל תיקים שהם לא לפי תו התקן.

עירית לבנה: במידה ומדובר בילקוט תלמיד.

עירית לבנה: כי יש ילקוט שלא מכנים אותו ילקוט תלמיד, ואז הם עוקפים.

גילה פינקלשטיין: אז צריך לכתוב "תיק תלמיד בעל תו תקן ישראלי".

מיכאל מלכיאור: טוב, זה דבר פשוט.

מיכאל מלכיאור: דבר שני – לגבי בתי הספר החדשים שייבנו, אנחנו מקווים שייבנו מהר, כי אנחנו במצב שכל בתי הספר הן במצב של עולם שלישי פה, שיהיו בבתי הספר החדשים את המרחב הדרוש, ככה שיהיו באופן קבוע שבונים בית ספר חדש, שיהיו תאי אחסון בכל הכיתות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשקול עכשיו, אני מציע חקיקה פרטית, אם לא חקיקה של משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, אנחנו ניזום את זה כחקיקה פרטית, או קביעת תאי אחסון בכל בתי הספר בתשלום ציבורי, ויגיעו גם להסדרים של פריסת התשלומים על פני כמה שנים, ובמקום שזה מאוד זול, הרי זה לא צריך להיות רק מתקציב משרד החינוך, אלא מהרשויות המקומיות ומשרד החינוך וכולי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעשה חקיקה בנושא הזה, ואנחנו נעשה את זה מיידית, ככה שהדבר הזה ירוץ.

מיכאל מלכיאור: אז יכולים להיות תאים, או מה שהוא אמר –עגלות.

מיכאל מלכיאור: סוג של אחסון בתאים בבתי הספר, וכמובן צריך לערב את הרשויות המקומיות בעניין.

מיכאל מלכיאור: מעבר לזה, אנחנו עומדים על כך שיעבדו יותר במשרד החינוך על כך שלא יהיו ספרים עם כריכה קשה, ושיחלקו את ספרי הלימוד בחוברות וספרים יותר דקים.

עירית לבנה: על זה עובדים.

מיכאל מלכיאור: אני יודע שעובדים, אבל צריך לעבוד יותר קשה בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: עובדה שהיום ילד עדיים צריך לסחוב ספרים בכריכה קשה.

מיכאל מלכיאור: מעבר לכך, לגבי האחריות הכוללת.

מיכאל מלכיאור: ברור שהאחריות, כמו שאמרה חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, היא גם על ההורים, גם על המנהל וגם על ההורה, אבל אנחנו חושבים שצריך לחדד לקראת שנת הלימודים הבאה, לחדד אחריות בבית הספר, ושהדברים ייעשו, שתעשה בדיקה בכל הכיתות לגבי המשקל של הילדים, לדעת שהמשקל הזה זה משקל מקסימום, וגם להקפיד על דרך הלבישה של הדברים.

מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד – מה ששמענו בהתחלה מהרופא פה, היו דברים מאוד קשים, כי אני לא הייתי מודע לזה.

מיכאל מלכיאור: אני הייתי מודע לזה שאדם יכול, שילד יכול להינזק בגב, ולפי מה שאמרה גם חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, על אחד מהמחקרים שם שטרם קבעו, אז חלק מהפגיעות שם זה בגלל שנופלים על התיק, או שזורקים תיק אחד על השני או דברים כאלו.

מיכאל מלכיאור: מה ששמענו פה זה דברים הרבה יותר קשים.

מיכאל מלכיאור: זה דברים שפוגעים בכלל המערכת של העצבים, זה מביא להיפראקטיביות.

מיכאל מלכיאור: זה גם צירוף של משקל עם תיק עם דברים אחרים, עם ילד שלא בחוד שדרה ישר, אז אנשים לא מודעים לזה, וזה לא בא לידי ביטוי, זאת אומרת שזה חמש עשרה אחוז למי שהוא ישר.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע כמה ישרים יש פה.

מיכאל מלכיאור: בין התלמידים בטוח יש פה, אבל לא בין חברי הכנסת.

מיכאל מלכיאור: ולכן אני אומר שאנחנו צריכים לדעת שהנזקים פה הם הרבה יותר רוחביים ממה שאני לפחות הייתי מודע לזה לפני הישיבה הזאת, ואני חושב שגם אם מסבירים למנהלים שיהיו להם הרבה פחות תלמידים היפראקטיביים ובכלל זה ישנה את האווירה בבית הספר, אני באמת חושב – ראינו את זה פה.

מיכאל מלכיאור: הנזק שנעשה הוא לא רק לעמוד השדרה, ולכן אני חושב שצריך להיות מודעים לכך שאם מקפידים פה, אז יש בהחלט אפקט מצטבר וטוב לתלמידים, חוץ מהעומס והסבל הפיזי האנושי שצריך לסחוב תיק כזה כל יום.

מיכאל מלכיאור: אז אנחנו מבקשים גם פה לחדד מאוד לפני שנת הלימודים הבאה, שתהיה בדיקה מקיפה יחד עם ההורים, יחד עם בתי הספר, וגם אם יהיה עוד הורה או מורה בבית הספר חוץ מהמנהל שהוא מודע לעניין הזה, אז אני חשוב שהתוצאה תהיה אחרת, ונשתף גם את מועצת התלמידים בזה, אם מועצת התלמידים בבית הספר תקפיד על זה, אז זה כבר הופך להיות נושא שבא גם למודעות של התלמידים, בוודאי התלמידים היותר גדולים, שהם יכולים גם להגיד דברים בנושא ולהיות שותפים לעשייה נכונה בתחום הזה.

קריאה: לצורך הפרוטוקול צריך גם להוסיף את הפרמטר של משקל התיק, משקל הילקוט לצורך תו התקן, מסתבר שזה לא קיים במשרד התמ"ת, וחשוב שזה יופיע בפרוטוקול.

קריאה: כשהם קובעים תו תקן של ילקוט, הם לא לוקחים בחשבון את הפרמטר של משקל הילקוט.

מיכאל מלכיאור: שמשקל הילקוט יהיה חלק מהתקן?

מיכאל מלכיאור: טוב.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה ברור, אבל אם זה לא קיים בתמ"ת, אז ראוי מאוד שזה יהיה.

מיכאל מלכיאור: רק לגבי ההחלטות, גילה, יש לך דברים נוספים?

גילה פינקלשטיין: לא הזכרנו הקמת ספריות כיתתיות.

גילה פינקלשטיין: שספרים כבדים כמו אטלס, מילון, שתהיה מערכת כפולה של ספרים, ולכל כיתה תהיה ספריה כיתתית ובכל תחילת שנה ייקנו באופן מרוכז את הספרים הכבדים, ובכל כיתה יהיו הספרים הכבדים, כמו חומש, בראשית.

גילה פינקלשטיין: הוא חוץ מזה מביא גם ספר בראשית או ויקרא, מה שהוא לומד תורה, אז שויקרא יהיה לו גם בבית, וגם בבית הספר בספריה הכיתתית.

גילה פינקלשטיין: מערכת כפולה של ספרים שיש לך ספריה כיתתית.

מיכאל מלכיאור: אז זו שאלה מי צריך לשלם על הספרים.

קריאה: הרי עוד כמה שנים תלמידים לא יבואו לבית הספר והם ילמדו למידה מרחוק דרך המחשב.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע אם זה דבר טוב או לא טוב.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ניקח את זה גם בחשבון שדברים שאפשר בספריה כיתתית, זה במיוחד בספרים כמו אטלסים, הדברים היותר כבדים שגם לא חייבים להיות אצל כל תלמיד, אלא מספר תלמידים יכולים להשתמש בהם.

גילה פינקלשטיין: מחברות תיקניות.

גילה פינקלשטיין: שלא ייקנו מחברות כפולות, כבדות סתם להכביד.

מיכאל מלכיאור: טוב, אנחנו כללנו את זה בהמלצות, ואנחנו ניגש לחקיקה בעניין.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לכולכם על ההשתתפות.