הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 16, פרוטוקול מספר 93, 2004-11-09 11:00

מיכאל מלכיאור: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: הישיבה הזו היא מעבר לישיבה רגילה, בנושא שאנחנו מטפלים בו.

מיכאל מלכיאור: זו גם ישיבה חגיגית שאנחנו מקיימים לציון 90 שנה לפעילות של הג'וינט, פעילות שהיא לא רק בישראל אלא בכל העולם, בהרבה מאד מדינות – למעלה מ- 40 מדינות.

מיכאל מלכיאור: כל מי שעסק בעולם היהודי לפחות מאז תקופת מלחמת העולם הראשונה יודע על המשמעות והתרומה של הג'וינט במיוחד בנושא החברתי, בכל רחבי העולם.

מיכאל מלכיאור: אני בין אלה שסבורים שהעתיד שלנו, גם כעם יהודי וגם כמדינת ישראל, שכולל, כמובן, גם את ציבור המיעוטים בישראל, שהעתיד ייקבע קודם כל ביחסים החברתיים בינינו.

מיכאל מלכיאור: אין שום ספק שהתרומה של הג'וינט היא משמעותית מאד.

מיכאל מלכיאור: יחד עם זה צריך להגיד שזה לא צריך לפתור את מדינת ישראל מלעשות את חובותיה.

מיכאל מלכיאור: זה לא תחליף למדינה.

מיכאל מלכיאור: לפעמים מגיעים למסקנה שזה תחליף.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נגיע לשאלה הזו בהמשך.

יעקב מרגי: כמו שאחד בא לסייע ובסוף הוא זקוק לעזרה.

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: וכמובן – שהפעילות של הג'וינט, מאז שפרופ' ורבורג התחיל, בנובמבר, 1914, וכל הסיפור ידוע, הדברים מאד השתנו, וכל הזמן צריכים להיות עם האצבע על הדופק לגבי השאלה איפה הצרכים הכי גדולים, איפה למקד את הפעילות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לומר שמאד שמחתי שבחרנו דווקא בנושא הזה בשביל לחגוג עם הג'וינט בוועדה לזכויות הילד, בעניין של מה קורה בנושא של החינוך בגיל הרך במגזר הערבי במדינת ישראל, כי זה דבר יחסית חדש, והג'וינט פה הוא גם חלוץ בתחום הזה, להבין שהעולם היהודי יבין שהשוויון, שוויון הזדמנויות וההשקעה במגזר הערבי פה זה עניין גדול מאד של העולם היהודי.

מיכאל מלכיאור: זה דבר שלא היה מובן מאליו.

מיכאל מלכיאור: יש עדיין יהודים בעולם, שמשום מה חושבים שמדינת ישראל נמצאת באיזשהו מקום בין מקסיקו לקנדה, בערך.

מיכאל מלכיאור: מתברר שאנחנו לא נמצאים שם, ושאנחנו נמצאים פה, עם השכנים שיש לנו פה, מסביב, ואנחנו נהיה פה, לדעתי – לעולמי עד – ואני מאמין בזה באמונה שלמה, ויחד עם זה יש לנו בתוך מדינת ישראל אוכלוסייה של מיעוט אתני, תרבותי ולאומי.

מיכאל מלכיאור: ההשקעה של העולם היהודי במיעוט הערבי פה, כדי להגיע לשוויון הזדמנויות – ואני שוב אומר:

מיכאל מלכיאור: זה לא מוטל רק על הג'וינט, זה מוטל קודם כל על מדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: לצערי, מדינת ישראל לא עושה מה שהיא צריכה, בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: אז טוב שיש לנו חלוצים לפני המחנה, ואני רואה את התוכנית הזו, שאנחנו נשמע עליה היום – התוכנית שמורכבת מכמה וכמה חלקים של הטיפול בגיל הרך, בהורים, במנהיגות חינוכית, אחיות, אבות וכל החלקים את התוכנית – אני רואה את זה כמעין דגם, מה שקוראים "פיילוט" למה שמדינת ישראל צריכה אחר כך לקחת.

מיכאל מלכיאור: זה נכון שגם המדינה היא שותפה לתוכנית.

מיכאל מלכיאור: זה לא מספיק.

מיכאל מלכיאור: היה לנו את ההזדמנות לפני כמה שבועות, את השמחה הגדולה להשתתף בחנוכת המרכז הגדול בנצרת, לילדים עם צרכים מיוחדים.

מיכאל מלכיאור: זה פרויקט שהייתי מעורב בו מההתחלה, לפני שבכלל מישהו חשב על הפרויקט הזה, גם בהגות וגם בהשגת התורמים ובשיתוף פעולה.

מיכאל מלכיאור: זה דבר נפלא, אבל התוכנית הזו לא היתה מתבצעת לולא הג'וינט היתה נכנסת עם כל הידע, כוח האדם והמיומנות.

מיכאל מלכיאור: היום המרכז הזה משרת כ- 500 ילדים כל יום, עם המיטב שיש במדינת ישראל בתחומים של טיפולי פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק וכל המרכיבים השונים שניתנים לילדים שם.

מיכאל מלכיאור: רוב הילדים שם הם ערבים, אך יהיו גם ילדים יהודים, כמובן.

מיכאל מלכיאור: זה ייתן להם סיכוי להשתלב באופן מלא ולהיות אזרחים שווי זכויות ושוווי הזדמנויות בעתיד.

מיכאל מלכיאור: זה נעשה בשיתוף עם הג'וינט, והג'וינט הוא חלוץ לפני המחנה, ואני רוצה לברך על כך בפתח הישיבה.

מיכאל מלכיאור: אחרי שאמרנו את הדברים אנחנו ניתן את זכות הדיבור לגב' שרה הירשהורן, חברת הנהלת הג'וינט ישראל.

שרה הירשהורן: אני רוצה לנצל את ההזדמנות להודות ליושב ראש הוועדה וחברי הוועדה על ההזדמנות להציג את התוכנית המיוחדת הזו, וגם להגיד כמה אני שמחה לראות את החדר מלא בשותפים שלנו.

שרה הירשהורן: כפי שאתה אמרת – הג'וינט לא פועל לבד, אלא עם שותפים, והשותפים העיקריים בתוך משרדי הממשלה וגם העמותות, ובמקרה הספציפי הזה – גם עם פדרציית סן פרנסיסקו.

שרה הירשהורן: יש לנו כאן נציג שלהם, ואנחנו מאד שמחים.

שרה הירשהורן: כפי שנאמר כאן, הסיפור של הקמת הג'וינט בישראל התחיל בשנת 1914, וכך שאנחנו חוגגים 90 שנה.

שרה הירשהורן: לפניכם, המברק המפורסם שהתחיל את הפעילות של הג'וינט, כאשר הנרי מורגנתאו, שהיה שגריר ארצות הברית בטורקיה אז, שלח מברק יחסית קצר וצנוע לג'ייקוב שיף, שהיה יהודי יקר מניו יורק, וביקש ממנו לגייס 50,000 דולר במהירות לעזרת הנזקקים פה, בארץ ישראל.

שרה הירשהורן: זה התחיל את הג'וינט ומאז אנחנו פועלים ללא הפסק, 90 שנה בתוך מה שהפך להיות מדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע אם כולם מכירים את ההיסטוריה של הג'וינט.

מיכאל מלכיאור: זה נקרא ג'וינט בגלל שיתופי הפעולה של ארגונים שונים שכל אחד מהם בדרך כלל מניף את הדגל שלו, והם מאד חרדים למיקום ולתחום שלהם.

מיכאל מלכיאור: הגיעו למסקנה שאם באמת רוצים להועיל, אז כל הגורמים חייבים ללכת יחד, ולכן זה נקרא ג'וינט.

מיכאל מלכיאור: היו אז שלושה ארגונים מרכזיים שכולם הלכו יחד, ויצרו את ההיענות לבקשה הזו.

שרה הירשהורן: באמת אנחנו רואים פה בשקף שהיתה התפתחות של תפקיד הג'וינט בארץ, לפי המצב הנדרש.

שרה הירשהורן: לפני קום המדינה, הג'וינט עשה כל מיני פעולות שהיו נדרשות.

שרה הירשהורן: ברוך השם, כאשר הוקמה המדינה, הג'וינט התחיל לשנות את צורת הפעולה שלו, וכבר בשנת 1969 הג'וינט נקט בכמה עקרונות מסוימים, והעיקרון הבסיסי הוא שהג'וינט לא בא להחליף את מדינת ישראל, ולא צריך לעשות את הפעולות שהיא עושה ועושה בנאמנות – אלא לעזור, ולעמוד על ידה, ולעבוד אתה בשיתוף פעולה.

שרה הירשהורן: אלה הם העקרונות שלפיהם אנחנו פועלים היום, וכפי שאתם יכולים לקרוא – עיקרון שיתוף הפעולה הוא אחד הדברים הכי חשובים לג'וינט.

שרה הירשהורן: זו שותפות שהיא גם בין יהודי ארצות הברית, שהרי 140 חברי ה- board של ארגון הג'וינט הם נציגים של הקהילה האמריקאית היהודית, וגם של קנדה וגם קצת מאנגליה.

שרה הירשהורן: לכן זו שותפות בין יהודי צפון אמריקה ועם ישראל, ולא רק זה – ברמה של המדינה, השותפות היא עם הממשלה, עם הרשויות, עם העמותות וכמובן – לפעמים עם הפדרציות והתורמים הספציפיים.

שרה הירשהורן: הג'וינט עובד באופן א-פוליטי, ועוזר לנו לפעמים לבוא אל השולחן כמי שאין לו אינטרסים פוליטיים בשולחן, ולהכין כמה דברים.

שרה הירשהורן: העיקרון הכי חשוב בג'וינט היום הוא שאנחנו מפתחים שירותים ולא מחזיקים אותם.

שרה הירשהורן: כלומר – אנחנו מפתחים את השירותים יחד עם השותפים שלנו, ועל בסיס מידע שיש לנו דרך מאיירס-ברוקדייל, שזה מכון ששייך לג'וינט, ושעושה מחקר בכל הנושאים שהג'וינט מעורב בהם, בארץ, מפתח את השירותים, נכנס ועוזר לבצע, לממן, ולהרחיב את השירותים, אבל אחר כך יוצא מהתמונה.

שרה הירשהורן: הג'וינט לא מחזיק שירותים לטווח ארוך פה, במדינת ישראל, בכלל.

שרה הירשהורן: זה עיקרון מאד חשוב לנו, שאתם תיראו אותו גם בתוכנית שנציג עוד מעט.

שרה הירשהורן: דבר אחרון – האוכלוסיות שהג'וינט מטפל בהן כרגע, ויש לנו כרגע גם נושא רוחב של תעסוקה, וכפי שאתה רואה: השלמה של מחקר ופיתוח, שעוזר לנו מאד.

שרה הירשהורן: לסיום – בשקף הבא אתם רואים כמה כסף הושקע בפיתוח של השירותים, ואתם רואים שפחות מחצי מהתקציב הוא באמת ממימון חו"ל, כלומר – הממשלה שותפה בתוכנית, כמו בכל התוכניות של הג'וינט, ורוב הכסף בא ממקורות פה, בארץ, בעיקר משרדי ממשלה, וגם תורמים מפה וממקומות אחרים.

שרה הירשהורן: אני עוד אגיד שהתוכנית שעליה אנחנו מדברים היום היא תוכנית של "אשלים".

שרה הירשהורן: זו שותפות שהוקמה ב- 1998 כשותפות בין ממשלת ישראל, הג'וינט ופדרציית ניו יורק.

שרה הירשהורן: היום נדבר על פדרציית סן פרנסיסקו אבל ניו יורק הם אלה שהקימו יחד אתנו את "אשלים".

שרה הירשהורן: "אשלים" הוקם כדי לפתח שירותים עבור ילדים בסיכון והמשפחות שלהם.

שרה הירשהורן: יש לכם חומר בתיק, ואני לא אאריך.

שרה הירשהורן: "אשלים" מתעסקת בתוכניות בכמה תחומים.

שרה הירשהורן: הכל מפורט פה.

שרה הירשהורן: אחד התחומים העיקריים זה פיתוח שירותים לגיל הרך, והתוכנית שנדבר עליה עכשיו היא תוכנית של הגיל הרך.

קריאה: ובטיחות ילדים.

שרה הירשהורן: כן, בטיחות ילדים.

שרה הירשהורן: אני שמחה, ברשותך, להציג את דבורה פריד, העמיתה שלי, שהיא ראש תחום ב "אשלים", ממונה על כל נושא הגיל הרך.

דבורה פריד: אני אמשיך מסוף הדברים ואילך – כמו שהציגו אותי, אני ראש תחום הגיל הרך ב "אשלים", ואנו עוסקים בפיתוח של תוכניות שונות לאוכלוסיות שונות.

דבורה פריד: כרגע זה מתבטא בשותפות המיוחדת הזו שהיא פיתוח תוכניות לילדים בגיל הרך בחברה הערבית.

דבורה פריד: בסוגריים אפשר לומר שזו לא הפעילות היחידה שאנחנו עושים במסגרת הגיל הרך ב "אשלים" אלא שזו אחת מתוך הפעילויות והיא מקבלת חשיבות מאד גדולה.

דבורה פריד: קראנו לשותפות הזו "שותפות אחד".

דבורה פריד: כפי שאתם רואים לפניכם – היא מכונה כך בשלוש שפות – ובאנגלית זה ראשי תיבות.

דבורה פריד: אנחנו נתנו לתוכנית את השם מתוך הרבה מאד מחשבה.

דבורה פריד: המילה "אחד" בעברית מגלמת בתוכה הרבה מאד משמעויות.

דבורה פריד: "אחד" זה להיות ראשון, להיות חלוצי, ובמובן העמוק "אחד" מדבר על אחדות.

דבורה פריד: בעצם, בפרויקט הזה אנחנו רוצים להראות שאנחנו, יהודים וערבים, דואגים יחד לעתיד של הילדים הצעירים שלנו במדינת ישראל.

דבורה פריד: זאת בעצם התפיסה שמנחה את הפרויקט הזה לאורך כל הדרך.

דבורה פריד: אנחנו רוצים לעשות משהו ביחד לטובת ילדים ערבים במדינת ישראל, כחלק מהעובדה שאנחנו חושבים שאם בחברה שלנו כל הילדים יקבלו שירותים טובים יותר, תוכניות טובות יותר – לכולנו יהיה טוב בה.

דבורה פריד: זה השם של התוכנית, שותפות "אחד".

דבורה פריד: יושבים אתי כאן הרבה אנשים שהם שותפים ביום יום לעשייה המרובה.

דבורה פריד: אין לנו את הזמן להציג את כולם, אבל אני רוצה להודות להם, לא רק למי שהגיע לפגישה הזו אלא למי שעושה את העבודה בכל יום.

דבורה פריד: מה היא בעצם שותפות "אחד"?

דבורה פריד: זו שותפות שנרקמה בין הפדרציה היהודית של סן פרנסיסקו, "אשלים" של ממשלת ישראל באמצעות משרדי הבריאות, הרווחה, החינוך, האוצר והביטוח הלאומי.

דבורה פריד: כל אלה הם שותפים לכל הפרויקט.

דבורה פריד: הם שותפים בכמה מובנים – במובן של "בלי לחם אין תורה" – במימון, והם גם שותפים בפיתוח המקצועי של התוכניות.

דבורה פריד: החלק הזה הוא החלק המאד מוצלח בתוכנית, שכן בפיתוח התוכנית ובמעקב אחריה, ובניהול שלה, אנחנו מקבלים שיתוף פעולה של כל אחד ואחד מהשותפים האלה.

דבורה פריד: אתמול חזרתי ממפגש עם הנציגים שלנו בסן פרנסיסקו.

דבורה פריד: אני מוכרחה לומר שלראות פדרציה יהודית שמקדישה את עצמה לטובת ילדים ערבים במדינת ישראל, יש בזה משהו מאד מרגש ומאד לא שכיח.

דבורה פריד: אני חושבת שזה משהו שאנחנו צריכים עדיין להתפעל ממנו.

דבורה פריד: זה לא משהו יום יומי.

יעקב מרגי: ברשותך – השבוע התפרסם בנגב שאחת מהקהילות היהודיות תומכת בכפרים הבלתי מוכרים של הבדואים.

דבורה פריד: זה חלק מהפרויקט הזה.

דבורה פריד: זה "אשלים".

דבורה פריד: אני באמת רוצה לציין את זה כי המסירות שלהם לתוך הנושא הזה באמת יוצאת דופן.

דבורה פריד: מה המטרות שלנו, באופן כללי?

דבורה פריד: בגדול, המטרה היא להבטיח שוויון הזדמנויות.

דבורה פריד: אנחנו רוצים לגרום לשינוי במדיניות ובסדרי העדיפויות ברמה הלאומית וברמה המקומית, ואנחנו רוצים, כמובן, להעמיק את השיתוף והמעורבות של ההורים ושל הקהילה בקידום ילדים בגיל הרך.

דבורה פריד: אם נראה את השקף הבא – זו היא ההתפלגות של מספרי הילדים בגיל הרך בין החברה היהודית לחברה הערבית, כשבסך הכל אנחנו מדברים על גילאי לידה עד גיל 6, על כ- 897,000 ילדים בארץ, ותוכלו לראות שההתפלגות היא ש- 73% מתוכם הם ילדים יהודים, ו- 27% הם ערבים.

דבורה פריד: הנתונים נכונים לשנת 2001, אלה הנתונים האחרונים ביותר שיכולתי להגיע אליהם.

מיכאל מלכיאור: אחוז הילדים הערבים גדול יותר היום.

מיכאל מלכיאור: בדקנו לפני כמה חודשים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים על כמעט 30%.

דבורה פריד: נכון.

דבורה פריד: כשהתחלנו את התהליך, אחד הדברים שאתה רואה מיד כשאתה נוגע בחברה הזו היא שתחומי החסר הם כל כך רבים, וכמעט בכל תחום שבו אתה נוגע אתה מוצא חסר.

דבורה פריד: ניסינו לקבץ את זה למספר תחומים כדי שנחליט מכאן והלאה לאן דרכנו.

דבורה פריד: הבנו מהר מאד שאם נרצה לגעת בכל תחומי החסר, למיניהם, זה יהיה בבחינת "תפסת מרובה – לא תפסת" כי לא נוכל לעשות שום דבר.

דבורה פריד: לכן החלטנו שאנחנו מתמקדים בשלושה תחומי חסר, מתוך ידיעה כאובה שביתר אנחנו, לפחות במסגרת הפרויקט הזה, לא נוכל לגעת, לפחות לא שלב הזה.

דבורה פריד: לכן בחרנו בשלושה תחומים.

דבורה פריד: התחום הראשון הוא כל הנשא של פיתוח כוח אדם מקצועי בתחומי החינוך, הרווחה והבריאות.

דבורה פריד: זה תחום מאד חסר, כי חסרים אנשי מקצוע מומחים בתחום הגיל הרך, בשלושת המקצועות האלה.

דבורה פריד: יש, אבל לא מספיק, והרבה פעמים אנחנו נתקלים בתופעה שיש לנו תוכניות מאד טובות ואין לנו כוח אדם שיבצע אותם.

דבורה פריד: לכן אחד הדברים שאנחנו יודעים הוא שאנחנו צריכים למקצע את האנשים, להיות ספציפיים, מקצוענים בתחום של הגיל הרך.

דבורה פריד: זה אחד הדברים שאנחנו עושים – אנחנו מקדישים הרבה מאד מהתוכניות שלנו לכל התחום של התמקצעות וחינוך כוח האדם.

דבורה פריד: הנושא השני הוא בעצם הנושא הבסיסי שאנחנו מדברים עליו בכלל, ב "אשלים" הוא כל הנושא של תמיכה בהורים והורות.

דבורה פריד: כשאנחנו מדברים על ילדים צעירים, ברור שאי אפשר לדבר על הילד מבלי לדבר על הקונטקסט המשפחתי שלו, בלי לתמוך בהורים, בלי לעסוק בנושא הזה של הילד וההורה, במסגרת המשפחתית שלו.

דבורה פריד: הנושא השלישי הוא נושא שחברינו הערבים הצביעו עליו כחסר מאד גדול, והוא הנושא של אוריינות.

דבורה פריד: ילדים רבים מתקשים מאד במעבר לכיתה אל"ף בשל העובדה שיש הבדל מאד גדול בין השפה המדוברת לשפה הכתובה, וכשילדים שמגיעים לכיתה אל"ף, שלא נחשפו לשפה כתובה בצורה טובה ובצורה מעמיקה, מתקשים מאד לרכוש את יסודות הקריאה והכתיבה, וכבר בכיתה אל"ף מגלים הרבה מאד קשיים.

דבורה פריד: לכן, החברים הערבים שלנו בוועדה מאד כיוונו אותנו לקחת את התחום הזה כתחום להתמקד בו.

דבורה פריד: כל התוכניות שאנחנו מפתחים בעצם נכנסים לאחת מהקטגוריות האלה.

דבורה פריד: אני אגיד מספר משפטים, מבלי להכביר בפרטים, על התוכניות.

דבורה פריד: אם תרצו לשאול, אשמח להרחיב.

מיכאל מלכיאור: הדברים גם מפורטים מאד בחומר הכתוב שהוגש לכם.

דבורה פריד: התוכנית הראשונה היא תוכנית שנקראת "מבטים" או אטלאלט בערבית.

דבורה פריד: זו תוכנית השתלמות לגננות שעובדות בגני הילדים – טרום חובה וחובה.

דבורה פריד: הגננות לומדות שם בעצם בשני מסלולים: איתור ילדים עם קשיים התפתחותיים ואיתור ילדים בסיכון.

דבורה פריד: זה נושא מאד לא פשוט כאשר מדובר בחברה הערבית.

דבורה פריד: זה נושא שהיה צריך לעסוק בו בהתאמה בין תרבותית, וחשוב כיצד מעבירים את הנושא הזה בצורה הטובה ביותר עבור גננות שעובדות עם הילדים בקו הישיר.

דבורה פריד: היינו צריכים להכשיר מנחים כדי שיוכלו להתמודד עם הנושא הזה.

דבורה פריד: לקחנו את המיטב שמחברינו הערבים – יש קבוצה שלמה של מנחים שהם עובדים סוציאלים, פסיכולוגים ומרפאים ביניהם.

דבורה פריד: הם אלה שעובדים בתוכנית.

דבורה פריד: התוכנית זכתה להצלחה מאד רבה והתעניינות רבה.

דבורה פריד: התוכנית הבאה היא תוכנית שנקראת "אחיות יוזמות".

דבורה פריד: זו תוכנית בשיתוף עם משרד הבריאות, שבה אחיות בחברה הערבית יוזמות תוכניות עבור הקהילות שבהן הן עובדות, ומפעילות אותן.

דבורה פריד: רוב התוכניות הן תוכניות שהן קבוצות הורים למיניהן סביב נושאים שמאפיינים את החברה שבה התוכנית עובדת.

מיכאל מלכיאור: אני מקדם בברכה את חבר הכנסת גאלב מג'אלה שאינו חבר בוועדה אבל בא במיוחד לישיבה.

דבורה פריד: תוכנית "ברית אבות" היא תוכנית שמופעלת ב- 4 רשויות.

דבורה פריד: מדובר בתוכנית לאבות שהם או מחוסרי תעסוקה או אבות שמתקשים בתפקוד ההורי, תוכנית שהיא בשיתוף עם משרד הרווחה, מופעלת ב- 4 רשויות בארץ.

דבורה פריד: התוכנית הרביעית היא תוכנית לפיתוח מנהיגות מקצועית למען גיל הרך.

דבורה פריד: אנחנו לוקחים אנשים שהם בפוטנציאל להיות מנהיגים צעירים, מקרב אחיות, אנשי משרד החינוך, רווחה, פסיכולוגים וכדומה, שאנחנו רוצים להכשיר אותם להיות הקאדר הבא של המנהיגות למען פיתוח תוכניות לגיל הרך.

דבורה פריד: התוכנית החמישית היא התוכנית הצעירה ביותר שלנו, תוכנית שנקראת "הורים כשותפים", שזו תוכנית הדרכה לאמהות בדואיות בנגב.

דבורה פריד: מדריכות התוכנית מכשירות כרגע את עצמן כדי שהן אחר כך תעשנה תוכניות הדרכה לאימהות.

דבורה פריד: תוכניות שנמצאות כרגע בכל מיני שלבים של בישול – תוכנית לקידום האוריינות, תוכנית לקידום הבטיחות בחברה הערבית, הקמת מרכז משפחה שהוא בעצם יותר מרכז ידע, שיכתוב חומרים, יכשיר מנחים לקבוצות הורים בחברה הערבית, ייתן הדרכה וידע לאנשי מקצוע בתחום הזה של עבודה עם הורים, וכדומה.

דבורה פריד: בקצרה – אני חושבת שאחד מהאתגרים הגדולים שלנו זה לעשות התאמה תרבותית בתוכניות האלה לכל אחת ואחת מתתי התרבויות שיש בחברה הערבית.

דבורה פריד: החברה הערבית אינה דבר אחד, יש בה הרבה קבוצות, וכל תוכנית שיש לה מטרה אחת ויש לה דרך עבודה או דרך פעולה – כאשר מגיעים לשדה רואים שאי אפשר להפעיל אותה באותה צורה בכל קהילה – דרוזית, בדואית, אוכלוסייה בנצרת או בכל מקום אחר.

דבורה פריד: המאפיינים הדמוגרפיים הם שונים.

דבורה פריד: השונות התרבותית מאד משפיעה על הפיתוח, ואנחנו רוצים להתחשב בה ולהגיע להלימה האפשרית והטובה ביותר.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: טוב ללמוד ש – ECHAD זה גם ראשי תיבות באנגלית.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לך על הצגת הדברים, וכפי שאמרת, אפשר לקרוא, לשאול ולהעמיק בכל אחד מהפרויקטים האלה שכבר רצים, אלה שעוד מעט רצים, אלה שבבישול ראשוני ולראות איך הדברים מתפתחים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לברך גם את שמואל בן טובים מכפר שמריהו.

מיכאל מלכיאור: הוא היה בעבר יושב ראש העמותה של סן פרנסיסקו.

מיכאל מלכיאור: כפי שידוע, סן פרנסיסקו הוא אזור של חלוציות בתחומים שונים, וגם הקהילה היהודית שם מושפעת מהאווירה הכללית שם, ובאמת נכנסת להרבה מאד תחומים.

מיכאל מלכיאור: יש תחומים שעוד לא נכנסו אליהם, לצערי, אבל גם בתחומים שכן נכנסו אליהם, יש הרבה מאד ראשוניות וחלוציות, גם בקרב הפדרציות האחרות בארצות הברית.

מיכאל מלכיאור: לכן החשיבות היא לא רק בפיילוט פה אלא גם בפיילוט שם, להראות את המיוחד של הפלורליזם, בכל המובנים, היחס לאחר, שילוב ילדים עם צרכים מיוחדים והשילוב החיוני, לא מטעמים של חמלה, אלא שילוב של חברה בריאה.

שמואל בן טובים: אני ראש המועצה המקומית בכפר שמריהו, אך אני נמצא כאן בכובע אחר לגמרי.

שמואל בן טובים: כפי שאמר היושב ראש, הקהילה הזו היא מיוחדת, ואחד הדברים שמייחדים אותה היא טכניקת העבודה שלהם עם מדינת ישראל.

שמואל בן טובים: הקהילה לא עובדת ב – remote control, אלא היא התחילה לעבוד פה כבר לפני 20 שנה.

שמואל בן טובים: יש לה ועדה מייעצת שמורכבת מישראלים מכל תחומי החיים, והיא, למעשה, מלווה את כל העבודה של הפדרציה, כאן בישראל.

שמואל בן טובים: היא התפתחה למעין קרן.

שמואל בן טובים: הוועדה היא האוזניים והעיניים של הקהילה בארץ.

שמואל בן טובים: היא מונה היום כ- 60 חברים, ביניהם אנשי מקצוע המוכרים לכם מכל תחומי החיים.

שמואל בן טובים: אנחנו, כבר לפני מספר שנים, הערנו את תשומת ליבה של הקהילה לגבי הפער העצום בין האוכלוסייה הערבית לאוכלוסייה היהודית במדינת ישראל, שאינו זוכה להתייחסות מספקת בקהילות בעולם.

שמואל בן טובים: כמו בתחומים אחרים, את השוק קיבלו באוקטובר, 2000.

שמואל בן טובים: אז נכנסנו לתהליך חשיבה יותר עמוק לגבי מה לעשות.

שמואל בן טובים: את המהלך הזה עשינו במשותף עם הקהילה בסן פרנסיסקו.

שמואל בן טובים: אני צירפתי לוועדה לשנו 8 חברים ערבים, ופאריד הוא אחד מהם.

שמואל בן טובים: כך ישבנו בפעם הראשונה, עד כמה שאני יודע, בהיסטוריה של המדינה, גוף ששייך לפדרציה יהודית, וכסף יהודי, עם חברים ערבים שהם שותפים מלאים לתהליך קבלת ההחלטות.

שמואל בן טובים: ואז, נשאלה, כמובן, השאלה – אם רוצים לעשות משהו לטובת המגזר הערבי, איפה עושים את זה.

שמואל בן טובים: אני כבר רוצה לומר שאמנם דבורה פריד ציירה פה תמונה יחסית ורודה על התמיכה שלה היא זוכה בקהילה, בעניין הזה, אבל זה לא התחיל ככה.

שמואל בן טובים: היתה הרבה מאד אופוזיציה ועדיין יש אופוזיציה, למרות הנאורות של קהילת סן פרנסיסקו.

שמואל בן טובים: עדיין יש שם קולות שקוראים – מה פתאום שכסף יהודי יילך לערבים.

שמואל בן טובים: יש כאלה שאומרים – מה פתאום שכסף יהודי יילך למימון טרור.

שמואל בן טובים: זו רמת ההבנה שלהם של מה שקורה פה, ועם זה גם צריך להתמודד.

שמואל בן טובים: לכן החלטנו לבחור כנושא ראשון נושא שהוא הכי רחוק שיכול להיות מפוליטיקה, ומה יכול להיות יותר רחוק מפוליטיקה מילדים שזה עתה נולדו?

שמואל בן טובים: אני מוכרח גם לומר שכראש רשות מקומית שאצלו נושא הגיל הרך מאד מפותח, אני רואה בהרבה פעמים את הפערים האדירים במה שקורה אצלנו ברשויות מבוססות ושכונות יהודיות ויישובים יהודים.

שמואל בן טובים: אני עצמי נדה

שמואל בן טובים: מתי מתוצאות העבודה שעשינו בשיתוף מכון ברוקדייל.

שמואל בן טובים: ראינו שהפער באמת זועק לשמיים.

שמואל בן טובים: ואז התחיל תהליך גיוס התמיכה, כדי שבאמת הקהילה תסכים לעניין הזה.

שמואל בן טובים: עזר לנו מאד שחלק מראשי הקהילה הם מנהיגים מובילים בג'וינט, ומכירים את "אשלים", וגם עזרו לנו אנשים כמו הרב מלכיאור, שנפגש עם נציגי סן פרנסיסקו, עודד אותם ואפילו יותר מזה – הם נפגשו עם ראשי משרדים ממשלתיים כמו חינוך, בריאות – שבראשם לא עומדים אנשים שנחשבים כשמאלנים.

שמואל בן טובים: גם הם הודו שיש פשלה גדולה בנשוא הזה.

שמואל בן טובים: אנחנו יוצרים פה במו ידנו אפליה, ואם ניתן לתקן אותה – זה מה שצריך לעשות.

שמואל בן טובים: וכך הקהילה קיבלה החלטה אמיצה.

שמואל בן טובים: יש פה עוד אלמנט חשוב מאד והוא שהקהילה גם פנתה לקרנות פרטיות בסן פרנסיסקו, והיום כשמדברים על מעורבות סן פרנסיסקו בפרויקט "אחד" זה לא רק הקהילה, זה גם קרנות פרטיות.

שמואל בן טובים: אחת מהן היא קרן "האס", מוכרת וידועה,שעוסקת בתחום הגיל הרך, בהתמחות במיעוטים אתניים בארצות הברית.

שמואל בן טובים: אנחנו שואבים מהם לא רק כסף אלא גם הרבה מאד ידע מקצועי.

שמואל בן טובים: יש ועדה מקצועית שמלווה את הפרויקט כאן, וגם שם יש נציגים של פדרצית סן פרנסיסקו.

שמואל בן טובים: אנחנו בהחלט רואים בזה איזושהי פריצת דרך, שבה – קודם כל הקשיבו לנו שזו בעיה שזקוקה לתשומת לב, ליד פלורליזם יהודי וליד שוויון הזדמנויות בחברה הישראלית, בהרבה נושאים אחרים שאנחנו מתעסקים בהם.

שמואל בן טובים: היום העמותה הישראלית מנהלת סדר גודל של 2 מיליון דולר בשנה, שאותה פדרציה פשוט מקלפת מהצינור הרגיל של UJC וסוכנות, ומעבירה אותה להקצאה ישירה בישראל.

שמואל בן טובים: במסגרת זו נכנסנו להסכם ביחד עם "אשלים" והג'וינט, ואותן קרנות נוספות במשרדי הממשלה, שיש להם התחייבות לשלוש שנים, תקציב סגור, ידוע, חתום, מבלי שלאף אחד יש אפשרות לערער עליו.

שמואל בן טובים: כמו שדבורה פריד אמרה, אנחנו בהחלט רוצים לראות שמתפתחים מזה מודלים שמועתקים אחר כך על ידי רשויות אחרות ופדרציות אחרות, כדי שהדבר הזה יפרוץ.

שמואל בן טובים: אני מאד מברך על שיתוף הפעולה הזה.

מיכאל מלכיאור: אני יכול באמת להעיד – אני כבר הרבה שנים מדבר בכל הקהילות בצפון אמריקה ובכינוסים הגדולים על התחום הזה, ועל החשיבות של ההשקעה ושל ההבנה של מה שקורה בחברה הישראלית, שזה כולל, כמובן, גם את המגזר הערבי בישראל.

מיכאל מלכיאור: זה באמת מתקבל לפעמים קצת בהלם, עד שנכנסים אל הדברים.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהיום זה כבר יותר מקובל, אף על פי שאנחנו בדרך מאד ארוכה עד לשילוב מלא של הדברים.

מיכאל מלכיאור: זו חשיבה חדשה וזה חשוב מאד.

מיכאל מלכיאור: אני גם מקווה שנגיע ליום אחד שגם הגולה הערבית שיושבת בצפון אמריקה גם תשתתף.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ניסינו מאד לשתף אותם בפרויקט של נצרת, שהיה מתוך הפדרציה של דטרויט, ששם יש את הקהילה הערבית הגדולה ביותר מחוץ למזרח התיכון, והבאנו ביחד, בפעם הראשונה – הפדרציה היהודית עם המרכז הגדול הערבי שיש שם.

מיכאל מלכיאור: עד עכשיו הם לא הסכימו להשתתף.

מיכאל מלכיאור: רצינו שהם ישתתפו אפילו בצורה סמלית.

מיכאל מלכיאור: אז הם מאד ברכו אבל עד עכשיו הם לא הסכימו להשתתף בתוכנית למען ערבים בישראל.

שמואל בן טובים: אם הזכרת את זה – גם בסן פרנסיסקו יש לנו קהילה מזרח ירושלמית מאד גדולה.

מיכאל מלכיאור: זה תהליך, ואני חושב שזה תהליך מאד חשוב, וזה גם חלק של תהליך של למידת החברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: יש כאלה שלא כל כך יודעים איפה ישראל נמצאת.

מיכאל מלכיאור: יש כאלה שלא מכירים מה זו החברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: זה חלק מאד חשוב, ומי שמאמין בעתיד המדינה פה חייב לדעת ולהבין את החברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: חוץ מהאורחים האחרים המכובדים, יש לנו אורח מכובד במיוחד, והוא נציג מועצת התלמידים בישראל.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מנסים שבכל הישיבות שלנו, הוועדה לזכויות הילד, ישתלב נציג.

מיכאל מלכיאור: יש לנו כאן את סגן יושב ראש מועצת התלמידים, חט'יב טארק.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מברכים אותו על בואו לכאן.

חט'יב טארק: הפרויקט הזה שמתארים פה נשמע טוב לכולם, ויש לי כמה נקודות שאשמיע אותן אחר כך.

מיכאל מלכיאור: אורח נוסף בוועדה שהוא על תקן תושב קבוע פה, בוועדה, נמצא כאן לא בכובע הרגיל שלו.

מיכאל מלכיאור: הוא נמצא פה בתור יושב הראש תת הוועדה לנושא הגיל הרך במגזר הערבי ב "אשלים".

יצחק קדמן: אני רוצה לומר קודם שני משפטים, לפני שאגיע לנושא הפרוייקט עצמו.

יצחק קדמן: יש לנו היום ישיבה מאד מיוחדת.

יצחק קדמן: בדרך כלל הישיבות שלנו כאן עוסקות במה שאין, מה שחסר, מה הלא הולך, והיום, לשם שינוי, יש לנו קצת נחת כי אנחנו מדברים על מה שיש, מה שכן עובד, ומותר לכולנו גם מדי פעם לעשות אתנחתא כזו עם קצת נחת, לראות שאם משקיעים – אפשר.

יצחק קדמן: זו בשורה מאד טובה, וסליחה שאני לא יכול להימנע מלומר – זה גם כתב אשמה, מפני שזה חור ומוכיח את מה שאנחנו טוענים כל הזמן: יש במדינת ישראל את הידע, את הכוחות, את האפשרויות לעשות דברים טובים למען הילדים.

יצחק קדמן: זה לא שאין לנו אנשים שיודעים לעשות את זה, וזה לא שאנחנו לא יכולים.

יצחק קדמן: אנחנו יכולים.

יצחק קדמן: לכן, ככל שאנחנו לא עושים יותר זה הוא כתב אשמה מדוע אנחנו לא מנצלים את הכוחות ואת הידע ואת האפשרויות ולא עושים יותר ממה שאנחנו עושים.

יצחק קדמן: אז קודם כל – אני מברך את כולנו שיש לנו שעה של נחת כדי להצביע על מה שיש, ועל דברים יפים, שפועלים.

יצחק קדמן: אני רוצה לומר גם מילה טובה לג'וינט, שלמרות גילו המופלג – כי 90 זה גיל שיבה, בכל זאת, אחד הדברים שמאפיינים אותו זה החדשנות הבלתי נגמרת.

יצחק קדמן: זה דבר לא פשוט, כי אנחנו יודעים שבהרבה מאד גופים יש סטנגנציה, בדרך כלל.

יצחק קדמן: היכולת של הג'וינט כל הזמן להתחדש, וכל הזמן לעשות דברים חדשים ופעילויות חדשות – הלוואי על הרבה ארגונים צעירים בהרבה מהארגון הוותיק הזה.

יצחק קדמן: מילה לגבי התוכניות – כאשר פנו אלי מ "אשלים" ומהג'וינט, שאקח על עצמי לשמש כיושב ראש הוועדה המקצועית של הפרויקט הזה אני מאד היססתי, כי עתותיי לא בידי, ויש לי מחויבויות רבות אחרות.

יצחק קדמן: בסוף שוכנעתי, בעיקר מחמישה טעמים שאני רוצה לעמוד עליהם, והם מאפיינים את הפרויקט הזה והם חשובים ביותר.

יצחק קדמן: קודם כל, מילה שלא הוזכרה כאן על ידי דבורה פריד, שהיא עובדת בלתי נלאית לקידום הפרויקט: הדבר הכי חשוב בפרויקט ובכל התוכניות שיש בו, שבניגוד גמור למה שאנחנו רגילים לו במדינת ישראל – הוא עובד על מניעה.

יצחק קדמן: הוא לא מחכה שאנחנו ניפול, שיהיו צרות ונכבה את השריפות כאשר מאוחר מדי.

יצחק קדמן: הפרויקט הזה מאופיין בשלב הכי מוקדם של הישרדות, בשלב של מניעה.

יצחק קדמן: זה הכי זול, הכי יעיל והכי נכון, והלוואי והיינו מבינים את זה גם בתחומים אחרים.

יצחק קדמן: אנחנו לא הולכים לחלקים החולים, דווקא, אחרי שכבר צריך לתקן שם דברים, בשלב מאוחר, אלא הולכים לשלבים הכי מוקדמים שאפשר, ואין דבר יותר נכון לעשות עם ילדים מאשר מניעה.

יצחק קדמן: הסיבה השניה – שהדגש פה הוא על המקום הכי נכון בהתפתחות של הילד, וזה הגיל הרך.

יצחק קדמן: קוראים לזה הגיל הרך כי מה שאתה לא עושה בגיל הזה אחר כך הופך להיות הגיל הקשה.

יצחק קדמן: לכן, בנושא הזה, הפעילות בגילאים המוקדמים ביותר, וכל איש מקצוע בתחום הרווחה, החינוך והפסיכולוגיה יאמר לך, שמה שאתה לא עושה בשלוש השנים הראשונות אחר כך זה לפעמים מאוחר מדי.

יצחק קדמן: כולנו מבינים את זה, אבל אתם תתפלאו עד כמה אנחנו לא פועלים כך כאשר מדובר גם במשרדי הממשלה, גם בהרבה מאד רשויות.

יצחק קדמן: דווקא את התחום הזה אנחנו מזניחים.

יצחק קדמן: דיברנו פה מספר ישיבות על הנושא של פיקוח על מסגרות לגיל הרך, ועל הנושא של היעדר סטנדרטים, ועל הנושא של כוח אדם ברמה מאד ירודה ונמוכה.

יצחק קדמן: זה אבסורד שדווקא בגיל הכי קריטי מדינת ישראל הכי פחות מפקחת על מה שמתרחש עם ילדים.

יצחק קדמן: לכן, ההתמקדות פה בגיל הרך היא באמת הסיבה השניה.

יצחק קדמן: הסיבה השלישית, ולא בסדר החשיבות, היא שהפרויקט הזה החליט להתמקד באוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

יצחק קדמן: אדוני היושב ראש רמז על זה.

יצחק קדמן: אני אומר את זה בצורה יותר בוטה: האוכלוסייה הערבית בישראל היא האוכלוסייה הכי מקופחת מבין האוכלוסיות.

יצחק קדמן: צריך לומר את זה.

יצחק קדמן: אז יש כל מיני הסברים מדוע זה קרה, איך זה התפתח, ואני לא בא לחפש אשמים, אבל צריך לדעת את זה.

יצחק קדמן: אם בסדר שנעשה לא מכבר על ידי משרד הבריאות, בנושא של ילדים רעבים, המספרים של ילדים שציינו שהם הולכים לישון רעבים – ולא בגלל שהם בדיאטה, כמו שחושב שר מסוים במדינת ישראל – המספרים הם כאלה: 18% מהילדים היהודים ציינו את זה, וזה מספר מבהיל בפני עצמו, ו – 33% מהילדים הערבים.

יצחק קדמן: למעשה, מי שקורא את השנתון של הילדים בישראל, שעומד להתפרסם בחודש הבא, יראה שכמעט בכל תחום שאתה בודק, הילדים הערבים בישראל מופלים לרעה: אם זה במספר הילדים שמשולבים במסגרות לגילאים צעירים, אם זה בנשירה מבתי הספר, אם זה בתחומים שונים מתחום הבריאות, אם זה במידת ההשקעה פר ילד פר רשות מקומית – לכל אורך הדרך, זו האוכלוסייה הכי מופלית.

יצחק קדמן: הילדים לא יכולים לצמוח לבד בלי שאתה מטפח אותם.

יצחק קדמן: אתה מזניח אותם ואתה מקבל אחר כך יותר עבריינות נוער, יותר נשירה מבתי הספר, פחות שנות עבודה, אתה מקבל אחר כך עובדים פחות מיומנים שיכולים למצוא פחות מקומות תעסוקה.

יצחק קדמן: לכן, ההחלטה להשקיע פה, דווקא באוכלוסייה הזו, היתה הסיבה השלישית.

יצחק קדמן: הסיבה הרביעית היא שיש פה דגם עבודה שהלוואי והיה קיים גם בהרבה מקומות אחרים, וזה השותפויות.

יצחק קדמן: זה אחד הדברים שמאד מאפיין אותנו.

יצחק קדמן: אנחנו עובדים כל הזמן ויש ילדים של הרווחה, ילדים של החינוך, ואין ראיה של המכלול.

יצחק קדמן: שיתוף הפעולה, גם בין משרדים שונים וגם בין העולם היהודי לעם היושב בציון, גם בין ארגונים וולונטריים וארגונים ממשלתיים עובד מצוין בפרויקט הזה וזה צריך להיות דגם גם להרבה מאד דברים אחרים.

יצחק קדמן: הדבר האחרון, שבעיניי הוא הכי חשוב, אולי – זה היזמות והחדשנות.

יצחק קדמן: היתה התלבטות גדולה מאד לאיה כיוונים ללכת, בפרויקט.

יצחק קדמן: אחת הטענות שתמיד נשמעות, ויש בה הרבה מידה של צדק, היא: מה אתם הולכים למשהו שהוא החמאה, כאשר בהרבה מקומות אין את הלחם.

יצחק קדמן: תמיד הנטיה היא ללכת לדברים הכי בסיסיים.

יצחק קדמן: אנחנו מדברים פה על תוכנית חדשנית לגננות יוזמות.

יצחק קדמן: זו היא תוכנית נהדרת, אבל אנחנו מאד חששנו שיתקיפו אותנו ויגידו – אנחנו הולכים על יזמות של גננות, כאשר בחלק מהמקומות אין גן.

יצחק קדמן: זה מזכיר לי שדיברו על הכנסת תוכניות למחשבים לילדים ערבים.

יצחק קדמן: בסוף התברר שהבעיה היא שאין שקע, אין חשמל.

יצחק קדמן: וזו הבעיה.

יצחק קדמן: אנחנו עוסקים פה, אולי, באיזשהו לוקסוס, במידה מסוימת, בעוד שלפעמים הבסיס חסר.

יצחק קדמן: ואף על פי כן היתה בסוף החלטה ללכת על סוג כזה של תוכניות שיש בהם חדשנות, יזמות ולדלג על השלב הבסיסי של הלחם, שאותו המדינה צריכה לדאוג לספק, ולא לשקוע כל הזמן במינימום ההכרחי, אלא ללכת צעד אחד קדימה.

יצחק קדמן: כל אלה יחד מאפיינים את התוכנית הזו.

יצחק קדמן: אני אומר שוב – מצד אחד זו בשורה גדולה מאד.

יצחק קדמן: גם דרך העבודה שלנו, לא רק כספית אלא גם מקצועית – עם האנשים מסן פרנסיסקו, החלפת הדעות, והשילוב היוצא מן הכלל – יש לנו ועדה מקצועית שמורכבת מיהודים וערבים, אנשי מקצוע בתחומים שונים, היא כולה גם בשורה, אבל גם, באיזשהו מקום, כתב תביעה גם לגורמים אחרים, ובמיוחד לגורמים הממלכתיים.

יצחק קדמן: ארגון וולונטרי כמו הג'וינט הוא מעין קרון שפורץ קדימה, אבל הוא לא יכול לנסוע לבד.

יצחק קדמן: הרכבת צריכה לבוא בעקבותיו.

יצחק קדמן: הוא יכול להוות סימן דרך.

יצחק קדמן: הג'וינט ו "אשלים" וכל שילוב אחר שלא יהיה, עם יהדות סן פרנסיסקו – לא יכולים ולא צריכים להחליף את האחריות של ממשלת ישראל ומדינת ישראל על מוסדותיה השונים, שהיא זו שאחרי שמראים לה דרך או פריצת דרך, צריכה לקחת את הדברים ולא לקוות שארגונים וולונטריים יעשו את העבודה, כי אנחנו עדיין רואים את עצמנו כמדינת רווחה ולא כמדינת שנור.

מיכאל מלכיאור: הבעיה הבסיסית היא שעם כל הרצון הטוב וכל הפילנתרופיה בעולם – זה לא יכול להחליף את מה שהמדינה צריכה לעשות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו, כמובן, בהסכמה מלאה בשאלה הזו.

מיכאל מלכיאור: יש סכנה שהם פשוט יפילו את התיק עליכם, ואחר כך תישארו בזה, ותלמדו דברים אחרים.

מיכאל מלכיאור: או שתראו אחר כך שהתוכנית נופלת.

מיכאל מלכיאור: גם ה קורה להרבה תוכניות עכשיו, שנכנסו אליהן פדרציות, וכן הלאה, ויצרו ציפיות, נכנסו לחוסר גדול ואז זה נפל.

מיכאל מלכיאור: זו סוגיה אחרת, שלא ניכנס אליה.

שמואל בן טובים: מהניסיון שלנו, במקומות אחרים - - שברגע שנכנס סעיף תקציבי חדש, להוציא אותו זה לא כל כך קל.

שמואל בן טובים: ברגע שיצרת אינרציה לעבודה של משרד ממשלתי - - אבל החשש עדיין גדול.

יעקב מרגי: השנתיים האחרונות הוכיחו לנו ההפך.

מיכאל מלכיאור: בנושא החשמל אני רק יכול לחזק את הדברים בסיפור הבא – לפני כמה זמן היתה לנו הזדמנות להיות עם פורום להסכמה אזרחית, להביא לפריצת דרך מאד גדולה, שהבאנו את חברת החשמל ועוד גורמים לכמה כפרים בלתי מוכרים בצפון.

מיכאל מלכיאור: באתי לשם כדי לעשות את המעשה של הכנסת החשמל.

מיכאל מלכיאור: עמד שם ראש הכפר ובכה מהתרגשות.

מיכאל מלכיאור: הוא סיפר שביתו מחוננת והוא הביא אותה למרכז שבו, כדי לפתח את כישוריה היא קיבלה תוכניות מחשב, רק שחשמל לא היה אצלה בכפר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע גם קצת על הנושא של המניעה דרך העבודה עם האחיות, גם של "טיפת חלב", שזה גם נושא שרוצים לחסל אותו, למרות שהוא קיים בסעיף תקציבי.

מנאל ג'ומעה: אני אחות אחראית מטייבה.

מנאל ג'ומעה: אני עובדת מזה 13 שנה במשרד הבריאות ואני אם ל- 3 בנים.

מנאל ג'ומעה: לפני שנספר לכם על היוזמה חשוב שאסביר לכם בקצרה כל הנתונים של טייבה ושל התחנה עצמה, כי זה מתקשר ליוזמה ולקבוצה שאני פיתחתי.

מנאל ג'ומעה: מבחינת היישוב, בעיר טייבה יש כמעט 40,000 תושבים.

מנאל ג'ומעה: רוב התושבים הם שכירים, ומעט מהם עצמאים.

מנאל ג'ומעה: מיעוט קטן יותר עוסק בחקלאות.

מנאל ג'ומעה: הרמה הסוציו-אקונומית של התושבים היא בינונית ומטה.

מנאל ג'ומעה: רוב המשפחות ביישוב חיות בצורה המסורתית של משפחה מורחבת.

מנאל ג'ומעה: יש לנו פערים מאד גדולים בין הדורות.

מנאל ג'ומעה: הפערים הגדולים האלה הם סביב בריאות וחינוך הילדים.

מנאל ג'ומעה: כמו כן יש לנו תופעה מאד בולטת של נישואים מוקדמים של בחורות צעירות.

מנאל ג'ומעה: אם אני יכולה להגדיר את זה בקטגוריה של גילאים – זה נע בין 16 עד 21, למרות שהן עדיין לא בשלות לחיי נישואין וגם לא להורות.

מנאל ג'ומעה: קצת נתונים על התחנה – בתחנה בה אני עובדת יש לנו כמעט 1,300 משפחות, מהם 210 נשים הרות ו- 350 תינוקות, מגיל אפס עד גיל שנה, ו- 1,600 פעוטות.

מנאל ג'ומעה: מתוך 210 הנשים ההרות יש לנו 100 אימהות צעירות בגילאי 16 עד 21.

מנאל ג'ומעה: האוכלוסייה שמגיעה אלינו לתחנה היא אוכלוסייה מאד קשה.

מנאל ג'ומעה: המיקום של התחנה בטייבה הוא מיקום קצת קשה, מכיוון שסביבנו יש משפחות קשות.

מנאל ג'ומעה: יש גם תחנת סמים בקרבתנו.

מנאל ג'ומעה: המשפחות שמטופלות אצלנו בתחנה הן משפחות במצב סוציואקונומי מאד קשה.

מנאל ג'ומעה: מפה נבעה היוזמה.

מנאל ג'ומעה: אני הייתי בתיכון כאשר התחתנתי, והיוזמה שלי היא פרי הניסיון האישי שלי, שחוויתי על בשרי.

מנאל ג'ומעה: דבר שני – שמתי לב אצלנו בתחנה שהאמהות הצעירות שמגיעות נתקלות בהרבה קשיים בגידול הילדים, בחינוך, וזה נובע מהפער בין הדורות והמעורבות הגדולה של המשפחה המורחבת.

מנאל ג'ומעה: נוצרות כל מיני דילמות ונוצרים קונפליקטים שמאד מקשים.

מנאל ג'ומעה: זה בסופו של דבר מאד משפיע על הילדים.

מנאל ג'ומעה: דבר שני – היה לי מאד חשוב שאם יש מעורבות כזו במשפחה עצמה, בין האם הצעירה לבין החמה והסבתא, היה לי חשוב לערב את הגורם המאד דומיננטי והמשפיע – האמהות, הסבתות והחמות, בקבוצה.

מנאל ג'ומעה: אני הלכתי בכיוון של העצמת האם.

מנאל ג'ומעה: מפה נבעה היוזמה.

מיכאל מלכיאור: באיזה תחומים אתם מתמקדים?

מנאל ג'ומעה: אנחנו, בקבוצה, שמים מאד דגש על 4 כיווני התפתחות, שזה דבר מאד חשוב בגידול ילדים.

מנאל ג'ומעה: לפעמים אנחנו גם הולכים לפי הבקשות שלהן.

מנאל ג'ומעה: למשל – אם אני מדברת על התפתחות הילד, נתקלתי גם בבקשות שאדבר גם על האם.

מנאל ג'ומעה: הכוונה והמטרה היא הילד, אבל יש גם צרכים של האישה.

מנאל ג'ומעה: כלומר, אנחנו לפעמים סוטים לדברים אחרים, אבל זו סטייה חיובית, לדעתי.

מנאל ג'ומעה: למשל, אתן לכם דוגמה – אחת הנשים ביקשה שנדבר על זוגיות, שזה מאד חשוב.

מנאל ג'ומעה: שיתוף פעולה ומאיפה זה נובע, במיוחד בשפחה המורחבת.

מנאל ג'ומעה: לגבי הקבוצה עצמה – אני הקמתי בתחנה קבוצה של 12 אמהות, שגילן נע בין 16 עד 21.

מנאל ג'ומעה: יש לנו קבוצה מוגדרת מאד, ויש לנו כוונה מאחורי זה.

מנאל ג'ומעה: לאמהות האלה יש שני ילדים, כאשר הילד הראשון הוא מעל גיל שנה והילד השני הוא תינוק מגיל אפס עד חצי שנה.

מנאל ג'ומעה: כל המפגשים מתקיימים בתחום התחנה, אחר הצוהריים, לא בזמן פעילות התחנה.

מנאל ג'ומעה: עד כה קיימנו 7 מפגשים.

מנאל ג'ומעה: פעם בשבועיים יש לנו מפגש.

מנאל ג'ומעה: כרגע אנחנו בשלב של חופש של חודש הראמאדן.

מנאל ג'ומעה: היתה לנו בהתחלה בעיה עם הנשים עצמן- מה לעשות עם הילדים בזמן המפגשים.

מנאל ג'ומעה: בחרנו בפתרון אחד יעיל שזה אחות אחת בתחנה שמעורבת לכל אורך הדרך, והיא עובדת בתור שמרטפית.

מנאל ג'ומעה: כל אם מגיעה עם 2 ילדים.

מנאל ג'ומעה: 18 הילדים נמצאים בחדר אחד עם כל המשחקים, אותם קיבלנו מהג'וינט ומ "אשלים".

מנאל ג'ומעה: מטרות התכנית היו – מטרת העל היא העצמת האמא.

מנאל ג'ומעה: המטרה השניה היא הליווי, התמיכה באמהות צעירות.

מנאל ג'ומעה: מטרה נוספת היא העלאת המודעות אצל האמהות לחשיבות מתן מענה לכל הצרכים של הילדים, הקניית ידע וכלים למיומנויות הורים.

מנאל ג'ומעה: עוד מטרה היא בניית אפיקי תקשורת חיוביים בין האם לשירותים לרשות האם בקהילה.

מנאל ג'ומעה: ארגנו כך שכל הנשים מגיעות לחסן את הילדים.

מנאל ג'ומעה: יש בדיקות התפתחות מאד חשובות – לדוגמה, בדיקת תקשורת, שהיא בדיקה מאד חשובה.

מנאל ג'ומעה: אם הן לא מגיעות לבדיקה, אם אין להם מודעות לכמה זה חשוב, יש לנו בכפר את מרכז מתי"א שמטפל בכל מיני בעיות התפתחותיות.

מנאל ג'ומעה: יש נשים שלא יודעות מה הוא המרכז והיכן הוא נמצא.

מנאל ג'ומעה: היה לנו מאד חשוב שידעו על כך, שאם יש בעיה, שידעו לאן לפנות.

מנאל ג'ומעה: לפני שהתחלנו את הקבוצה אני עצמי עברתי הכשרה איך לארגן את הקבוצה, איך לפתוח אותה בתוך התחנה.

מנאל ג'ומעה: היו לנו מפגשים לאורך שנה שלמה עם בטי כהן.

מנאל ג'ומעה: המפגשים התקיימו בחדרה, ליום לימוד ארוך.

מנאל ג'ומעה: אני קיבלתי הכשרה נרחבת וזה היה מאד חשוב כי בתחנה עצמה הקמנו כל מיני קבוצות אחרות, אבל המיוחד בקבוצה הזו שהיא נבעה מתוך צרכים ומתוך ניסיון שאני חוויתי בעצמי.

מנאל ג'ומעה: עד היום עשינו 7 מפגשים ואנחנו נמשיך כאשר ייגמר החג.

מנאל ג'ומעה: לגבי מסקנות ותוצאות – אנחנו עומדים היום במצב שיש לנו שיתוף פעולה בין הדורות, בין האם הצעירה לבין הסבתות והחמות.

מנאל ג'ומעה: להזכירכם – חלק מהקונפליקטים והבעיות שנוצרו נבע מהמעורבות.

מנאל ג'ומעה: אי אפשר לומר לסבתא שמה שהיא אומרת לא נכון.

מנאל ג'ומעה: אנחנו באנו מנקודת מוצא של לשלב אותן.

מנאל ג'ומעה: גם הן באות למפגשים לשמוע.

קריאה: זה היה יכול להתאים גם במקומות אחרים.

מנאל ג'ומעה: היה לנו קצת קשה לגבש את החסבתות עצמן.

מנאל ג'ומעה: אני לקחתי את חמותי ונעזרתי בה, כי חשבתי שהיא יכולה לגשת ללב הקבוצה הזו.

מנאל ג'ומעה: אמנם ההדרכה עצמה מתבצעת על ידי, אבל היא עזרה.

מנאל ג'ומעה: אני רוצה לומר שאני מאד מרוצה.

מנאל ג'ומעה: יש פידבקים מאד חיוביים מהנשים.

מנאל ג'ומעה: הן שואלות אם יהיה המשך ותמיד מחכות למפגש הבא.

מנאל ג'ומעה: יש נשים במצב סוציו אקונומי קשה שהפגישות הן בשבילן מקלט, מפלט.

מנאל ג'ומעה: הן באות, שומעות ונהנות.

מנאל ג'ומעה: הרבה פעמים אנחנו גם גולשים לדברים אחרים שבסוף הם מתקשרים אל הקבוצה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות לך.

מיכאל מלכיאור: זה נשמע ממש מרתק, והיינו יכולים לשמוע עוד.

מיכאל מלכיאור: אני מאד שמח שגם הילדים וגם האמהות נמצאים בידיים טובות ומיומנות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו שמחים לשמוע על הצלחת התוכנית.

נדיה חילו: אני רוצה להתבטא, גם כחברת תת הוועדה לגיל הרך, שיצחק קדמן הוא היושב ראש שלה, וגם כמעורבת בעשייה בג'וינט במשך הרבה זמן, וגם כמנהלת מרכז הירש ביפו, לגיל הרך, שגם הוא מודל של מרכז רוחבי, הוליסטי, שגם משלב את החלק של המניעה, חינוך, רווחה, בריאות – על אותו בסיס של קונספט עם האלמנטים של התוכניות השונות שמופעלות בג'וינט.

נדיה חילו: מאד חשוב לי לומר – אני חושבת שמגיע היום לג'וינט, לא רק בתחום הגיל הרך, אלא גם בתחומים של עבודה עם נוער, שאני מעורבת בהם – זה בהחלט אחד המוסדות שיכולים להוות מודל להרבה מאד גופים, אולי גם ממסדיים וממשלתיים, בחלק של העשייה והפתיחות שהם מגלים, עשייה שהולכת ונעשית הרבה יותר גדולה ופתוחה כלפי המגזר הערבי.

נדיה חילו: זה גם משתלב עם הקונספט הכללי שהקבוצה להסכמה אזרחית מובילה בשנים האחרונות, לגבי הפתיחות והראיה של החברה הערבית כחלק אינטגרלי עם המחויבות של החברה היהודית.

נדיה חילו: אני הייתי בקהילה של סן פרנסיסקו לפני כמה שנים ונפגשתי שם עם קבוצה יהודית.

נדיה חילו: זה בהחלט מאד חשוב.

נדיה חילו: הרווח הוא לא רק לחברה הערבית אלא יש לזה חשיבות לפנים של החברה בכלל, וזה האינטרס היהודי, קודם כל.

נדיה חילו: אני רוצה לחזק פה את מה שהוצג מבחינת התוכנית של אחיות יוזמות.

נדיה חילו: התוכנית מופעלת גם ביפו, במרכז שאני מנהלת על ידי אחות.

נדיה חילו: המעורבות והפרויקטים האלה יש להם את ה- impact המאד רחב, מעבר ל- 12.

נדיה חילו: אם מדובר על ה- 12, אנחנו יודעים שהמאפיינים של החברה שלנו הם שזו חברה קהילתית, וכל אחת מה- 12 או מה- 15 גם חיה בתוך חברה, שהקשרים בה מאד הדוקים, כך שהתוכנית נחוצה ויש לה impact.

נדיה חילו: היא מופעלת בצורה מאד מוצלחת במרכז הירש שאני מנהלת, וכך גם תוכניות נוספות.

נדיה חילו: אני חושבת שהשיתוף של ערבים מקצועיים, מה שגופים אחרים הרבה פעמים לא עושים – אלא מתכננים תוכניות מלמעלה ומורידים אותם בלי מעורבות מעשית של אנשי דעה, אנשי אקדמיה ואנשי מקצוע מהמגזר הערבי.

נדיה חילו: בדרך כלל, תוכניות כאלה שמונחתות, כמה שהן יכולות להיות נכונות מבחינת הקונספט, בדרך כלל החברה גם מקיאה אותם ולא משתפת פעולה באופן מלא, כי זה נתפס כמשהו פטרוני, או משהו כזה.

נדיה חילו: אז האלמנט הזה של שיתוף השטח בעשייה, באופן מאד ישיר, אבל גם בתכנון העל של אנשי מקצוע, וכמו שד"ר קדמן אמר: יש לנו כוחות מקצועיים בחברה שלנו.

נדיה חילו: אמנם לא תמיד אנחנו משופעים בהם, אבל יש לנו, ויכולים לערב אותם בעשייה.

נדיה חילו: אם מעבר לאלמנט המקצועי מוסיפים גם את הפן הייחודי, התרבותי, יש לנו פה ושם דברים וניואנסים ייחודיים, שמי שבא מבחוץ לא יכול לשים עליהם את האצבע, ורק מי שמבפנים יכול להבחין בהם.

נדיה חילו: דברים מאד עדינים כאלה יכולים, לפעמים, להפיל תוכנית.

נדיה חילו: לכן, מאד חשובה המעורבות בתוכניות האלה, והמעורבות של תת הוועדה בג'וינט היא מעורבות מלאה ובהחלט אני חושבת שזה המקום לשבח.

נדיה חילו: האוזן הקשבת, הפתיחות לשינויים.

נדיה חילו: לא פעם הובאו דברים סגורים לוועדה, ושמנו דגש על אלמנטים נוספים.

נדיה חילו: היתה פתיחות לשנות ולהוביל את זה הלאה בהצלחה רבה.

נדיה חילו: אז אני חושבת שכל העשייה וכל התוכניות שהוצגו פה, עם כל האלמנטים של מניעה והדגשים שונים שהוצגו בחינוך הם מבורכים.

נדיה חילו: בהחלט, בנושא של התחדשות וחדשנות, אני רוצה לאחל לעצמנו שנמצא יותר תקציבים, כי המשקל של החתך הזה של הגיל הרך באוכלוסייה הערבית הוא יחסית מאד גדול מבחינת האוכלוסייה על כל חלקיה.

נדיה חילו: זה 30% כמו שנאמר.

נדיה חילו: זה חתך מאד רציני, ובהחלט צריך לתת לו את החשיבות, גם מספרית, וגם בגלל הגיל, החשיבות של הפוקוס בגיל הזה.

מיכאל מלכיאור: יש לנו שני משרדי ממשלה שמעורבים מאד בתוכנית, ואנחנו רוצים לשמוע אותם.

מיכאל מלכיאור: נשמע את משרד הרווחה.

עמירה מנסור: אני מפקחת מחוזית, בצפון.

עמירה מנסור: אני שותפה להרבה תוכניות עם ,אשלים" כבר הרבה שנים.

עמירה מנסור: אני מפקחת על 42 מועצות מקומיות בצפון.

עמירה מנסור: יש לנו עכשיו תוכנית של החזרת ילדים הביתה שנקראת "עם הפנים לקהילה".

עמירה מנסור: האחריות שלי היא לעזור בפיתוח שירותים בקהילה.

עמירה מנסור: אני לא רוצה לקטר, אבל אנחנו די גאים במינימום תקציבים שאנחנו מקבלים שאנחנו קצת מזיזים דברים.

מיכאל מלכיאור: אבל סיפרו לנו שיש הרבה תקציבים לזה.

עמירה מנסור: אבל מה שקרה הוא שנתנו את הכספים בנובמבר, וזה חוזר ישר לאוצר, ולא מגיע למשפחות.

עמירה מנסור: אני לא יודעת אם זה טקטי או שזה במכוון, אבל כך זה, לפחות השנה.

עמירה מנסור: אני לא רוצה להאשים אף אחד.

מיכאל מלכיאור: מבחינת משרד האוצר זה לא טקטי.

עמירה מנסור: קשה לי לדבר פוליטיקה כי אני לא אדם פוליטי.

עמירה מנסור: מה שאני רוצה להגיד הוא שאני מאד מברכת על הדברים ששמעתי.

עמירה מנסור: אני יודעת על כמה תוכניות שמתנהלות.

עמירה מנסור: קראתי על כמה כפרים שהם בפיקוח שלי, ואני יודעת על כמה מהם.

עמירה מנסור: אנחנו עדים היום לכך שלא כל כך השקענו הרבה שנים גם בגיל הרך וגם במתבגרים.

עמירה מנסור: רוב ההשקעה שלנו בשנים האחרונות היתה בגילאי 6 עד 12.

עמירה מנסור: עוד משהו שאנחנו מאד מכוונים אליו בשנים האחרונות שלנו, בפעילות, זה על ההשקעה בטיפול של התקשורת בין הורים לילדים.

עמירה מנסור: פעם דיברנו על ילדים וטיפלנו בילדים, כשחשבנו שהילדים הם העולם והם הקליינטורה שלנו.

עמירה מנסור: היום אנחנו רואים שהילד בא ממשפחה, מבית.

עמירה מנסור: במגזר הערבי הוא לא בא מהתא המשפחתי הראשון אלא מחמולה, ואנחנו הרבה משתפים את החמולות האלה.

עמירה מנסור: אז שותפות הורים והראיה שלנו, הכיוון האחר של הראיה – למניעה, לגיל הרך ובגיל המוקדם, היא מבורכת.

עבדאלה חט'יב: נמצאת כאן אתי עירית לבני, שהיא מפקחת וממונה על הנושא במשרד החינוך.

עבדאלה חט'יב: ראשית, מזל טוב לג'וינט.

עבדאלה חט'יב: אנחנו מכירים ומוקירים את התרומה שלכם למגזר הערבי.

עבדאלה חט'יב: אני רוצה להתייחס למספר נקודות שהועלו פה בסוגיית הגיל הרך.

עבדאלה חט'יב: אנחנו יודעים שבמגזר הערבי קיימת בעיה בכל הנושא של הגיל הרך.

עבדאלה חט'יב: המנכ"לית הקימה ועדה שאמורה לסיים את המלצותיה עד דצמבר, 2004.

עבדאלה חט'יב: אנחנו הכרנו את הבעיה בגני ילדים במגזר הערבי, וגם את התופעה של גני ילדים כמערב פרוע.

עבדאלה חט'יב: חלק רב מגני הילדים במגזר הערבי נמצאים במימון של עמותות.

עבדאלה חט'יב: חלק מהעמותות האלה הן עמותות שהן בדלניות, וחלק מהעמותות הן עמותות שלא מוכרות לממסד.

עבדאלה חט'יב: העמותות האלה מלמדות תוכניות לימודים שהן לא לפי רוחו של המשרד והן לא לפי תוכניות לימודים שהמשרד הוציא.

עבדאלה חט'יב: לכן ביקשנו מהוועדה לזרז את כל הנושא של תהליך הבדיקה ועד סוף השנה תהיינה לנו המלצות.

עבדאלה חט'יב: לגבי הנושא של הגיל הרך – אנחנו יודעים שאחוז התלמידים הערבים בגיל הרך מגיעים לפי הנתונים של המשרד ל- 29% או ל – 30% מכלל התלמידים במדינה.

עבדאלה חט'יב: היום יש לנו בעיה במגזר הערבי בכל הנושא של התשתיות.

עבדאלה חט'יב: אנחנו היום במשרד התחלנו לדבר בשפה אחרת.

עבדאלה חט'יב: התחלנו לדבר על הנושא של פתיחת דף חדש עם המגזר הערבי.

עבדאלה חט'יב: אנחנו מדברים היום על סגירת פערים.

עבדאלה חט'יב: אנחנו לא נפסיק לדבר על הנושא של צמצום פערים.

עבדאלה חט'יב: לכן, מה שעשינו עכשיו הוא שבתקציב הבינוי שהועמד לרשות המגזר הערבי מ- 2002 עד 2004 – התקציב הזה מהווה 45% מהתקציב שהועמד לרשות משרד החינוך ולרשות הגנים במשרד.

עבדאלה חט'יב: כלומר, 45% מתקציב הבינוי שהועמד לרשות משרד החינוך הועמד לרשות המגזר הערבי.

מיכאל מלכיאור: וזה סוגר את הפער?

עבדאלה חט'יב: יש לנו תוכנית שתוך 5 שנים משנת הלימודים תשס"ד נסגור את הפער טוטלית.

עבדאלה חט'יב: אפילו בוועדת דברת הומלץ, וגם המשרד המליץ שאנחנו נדבר על מערכת שוויונית בתקציבים.

עבדאלה חט'יב: יש החלטת ממשלה על כך.

עבדאלה חט'יב: אנחנו דיברנו שם על שקיפות בכל הנושא של חלוקת משאבים דרך המשרד.

עבדאלה חט'יב: הסוגיה השניה שאנחנו מתחילים לטפל בה היא הסוגיה של תוכניות לימודים.

עבדאלה חט'יב: היום יש לנו מחסור בתוכניות לימודים במגזר הערבי, במיוחד בגיל הרך.

עבדאלה חט'יב: לכן אנחנו הקמנו ועדות ובאוגוסט 2005 כל הוועדות, במיוחד בנושא של הגיל הרך, יסיימו את העבודה שלהם, ויהיו תוכניות לימוד ייחודיות למגזר הערבי, במיוחד בשפת האם, ובנושאים שהם אקטואליים למגזר.

עבדאלה חט'יב: התוכניות האלה מתאימות הן לרוחו של התלמיד הערבי והן לקהילה שהוא חי בה.

עבדאלה חט'יב: בנושא של הכשרת מורות יש לנו את הנושא של תוכנית החומש.

עבדאלה חט'יב: ייעדנו תוכנית ל- 15 שנה, ב- 34 מיליון שקל, כאשר תקציב הגיל הרך עומד השנה על 10 מיליון שקל.

עבדאלה חט'יב: אנחנו, השנה, ממחשבים גני ילדים.

עבדאלה חט'יב: אנחנו עכשיו מעבירים לכל גני הילדים במדינה ערכות ספרים שיתאימו לגיל הזה.

קריאה: פתחו עוד גני ילדים ביישובים הלא מוכרים במגזר הבדואי?

עבדאלה חט'יב: יש ועדה שמטפלת בנושא של המגזר הבדואי.

עבדאלה חט'יב: אני מדבר על המגזר הערבי, כי היתה החלטת ממשלה להפריד את המגזר הבדואי והמגזר הדרוזי מהמגזר הערבי.

עבדאלה חט'יב: אנחנו לאחרונה אמרנו שאנחנו רוצים שהכל יתנהל דרך מערכת החינוך הערבית ואז המשרד אמר: אנחנו לא יכולים לפעול נגד החלטת הממשלה.

עבדאלה חט'יב: יש החלטת ממשלה על מגזרים שהם מגזרים נפרדים מהמגזר הערבי.

עבדאלה חט'יב: לגבי הנושא של השפה – אנחנו יודעים שיש לנו בעיה של השפה הערבית.

עבדאלה חט'יב: לכן התחלנו בכל הנושא של מעבר לדו"ח שושני ולהקצאת משאבים שווה לכל התלמידים במדינה, בהתייחס למצב הכלכלי והחברתי של המדינה.

עבדאלה חט'יב: בהמלצות ועדת דברת שגובשו בשבוע שעבר, לגבי המגזר הערבי – שם יש דגש על הנושא של מתן העדפה מתקנת לתלמיד הערבי, במיוחד בגלל הבעייתיות בשפה, שהתלמיד מדבר בשפה שהיא השפה המדוברת והוא נכנס לבית הספר ויש לו את השפה התקנית.

עבדאלה חט'יב: לכן המשרד התחייב שבתוך 5 שנים נסגור את כל הפערים שקיימים בעניין.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: כרגע, העיסוק שלנו הוא לא כל מערכת החינוך, אבל טוב שהסברת את הדברים.

מיכאל מלכיאור: ני מקווה שאכן זה יהיה כך.

חאט'יב טארק: העברית שלי היא לא כל כך טובה.

חאט'יב טארק: אני מכפר נחף, שהוא כפר בדואי בצפון.

חאט'יב טארק: דיברו פה על כל מיני תחומים, בעיקר על הגיל הרך, ואני אתמקד בנקודה שקשורה לבני נוער.

חאט'יב טארק: אני מייצג נוער, ואני שייך לבית ספר שלומדים בו בני נוער.

חאט'יב טארק: לרוב עלו פה קשיים שעומדים בפני בני נוער במגזר הערבי.

חאט'יב טארק: קודם כל, יש לנו בעיה בלימודים בבתי הספר.

חאט'יב טארק: יש המון קשיים שהתוצאה שלהם היא תוצאות קשות.

חאט'יב טארק: יש לנו - - בבתי ספר, יש לנו נישואים בגיל צעיר - -

מיכאל מלכיאור: באיזה גיל מתחתנים אצלכם?

חאט'יב טארק: אם מדובר בכפר שלי – זה בסדר, אבל בכפר מנדה, למשל - בגיל 19 - -

מיכאל מלכיאור: היתה לנו לא מזמן ישיבה בנושא הזה, ויש גם הצעת חוק - - -

חאט'יב טארק: אם הבת לא מתחתנת בגיל 19 אז היא לא תתחתן.

נדיה חילו: יש בנות נשואות בבית הספר שלכם, בגיל י"א- י"ב.

חאט'יב טארק: יש, אבל אני לא לומד בבית הספר שבכפר, אני לומד בבית ספר פרטי נוצרי בכפר אעבלין.

חאט'יב טארק: בנוגע לשפה הערבית – גם יש לנו בעיה.

חאט'יב טארק: אנחנו עומדים בפני מצב שרוב התלמידים הערבים, יש להם בעיה בשפה העברית.

חאט'יב טארק: יש לנו גם בעיה של תנאים במתנ"ס –יש 10 מטר ל- 5,000 תלמידים זה ממש מצב גרוע ביותר.

חאט'יב טארק: אמרתי את זה גם בראיון לעיתון "ראש אחד".

מיכאל מלכיאור: לתשומת לב משרד החינוך, בעניין סגירת הפערים.

מיכאל מלכיאור: זה גם המתנ"סים.

חאט'יב טארק: גם במועצת הלימודים – אין לנו כמו לכל התלמידים מועצות תלמידים שרוצים לתרום, לקדם ולעזור בכל התחומים.

חאט'יב טארק: אני חושב שרוב התלמידים הערבים אפילו לא יודעים שיש מועצת תלמידים ארצית.

חאט'יב טארק: אין לנו תקציבים לכל הפעילות השנתית שלנו, בזמן שלמחוז המרכז יש את כל התקציבים.

מיכאל מלכיאור: ביום זכויות הילד הבינלאומי אנחנו גם נפגשים עם כל מועצת התלמידים הארצית, ואולי זה נושא שכדאי להעלות אותו.

גרי רוט: אני מארגון "בטרם".

גרי רוט: אני מברך את הג'וינט ביום חגם, קודם כל.

גרי רוט: אני מסתכל על מה שעושה "בטרם" בשלוש השנים האחרונות, במעורבות שלו במגזר הערבי ובכלל בפעילות שלו ברשויות, זה הרבה בזכות "אשלים".

גרי רוט: כל התהליכים שנוצרו בפעילות שלנו, בפעילות מניעה לבטיחות הילד, הם בזכות "אשלים".

גרי רוט: אני מקווה שגם כל רכזי הקהילה שיצרנו גם ביישובים הבדואים וגם ביישובים הערבים, ימשיכו לפעול.

גרי רוט: אני להצטרף לתוכנית שדבורה פריד הציגה – "בטרם" עובד מספר שנים בבתי חולים בתוכנית מניעה ליולדות.

גרי רוט: אני יודע שאנחנו יוצרים איזשהו שיתוף פעולה, גם בבתי חולים שאנחנו כבר נמצאים, איפה שיש שיתוף פעולה עם הפרויקט החדש.

גרי רוט: יש לנו בעיה קשה בגיוס מתנדבות שצריכות להדריך את היולדות הבדואיות.

גרי רוט: למשל, ב "סורוקה", כ- 70% מהיולדות הן בדואיות.

גרי רוט: אנחנו עושים להם קורסים של העצמת נשים, שמכשיר אותם לפעול בבתי חולים.

גרי רוט: אני מקווה שנצליח ושיהיה לנו שיתוף פעולה.

גרי רוט: תודה רבה.

נירה ברעם: אני אחות מרכזת בתחום אם וילד במשרד הבריאות, וזה אומר, בעצם, מה שקורה בטיפות החלב.

נירה ברעם: אם הוועדה מדברת על הגיל הרך, אז מי אם לא טיפות החלב נמצאים בקשר הראשוני והעמוק וההמשכי עם הילדים בגיל הזה.

נירה ברעם: רציתי לומר שהרומן שלנו עם "אשלים" התחיל עוד לפני ש "אשלים" נוצרה.

נירה ברעם: גיבשנו יחד גישה, עקרונות ותוכנית עבודה.

נירה ברעם: אחת התוכניות שאנחנו עובדים בהן יחד עם "אשלים" – כיום יש פרוייקט של "אחיות יוזמות" ב- 13 יישובים ערביים, וביניהם: כסרא, טייבה, לאקיה, עלבון, ג'דידה – מאכר, בקה אל גרביה, עוספיא, כפר ברא, ג'לג'וליה, לוד ויפו.

נירה ברעם: כל אחות כזו שבאה לא מייצגת את התחנה שלה בלבד, אלא את היישוב כולו.

נירה ברעם: היא חזרה ליישוב, הקימה ועדת היגוי, כאשר זה היה תרומה מאד רצינית של "אשלים" לתפקוד של האחיות ושל תחנות טיפות החלב.

נירה ברעם: בוועדת ההיגוי יוצגו גם, כמובן, תושבים, ומעבר לכל – הפרוייקטים, כמו הפרויקט שמנאל ג'ומעה הציגה, היו ממש מהשטח, מתוך הבטן של האחות שידעה למה האוכלוסייה זקוקה, מה היא רוצה.

נירה ברעם: ביחד עם האוכלוסייה עבדו על גיבוש התוכניות.

נירה ברעם: בכל מקום היו תוכניות אחרות, מותאמות בדיוק לאוכלוסייה.

נירה ברעם: לגבי הנושאים – הנושאים העיקריים היו באמת קידום התפתחות הילדים, וכמו שדבורה פריד ציינה, נושא השפה היה בקשה גדולה ביותר.

נירה ברעם: גם במחקרים שנעשו על ידי משרד הבריאות נמצא שנושא השפה, גם בקרב אוכלוסייה יהודית, הוא בעיית בריאות מספר אחת בישראל.

נירה ברעם: ילד, שהתפתחות השפה שלו לא תקינה, זו בעיית בריאות, בעיית תפקוד.

נירה ברעם: נושאים נוספים – תמיכה בהבנה בין דורית, ובהחלט נוצרו קבוצות של 2-3 דורות בנושא של גידול ילדים, מניעת היפגעות ילדים - ופה אנחנו מקבלים עזרה, תמיכה וייעוץ של "בטרם", ונושא נוסף בתוך מרכזי ההעשרה של טיפות החלב.

נירה ברעם: הדוגמה שמאד התפרסמה, בטייבה, של חצר התחנה, שהפכה להיות חצר העשרה, כאשר בתקציב "אשלים" הובאו לשם מתקני משחקים, והאחיות נתנו הכשרה למתנדבים ומטפלות איך להפעיל את הילדים במתקנים.

נירה ברעם: אנחנו מפעילים תוכנית נוספת, שנקראת "הורה טוב ידו".

נירה ברעם: מוביל אותה הפרופ' יונה רוזנפלד ומשתתפות בה אחיות.

נירה ברעם: הן עובדות במיוחד עם המשפחות הקשות ביותר, שלהם קשה ביותר, מהמגזר הערבי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ביקרנו בתחנת טיפת חלב באחד מהכפרים הבדואים בדרום, במקום מאד יפה שבנו לפני שלוש שנים ועדיין לא פתחו אותו.

מיכאל מלכיאור: את יודעת משהו על כך?

נירה ברעם: ספציפית על זה אני לא יודעת.

מיכאל מלכיאור: לא מצאו עדיין תקן לפתוח את זה.

מיכאל מלכיאור: הבניין יפה, והוא נשמר יפה.

עירית לבנה: אני מחזקת, וכששואלים אותי מי החיילים שלי – אז לכל אלה שאותם אתם מכשירים, בעיניי כל מורה, כל גננת צריכים להיות מחנך לבריאות, ואם אני עושה את השילוב ויש את החיזוקים האלה, אז תבורכו, ואנחנו, בתחום הבריאות במשרד החינוך, נעשה את המקסימום כדי לעזור.

סולטאן אבו עובייד: אני מלאקיה, מהדרום, מהנגב.

סולטאן אבו עובייד: אני רוצה לברך את הג'וינט על 90 שנות עבודה.

סולטאן אבו עובייד: אני אומר שהם הגיעו 90 שנה מאוחר מדי לנגב.

סולטאן אבו עובייד: לפי מה שאני יודע, הג'וינט נכנס לפרויקט רציני בנגב, ודבורה פריד הציגה את השותפים.

סולטאן אבו עובייד: אנחנו שותפים אתם בהפעלת הפרויקט.

סולטאן אבו עובייד: אני בא מאיגוד שמפעיל את הפרויקט בנגב.

סולטאן אבו עובייד: אני רק רוצה להגיד שהיה לנו ניסיון קטן בפרויקט שנקרא "הורים שותפים" שמתרכז בעיקר בעבודה עם אמהות, ובשלב השני – הקמת מסגרת שהאמהות שותפות להפעלתה.

סולטאן אבו עובייד: אנחנו מדברים הרבה על אמהות, אבל אולי, כשעברנו שלב מסוים של מפגשים עם אמהות בנושא של גידול ילדים, התפתחות ילד, כל הנושא של בריאות, חינוך וכן הלאה – למשל, היחס לילדים מבחינת רמת האלימות של ההורים כלפיהם, השתנה.

סולטאן אבו עובייד: יש הרבה דרישה דווקא לעבודה עם אבות במגזר הבדואי.

סולטאן אבו עובייד: האמהות מודעות ואיפה האבות?

סולטאן אבו עובייד: הם נשארו במקום אחר.

מיכאל מלכיאור: יש תוכנית כזו - - -

דבורה פריד: כן.

דבורה פריד: לא פועלת עדיין בנגב.

דבורה פריד: יכול להיות שבשנה הבאה היא תפעל בשגב שלום.

סולטאן אבו עובייד: הפרויקט יתקיים בעצם ב- 6 יישובים, בשגב שלום, בחורה, אל סעיד, כסיפה - אנחנו בשלב של הרחבה.

סולטאן אבו עובייד: אני מקווה שבשנה הבאה תוזמנו לנגב ותראו גם פעילות מסוימת שהיא עבור ילדים ואבות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו באים בשמחה לנגב, ועושים שם ביקורים.

מיכאל מלכיאור: אני, למשל, אהיה בתל שבע מחר, בסיום הראמדן.

מיכאל מלכיאור: זה גם דבר שיעניין בארצות הברית, שיותר ויותר מזמינים לחגיגות רמאדן אותנו, וזה דבר מאד יחודי לנו.

מיכאל מלכיאור: סיפרתי את זה לחברים שלי בחוץ לארץ והם לא האמינו שיכול להיות כזה דבר.

מיכאל מלכיאור: זה מראה שיש תקווה בעבודה לא רק למען צמצום אלא גם סגירת פערים, שוויון אמיתי והשתלבות מלאה, במודעות לכל הבעיות שיש.

מיכאל מלכיאור: בזה אני רוצה לסיים, וגם לברך את חברינו המוסלמים שנמצאים פה, לרגל החג והחגים שיהיו בימים הקרובים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה גם לברך את הג'וינט והתוכניות שהוצגו פה.

מיכאל מלכיאור: בדרך כלל אנחנו מסכמים בדרישות שיש לנו ממשרדים שונים, ומציינים שנעשה מעקב אחרי הדרישות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בשמחה נשמע מכם עוד על התוצאות של הדברים שהתחלתם לעבוד בהם, ושכבר רואים את הפירות הראשוניים שלהם.

מיכאל מלכיאור: תמשיכו, תתחזקו ותרחיבו, וכולנו נבורך.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, הישיבה נעולה.