הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 16, פרוטוקול מספר 88, 2004-10-20 09:30

מיכאל מלכיאור: שלום לכולם, אני פותח את הישיבה הזאת על בעיה מאוד ספציפית, כנראה שעמיתיי חושבים שזה לא כל כך חשוב, לכן עדיין לא הגיעו.

מיכאל מלכיאור: התחייבנו לעשות מעקב אחרי הנושא, הוא כאוב ודחוף.

מיכאל מלכיאור: מדובר על בני נוער במיוחד ממעונות חסות שברחו, ראינו קושי גדול מי לוקח אחריות על הילדים האלו שללא ספק נמצאים בסכנה גבוהה מאוד.

מיכאל מלכיאור: היתה לנו דוגמה על הבחורה שדיברנו עליה הרבה בישיבה הזאת.

מיכאל מלכיאור: יושבת פה האמא של הבחור.

מיכאל מלכיאור: נדבר על הבעיה הפרטנית, ונראה איך אנחנו מגיעים לדבר ממוסד.

מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד שרק עכשיו אני רואה שכל הגורמים שהבטיחו לקחת אחריות על הנושא – מנכ"ל משרד הרווחה, מנכ"ל משרד ביטחון פנים, שכל הגורמים האלו לא עשו את עבודתם.

מיכאל מלכיאור: אחרי שכתבנו להם, הפצרנו בהם, דיברנו איתם כמה פעמים, ישנם מכתבים מה-4 בדצמבר בשנה שעברה, ושוב מ-17 ביוני השנה, ועדיין אין שום דבר.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שנוכל אולי בכל זאת להתקדם, כי לא נוותר.

מיכאל מלכיאור: אני מבין גם לפי הדיווח שקיבלנו שהתופעה הולכת ומתגברת אפילו.

מיכאל מלכיאור: יש עלייה רצינית בהיקף הבריחות של קטינים, כך לפחות על פי המועצה הלאומית לשלום הילד.

מיכאל מלכיאור: היינו רוצים לקבל התייחסות גם על כך.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנשמע איפה הנושא עומד.

סוזי בן-ברוך: הערה קטנה, המנכ"ל לביטחון פנים לא נמצא.

סוזי בן-ברוך: אנחנו בלי מנכ"ל, בלי סמנכ"ל.

יעקב ראובן: הערה טכנית.

יעקב ראובן: ליוויתי את כל הדיונים האלה כנציג של משרד הרווחה, ומנהל חסות הנוער.

יעקב ראובן: אני חושב שהסוגייה הזאת מאוד חשובה וקריטית.

יעקב ראובן: חייבים לדייק בנתונים שיוצאים מהוועדה הזאת.

יעקב ראובן: כי בסוף כל ועדה יש פירסומים, המספרים לא נכונים, האמירות.

יעקב ראובן: למשל המספר של 225 נערים בורחים ונעדרים.

יעקב ראובן: יש הכרזה ש-52 מתוך 225 נערים שברחו - - -

מיכאל מלכיאור: אלה הנתונים שקיבלנו מסוזי.

יעקב ראובן: הנתונים האלה לא היו כל כך מדוייקים, הם של כלל הפנימיות, זה לא רק חסות הנוער.

יעקב ראובן: צריך לעשות סדר, כי כאשר מדברים על בורחים, 70% מהם נערים, נערות שלא חוזרים מחופש.

יעקב ראובן: הסמנטיקה מאוד חשובה גם מבחינה חוקית.

יעקב ראובן: צריך לעשות סדר, כי זאת ועדה מאוד רצינית.

מיכאל מלכיאור: אם יש לך נתונים אחרים, אנא מסור אותם.

מיכאל מלכיאור: אם לא, אז אלו הנתונים שקיבלנו מסוזי.

יעקב ראובן: בדיון הקודם אמרתי, והם לא הופיעו.

יעקב ראובן: צריך להחליט לפי איזה קו הולכים.

מיכאל מלכיאור: יש הבדל בין ההודעה לעיתונות לבין הדיווח.

מיכאל מלכיאור: אם תיכנס לאתר של הכנסת, אתה מקבל את הפרוטוקול המלא של הישיבה.

מיכאל מלכיאור: שם אני בטוח שהדברים שלך מופיעים במלואם.

מיכאל מלכיאור: המספרים האלו מאוד מדוייקים.

מיכאל מלכיאור: בדיוק אותם מספרים שקיבלנו באותה ישיבה מנציג המשטרה, יושב ראש מדור הנוער.

מיכאל מלכיאור: אין לנו על מי להישען במספרים, רק על סוזי.

מיכאל מלכיאור: היא דיווחה שאלו הנתונים שהמשטרה קיבלה.

מיכאל מלכיאור: ציטטנו אותה, לא ציטטנו את הוועדה.

מיכאל מלכיאור: היא הודיעה שדווחו למשטרה על המספר הזה, ו-52 מתוכם טרם אותרו.

סוזי בן-ברוך: אבהיר את הנקודה.

סוזי בן-ברוך: יש כאן נקודת מבט דו-כיוונית למעשה.

סוזי בן-ברוך: נקודת המבט המשטרתית היא, כאשר מודיעים לנו על היעדר שיטתי של קטין שנעדר, אם זה בגלל שהוא לא הגיע לפנימייה חזרה מחופשה, או אם בגלל שהוא ברח תוך כדי שהות בפנימייה, אנחנו פותחים תיק ומתחילים לחפש אותו.

סוזי בן-ברוך: החיפוש אותו חיפוש.

סוזי בן-ברוך: מבחינתנו צריך לחפש את הילד.

סוזי בן-ברוך: מייד תשמעו את קצין נוער מוריה, כמה תקנים הוא היקצה על הנושא של בריחות קטינים רק בירושלים, זו דוגמה קטנה לצערי.

סוזי בן-ברוך: מבחינתנו זאת בריחה.

סוזי בן-ברוך: נכון לעכשיו יש נתונים הרבה יותר חמורים כמובן, הנתון הוא מהבוקר.

סוזי בן-ברוך: מבחינתי זאת בריחה.

סוזי בן-ברוך: מבחינת חסות הנוער, צודק ראובן שאומר שמדובר כאן בבריחות הן בחוק הנוער טוה"ש – טיפול והשגחה, שבעצם זו אחריות של פקידת סעד לחוק הנוער במקרה הזה, והן לחוק הנוער, אלו נערים מעל גיל 12 שעברו עבירות.

סוזי בן-ברוך: מבחינתנו זאת בריחה של ילד, צריך לחפש אותו.

יעקב מרגי: זה היינו הך.

סוזי בן-ברוך: לא.

סוזי בן-ברוך: לגבי כמות הבריחות – המספרים מדוייקים.

סוזי בן-ברוך: נכון להבוקר אנחנו ממוחשבים.

יעקב ראובן: אני אגיד לך למה לא היינו הך, בגלל שלמשל במעונות נעולים שהם באחריותי, לפי החוק הפלילי, בשנת 2003 עד מחצית 2004 היו שתי בריחות.

יעקב ראובן: זאת אומרת, יש פער מאוד גדול בין איך אתה מביא נתונים בין שתי בריחות ממעונות נעולים למתבגרים שנמצאים שם לפי החוק הפלילי על עבירות שביצעו, לבין כלל אוכלוסיית המתבגרים במדינת ישראל שבמצוקה - - -

יעקב מרגי: כשאני אומר היינו אך, זו אוכלוסייה של בני נוער שהם לפני שפיטה.

יעקב מרגי: הם באיבחון.

סוזי בן-ברוך: כולם בחצר של בית משפט.

יעקב מרגי: מבחינת הוועדה זה היינו הך.

סוזי בן-ברוך: האחריות מתחלקת בין שני גורמים.

קריאה: לא, בין שלושה.

סוזי בן-ברוך: לי יש בית מעצר.

סוזי בן-ברוך: בבית המעצר כאשר בורח עצור, מפקד בית המעצר עף מתפקידו, חד וחלק.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד מכבד את השיחה פה, אבקש בצורה מסודרת.

סוזי בן-ברוך: מבחינתנו, אנחנו לא רואים שיפור מבחינת הנתונים, אני מאוד מצטערת.

סוזי בן-ברוך: נכון להבוקר יש 418 דיווחים על בריחות של קטינים, הן מחוק הנוער טיפול והשגחה, מינואר עד הבוקר, הנתון הזה מעודכן להבוקר.

סוזי בן-ברוך: זה בערך עשרה חודשים פלוס.

סוזי בן-ברוך: כרגע לפי נתוני המשטרה 66 נערים ונערות לא אותרו, זאת אומרת לא נמצאו עדיין והם משוטטים ברחובות מבחינתנו.

סוזי בן-ברוך: בשנת 2003 על פי נתוני המשטרה היו 496 בריחות, או אי חזרה מחופשה, מהם 15 נערים ונערות.

סוזי בן-ברוך: השנה מינואר עד עכשיו, יש 66 נערים ונערות שמבחינתנו נמצאים לא במעון, אלא על פי צו ומשוטטים ברחובות.

סוזי בן-ברוך: זה המצב כרגע.

מיכאל מלכיאור: יש לשער שרובם הגדול נמצאים בסיכון גבוה.

סוזי בן-ברוך: כולם נמצאים בסיכון.

יעקב מרגי: על פי צו ובסיכון.

רות שטייניץ: רק קטינים שהיו על פי צו?

רות שטייניץ: או כאלה שהופנו על ידי ועדת החלטה?

סוזי בן-ברוך: אנחנו פועלים רק על פי צו של בתי משפט, הן בחוק הנוער טיפול והשגחה.

סוזי בן-ברוך: אם זה החלטות אחרות, אנחנו לא מתערבים.

יעקב מרגי: מי שיברח מפנימיית וינגייט לא ידווחו עליו.

קריאות: - - - אסתר לובחינסקי רק 20% מהילדים בצו.

סוזי בן-ברוך: בנוסף, יש לנו 1,900 נעדרים ונעדרות קטינים, במהלך שנת עבודה בממוצע.

סוזי בן-ברוך: אלה רובם נמצאים.

סוזי בן-ברוך: זה לא קשור לזה.

סוזי בן-ברוך: נעדר, זה אבא שבא ומדווח שהבת שלו לא חזרה.

סוזי בן-ברוך: אני מדברת על פי צו של בית משפט, שאנחנו מחוייבים להתחיל לחפש אותו מהרגע שמודיעים לנו להתחיל לחפש אותו.

מיכאל מלכיאור: יש לך את המספר כמה היו במעונות חסות?

סוזי בן-ברוך: מבחינתנו כולם במעונות חסות.

סוזי בן-ברוך: השאלה אם זה לפי חוק הנוער שהד"ת או טוה"ש.

סוזי בן-ברוך: אני לא יכולה לתת את זה כרגע, זה מיחשוב יותר מסובך.

סוזי בן-ברוך: לגבי הנערה הספציפית שבגינה נאספנו הבוקר, יושב כאן קצין נוער מוריה.

סוזי בן-ברוך: אתמול משטרת ישראל הכריזה עליה כנעדרת בעיתון.

סוזי בן-ברוך: אני לא אראה את זה כרגע, כי יש לנו אנשי תקשורת.

סוזי בן-ברוך: בעיתון זה מוכרז כנעדרת.

סוזי בן-ברוך: מבחינתנו לא כותבים שהיא נערה חוסת מעון זה וזה, אנחנו כותבים שהיא נעדרת, כאילו נעדרת רגילה, בגלל חוק הנוער טיפול והשגחה, כדי לא לחשוף אותה.

סוזי בן-ברוך: התמונה שלה מופיעה הבוקר בעיתונים, כמובן על חשבוננו, כמובן שאחרי שחיפשנו אותה מכאן ועד להודעה חדשה, מייד תשמעו איך מחפשים נערה כזאת, ואחרי שזאת הבריחה הרביעית שלה, זאת לא בריחה ראשונה שלה, וכל בריחה היא בריחה למספר חודשים.

סוזי בן-ברוך: אנחנו לא מותחים ביקורת חלילה על משרד הרווחה, זו בעיה מאוד רצינית לשמור על נערות מהסוג הזה.

סוזי בן-ברוך: אנחנו עובדים איתן יום יום, אנחנו מכירים את זה, תאמינו לי, אחרי 25 שנה בשטח עם נערות ונערים כאלה, אני יכולה לומר שקשה מאוד להחזיק אותן.

סוזי בן-ברוך: יש מעונות חסות, צריכים להחזיק נערות שהן לא צריכות בכלל להיות במעונות האלה, הן על סף של מחלת נפש או משהו אחר.

סוזי בן-ברוך: הן לא ברות טיפול.

סוזי בן-ברוך: אומרת פקידת סעד, היא לא ברת-טיפול אני לא יודעת מה לעשות איתה.

סוזי בן-ברוך: וכל מה שעושים, בסופו של דבר היא תברח או תנסה להתאבד.

סוזי בן-ברוך: אלה נערות שאין להן פתרון מבחינה חוקית, כי מאז כניסת חוק הנוער החדש בנושא חולי הנפש, הנערות האלה נופלות בין הכיסאות.

סוזי בן-ברוך: מנחם וגשל שלח מכתב בשנה שעברה על נערה ש-12 פעמים ניסתה להתאבד, בסופו של דבר לא נמצא לה טיפול.

סוזי בן-ברוך: השופט אמר, תשלחו אותה הביתה.

סוזי בן-ברוך: זו דוגמה לנערות שנופלות בין הכיסאות.

סוזי בן-ברוך: מדובר כאן גם בנערות כאלה, אבל לא כולן כאלה.

סוזי בן-ברוך: הבעיה הנוספת שצריך להעלות אותה זה נושא החופשות.

סוזי בן-ברוך: נושא החופשות הוא נושא בעייתי, אני מבינה שהוועדה שבדקה את נושא צופיה המליצה על יותר חופשות.

סוזי בן-ברוך: אני חושבת שהגיע הזמן לשבת ולמנות ועדה בנושא של מעונות חסות במדינת ישראל.

סוזי בן-ברוך: אם זה פתרון נכון, אני לא בטוחה.

סוזי בן-ברוך: יש פתרונות אחרים בעולם.

סוזי בן-ברוך: האם זה פתרון אמיתי?

סוזי בן-ברוך: אחרי כמה זמן לתת חופשות או אפטר, בנושא הזה אנחנו תמימי דעים.

סוזי בן-ברוך: ציינתי שהיינו בביקור באמסטרדם, שם נער נכנס למעון חסות שזה בית כלא לכל דבר, כמו כלא אופק לכל דבר.

סוזי בן-ברוך: 3-4 שנים אין חופשות.

סוזי בן-ברוך: הוא לא יוצא לחופשות.

סוזי בן-ברוך: כל הטיפול שם נעשה במהלך השנים, יש להם כמעט מאה אחוזי הצלחה לפי הדיווחים שלהם, אבל חצי שנה לפני השיחרור, הם מתחילים לסגל אותו החוצה.

לימור סולומון: זה לא טיפול והשגחה, זה עונש.

מיכאל מלכיאור: מה שאת מציעה הוא להקים ועדה.

מיכאל מלכיאור: את מעלה דבר אחר על המדיניות כלפי חופשות.

מיכאל מלכיאור: לדעתי, מה שאמרת לפני כן זה יותר חמור.

מיכאל מלכיאור: היעדר המסגרות המתאימות לילדים האלו.

סוזי בן-ברוך: נכון, לחלק מהנערות.

סוזי בן-ברוך: אומרות פקידות סעד – אין לנו מה לעשות עם הנערה הזאת.

סוזי בן-ברוך: אתן יכולות לקחת אותה, אין לי לאן להכניס אותה.

סוזי בן-ברוך: היא לא מתאימה למסגרות שיש לנו.

סוזי בן-ברוך: שלא לדבר על זה שגם אין בית כלא לנשים ונערות במדינת ישראל.

סוזי בן-ברוך: יש לנשים, אין לנערות.

סוזי בן-ברוך: אני מעלה ארבע נקודות בעייתיות.

סוזי בן-ברוך: הבעיה היא מורכבת, מאוד טעונה.

סוזי בן-ברוך: אני מדברת עם ראובן יעקב לפחות פעמיים בשבוע בעניין הזה.

סוזי בן-ברוך: הוא חסר אונים.

סוזי בן-ברוך: לכן אמרתי, הביקורת היא לא נגד משרד הרווחה חלילה.

סוזי בן-ברוך: יש לנו בעייה אמיתית.

יעקב מרגי: מה סדרי הגודל של נערות - - - שהן צריכות להיות בבית כלא ולא במעונות.

סוזי בן-ברוך: יש נערות שצריכות להגיע למקום סגור נעול.

סוזי בן-ברוך: יש לנו קרוב ל-500 נערות ברחוב שמחכות להיכנס לצופיה ולמסילה, הן ברחוב.

סוזי בן-ברוך: אנחנו רואים את ההתדרדרות שלהן מיום ליום, אתם תשמעו כאן.

סוזי בן-ברוך: זה סמים מסוג מריחואנה.

סוזי בן-ברוך: ואחרי שלושה שבועות זה הירואין, ואחרי הן נופלות לזנות.

סוזי בן-ברוך: ועד שהן כבר נמצאות בשפל המדרגה, לשקם אותן זה יותר קשה.

סוזי בן-ברוך: אפשר ללכת על הפן האחר.

סוזי בן-ברוך: לדעתי, צריכה לקום ועדה מקצועית, או בין-מקצועית אפילו, שתבדוק את כל נושא הפתרונות הנכונים לנערות האלה, ולנערים בנפרד.

סוזי בן-ברוך: הוועדה צריכה לבדוק גם את נושא החופשות, את נושא הטיפול הנכון הפנימי.

סוזי בן-ברוך: אני לא מותחת ביקורת על הטיפול, כי זה הצד המקצועי שלהם.

סוזי בן-ברוך: הוועדה בדקה רק את צופיה.

סוזי בן-ברוך: צופיה זה רק מדגם מייצג, זה אחד מתוך.

סוזי בן-ברוך: יש קרוב ל-42 מעונות חסות מהסוג הזה, צריכים לבדוק מה קורה שם בפנים.

סוזי בן-ברוך: מה אפשר לעשות כדי לשקם את הקטינים, מה אחוזי ההצלחה בכלל.

סוזי בן-ברוך: לקחת את כל הבורחים, לעשות עליהם מחקר, לראות מה קורה איתם.

סוזי בן-ברוך: אגב, אני מדברת על 481 בריחות, לא בורחים.

סוזי בן-ברוך: יש בורחים שברחו קרוב ל-11, 12 פעמים, אז ודאי שזה לא הפתרון שלהם.

סוזי בן-ברוך: ישבתי עם נשיא בית המשפט לפני שבועיים, הבאתי לו את הנתונים.

סוזי בן-ברוך: אמרתי לו, תראה גם החלטה של בתי משפט, יש סעיף 26 לחוק הנוער טיפול והשגחה, שיש שם סנקציה של חצי שנה לגבי נערות מחוק הנוער טיפול והשגחה.

סוזי בן-ברוך: בוא ניישם את זה.

סוזי בן-ברוך: הוא אומר, אני מוכן ליישם, ואיפה נכניס אותן?

סוזי בן-ברוך: אז בבקשה, אין לאן להכניס אותן.

סוזי בן-ברוך: אנחנו כל הזמן סביב הזנב של עצמנו, והקורבן האמיתי של כל הדבר הזה הוא משטרת ישראל.

סוזי בן-ברוך: מייד תשמע למה.

סוזי בן-ברוך: הנערות הן הקורבן הכי נוראי, כולנו רואים את טובת הילד.

סוזי בן-ברוך: אבל הקורבן מבחינת החיפוש אחרי הנערה, ואחרי זה שכבר היא נמצאת, לבוא למנהל מעון החסות להגיד לו, בסדר, מצאנו אותה אחרי ארבעה חודשים.

סוזי בן-ברוך: הוא עונה לנו, הצו נגמר לכו איתה לבית משפט.

סוזי בן-ברוך: הכנסתי נערה אחרת במקומה.

סוזי בן-ברוך: אז הוא צודק, לפחות הוא הכניס נערה אחרת במקומה.

סוזי בן-ברוך: מה אני עושה איתה?

סוזי בן-ברוך: עוצרת אותה, כולאת אותה, נוסעת מרחקים, באה לשוטר נוער והוא אומר, אין לנו פתרון.

סוזי בן-ברוך: עכשיו מה יהיה?

סוזי בן-ברוך: זה לרחוב.

סוזי בן-ברוך: או שהוא לוחץ את מנחם וגשל מכאן ואת רות בן יעקב מכאן להכניס עוד מיטה לצופייה, וגם זה קורה.

סוזי בן-ברוך: הפתרונות הם לא פתרונות.

מיכאל מלכיאור: תודה סוזי.

יואב בר: קצין מדור נוער במרחב מוריה.

יואב בר: אחראי על חצי מירושלים.

יואב בר: בתחתינו יש שבעה מעונות חסות.

יואב בר: ביניהם יש את המעון הכי גדול שהוא מעון מסילה, שעיקר העבודה שלנו נעשית מולם.

יואב בר: עד להיום קיבלנו קרוב למאה הודעות בריחה של נערות חוסות, שרובן במעון מסילה.

יעקב מרגי: כמה יש במעון מסילה שבורחות?

יואב בר: יש המון.

מיכאל מלכיאור: מה זה המון?

מיכאל מלכיאור: אתה אמרת שתיים בכל השנה.

יעקב ראובן: מהמעונות הנעולים.

סוזי בן-ברוך: במסילה יש 64 מקומות, מהם ב- 24 נעול.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין, מאיפה השתיים?

יעקב ראובן: מהחלקים הנעולים.

יעקב ראובן: יש לנו מערכות נעולות על פי חוק.

מיכאל מלכיאור: זה לא מה שאמרת.

מיכאל מלכיאור: אמרת שבמעונות חסות זה רק שתיים.

יעקב ראובן: מכל מעונות החסות שתיים ברחו מהמעונות הנעולים.

יעקב ראובן: אני אסביר את עצמי.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע מה הטיעון שלך נגד מה שיצא.

מיכאל מלכיאור: אף אחד לא דיבר שום דבר על המעונות הנעולים, לא מוזכר פה.

יעקב ראובן: דובר על נתונים של מעונות חסות.

יעקב ראובן: אלה לא הנתונים שלנו, הנתונים האלה הם של הילדים במעונות.

יעקב מרגי: אתה רק חלק מהמעונות.

יואב בר: רוב הבריחות הן כתוצאה מאי חזרה מחופשה, אבל ישנן גם בריחות כתוצאה מיציאה לקניון, יציאה לסרט, ויש הרבה בריחות כאלה.

יואב בר: יש נערות שחוזרות על בריחתן שלוש וארבע וחמש פעמים, ואפילו יותר.

יואב בר: מבחינתי, כאשר אנחנו מקבלים הודעה על בריחה של חוסה שכזו, כמובן נפתח תיק בהתאם.

יואב בר: אנחנו מעבירים את המידע לגבי אותה חוסה בכל התחנות, שמסייעות לנו בחיפוש על פי המידע היכן שאמורה להיות.

יואב בר: היא מוכרזת, ואנחנו עושים מאמצים לאתר את אותה נערה.

יואב בר: לגבי אותה נערה שעליה דיברנו, כרגע היא נמצאת שוב בבריחה.

יואב בר: אפשר לראות על פי עברה שיש לה כבר ארבע בריחות.

יואב בר: עברה – אני מדבר החל מתאריך 26 ביוני 2003, שמאז היא ברחה ארבע בריחות.

מיכאל מלכיאור: זה כמעט כל התקופה.

מיכאל מלכיאור: את מספר הבריחות אני לא רואה כדבר חמור כך כך.

מיכאל מלכיאור: אם יש שיקול דעת שזה טוב לבנות הללו, שהן לא סגורות בכלא, ונותנים להן חופש, אני לא מתפלא על כך.

מיכאל מלכיאור: זאת לא אוכלוסייה קלה.

מיכאל מלכיאור: חוץ מזה שיש רצון אצל כל אדם להיות חופשי.

מיכאל מלכיאור: יש מספר בריחות, יש סכנה בכל דבר שעושים בחיים.

מיכאל מלכיאור: מה שהטריד אותנו בוועדה לפי מה שזכור לי, אלו שתי התופעות האחרות.

מיכאל מלכיאור: דבר אחד, סוזי אמרה שיש הרבה מאוד ילדים שאין להם מקום בכלל.

מיכאל מלכיאור: שנית, כאשר יש בריחה של הרשויות מאחריות על הבנות הללו שנופלות בין הכיסאות, ואין אף אחד.

מיכאל מלכיאור: הדוגמה הזאת של הילדה היתה במיוחד חזקה, כי גילינו שם שלאף אחד לא היתה התמונה, חוץ מהבחור שאמא שלו יושבת פה.

מיכאל מלכיאור: התמונה שלה לא היתה בכל המעון, לא יכלו לחפש אותה, ואף אחד לא התעניין לחפש אותה.

מיכאל מלכיאור: זה מה שהפריע לנו.

מיכאל מלכיאור: רצינו שיהיה ברור לגמרי של מי האחריות.

מיכאל מלכיאור: קיבלנו דיווח, שאחרי 24 שעות זה כבר לא שייך, וכבר לא שייך למשרד הרווחה.

מיכאל מלכיאור: אז אין מי שיפנה למשטרה.

סוזי בן-ברוך: זה רק למשטרה.

מיכאל מלכיאור: זאת הבעיה.

מיכאל מלכיאור: עצם זה שיש בריחות, כמובן הרבה יותר טוב אם כולן היו חוזרות הביתה בשלום, אבל זה לא כך.

יואב בר: אני חייב לחזק את עמדתך.

יואב בר: לדעתי, אנחנו מרגישים שיש פה איזושהי קלות בלתי נסבלת.

יואב בר: כשאנחנו רואים שנערה ברחה, בסדר, יש קשיי הסתגלות, התאקלמות, וכדומה במעון, ניחא.

יואב בר: בריחה, שתיים, כאשר רואים שילדה בורחת, צריך לשים את הדגש על זה, צריכים לטפל בנושא.

יואב בר: ולא שהיא תגיע למצב שהיא תברח ארבע וחמש פעמים, כאשר אנחנו יודעים שהילדה הזאת בסיכון, שאין לה בית להיות בו, ועד כמה שידוע לנו היא משתמשת בסמים.

יואב בר: אנחנו מרימים ידיים.

יואב בר: אנחנו פונים, אנחנו כותבים מכתבים, לא זוכים להתייחסויות כלל וכלל.

יואב בר: הוצאנו מספר מכתבים, יש לי עותקים של מכתבים שיצאו על חוסות ספציפיות, על טיפול, על אופן בריחתן.

מיכאל מלכיאור: ממי אתם לא זוכים למענה?

מיכאל מלכיאור: חשוב לנו לדעת.

יואב בר: מכל מיני גורמים.

יואב בר: אפילו תשובה לא מקבלים.

יואב בר: הדבר מתסכל.

יואב בר: הוא מאוד מפריע לנו, במיוחד כשאנחנו חושבים מה קורה עם אותה ילדה, איפה היא נמצאת, מה היא עושה, עם מי היא מסתובבת, באיזו חברה.

יואב בר: מעבר לטיפול זה כואב.

יואב בר: קשה לראות את הדברים האלה, גם כאשר אתה תופס את הילדה בידיים.

יואב בר: בחודש שעבר, ילדה שהיתה חודשים בבריחה, הגיעה למסילה.

יואב בר: עוד לא נקלטה וכבר ברחה באותו היום.

יואב בר: אנחנו עובדים ועובדים, ואף אחד לא תומך בעבודה שלנו.

יואב בר: אף אחד לא עושה משהו עם החומר שאנחנו מביאים לו.

יואב בר: לא יוצרים עם זה משהו.

יואב בר: לא בודקים למה.

יואב בר: איפה נקודות הקשר.

מיכאל מלכיאור: הצד שזה נופל עליכם, אתם אלו שמחפשים, זה מטבע הדברים.

יואב בר: אין לי בעיה, אני עושה את זה.

מיכאל מלכיאור: יש פה שני דברים שונים.

מיכאל מלכיאור: חשוב להדגיש את הדבר נכון.

מיכאל מלכיאור: אני מרגיש שאתם מרגישים שיש עליכם עומס בלתי נסבל, בגלל שבכלל יש לכם עומס יותר מדי, ועכשיו עומדים להוריד לכם עוד אלף תקנים, כך הודיע הסגן.

יואב בר: לא, אני לא מתלונן.

יואב בר: אין לי עומס עבודה.

מיכאל מלכיאור: עם כל הכבוד, אין גוף אחר מהמשטרה שיש לו - - - מה שחשוב פה מה עושים אחר כך, או שאתם פונים ומרגישים מין הפקרות של הגורמים.

מיכאל מלכיאור: פה אנחנו יכולים לעזור.

סוזי בן-ברוך: התקיימו מספר דיונים משותפים בין ירושלים לבין מנהל מסילה.

סוזי בן-ברוך: הבעיה המרכזית בירושלים זו מסילה.

סוזי בן-ברוך: יש לנו עוד מעון נוסף בשום אורנים שגם התחיל לככב בזמן האחרון.

סוזי בן-ברוך: כל בוקר אני מקבלת דיווח על כל בריחה.

סוזי בן-ברוך: רואים את סך כל הבריחות, סך הצווים של בית משפט כל בוקר אצלי על השולחן.

סוזי בן-ברוך: התקיימו מספר דיונים.

סוזי בן-ברוך: אמרתי בתחילת דבריי קודם, יש בעיה של נטייה של הנערות האלה לברוח בכל מקרה.

סוזי בן-ברוך: מדובר כאן בנערה ספציפית שבורחת מספר פעמים למספר חודשים.

סוזי בן-ברוך: זה אומר שאולי כאן צריך יחס אחר ושונה.

סוזי בן-ברוך: את הנטייה של הרצון לברוח שאתה מבין אותו אדוני, גם אני מבינה אותו.

סוזי בן-ברוך: אחרי שזו בריחה שמינית, תשיעית, אז אולי יש כאן בעיה יותר אקוטית, צריך לטפל בה אחרת, אבל לא לקבל אותה כמשהו שאתה מבין אותו.

מיכאל מלכיאור: אני מסכים שצריך לטפל בזה.

סוזי בן-ברוך: צריך לזכור שהנערים והנערות האלה בחוץ גם מזיקים.

סוזי בן-ברוך: הנערים האלה פורצים, גונבים, שודדים, אונסים.

סוזי בן-ברוך: אל תהיו נאיביים לגבי הנערים האלה מה הם עושים בחוץ.

סוזי בן-ברוך: מדובר בנערים שעד שהם מקבלים צו כזה של בית משפט, אלה נערים שעברו לפחות תשעים, שמונים, מאה ומשהו עבירות.

סוזי בן-ברוך: במדינת ישראל להכניס נער לכלא, זה אחרי שהוא אנס או שדד או שרצח או שניסה לרצוח.

סוזי בן-ברוך: סוחרי סמים ונערים לא נכנסים לכלא.

סוזי בן-ברוך: הם נכנסים למעונות חסות.

סוזי בן-ברוך: עברייני מין, ועבירה ראשונה שנייה שלישית שהיא לא אונס ממש, על פי החוק נכנסים קודם כל למעונות חסות.

סוזי בן-ברוך: לכן מדובר כאן באוכלוסייה שהיא בעייתית גם בחוץ.

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה בנושא, עם הרבה בורות שלי.

יעקב מרגי: כשאנחנו שומעים על בריחות מבתי כלא למבוגרים, האחוז הוא לא בשלם אפילו.

יעקב מרגי: בקדנציה הקודמת שמענו שאפילו שקלו להדיח את נציב שירות בתי הסוהר.

יעקב מרגי: לא לחינם שאלתי כמה יש במעון הזה שממנו בורחים, ואני שואל.

יעקב מרגי: את צופיה אני מכיר רק מהנסיעות שלי על כביש יבנה.

יעקב מרגי: מבחוץ זה לא נראה מקום שטוב לשהות בו, או שיש הרבה מה לעשות בו.

יעקב מרגי: המוסדות האלה נראים כמו בתי כלא עלובים.

סוזי בן-ברוך: זה מה שאמרתי בתחילת דבריי.

סוזי בן-ברוך: הגיע הזמן לבדוק האם זה הפתרון הנכון, ואם המיקום הוא נכון.

סוזי בן-ברוך: יכול להיות שהמבנה צריך להיראות אחרת.

סוזי בן-ברוך: צריך לבקר שם פעם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נקבל את ההמלצה שלך בסוף הדיון.

יואב בר: יש לי את כל התכתובת פה משנת 2002, אשמח לצלם לך את כל העתקים.

מיכאל מלכיאור: ליבי רייכמן, היא מנכ"לית מאוד חשובה שעומדת בראש עמותה מאוד חשובה, של "אח בוגר אחות בוגרת".

מיכאל מלכיאור: היא חווה את הסיפור של הילדה, שאז התחלנו איתה בעקבות הפנייה ליצחק קדמן.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש שתספרי לנו בדיוק איפה זה עומד עכשיו.

ליבי רייכמן: אני בכובע של אמא של הבחור שבשנה שעברה היה המדריך של הבחורה, כאשר היא היתה במרכז.

ליבי רייכמן: הוא עקב אחריה אחרי שהיא עברה לאורנים, וגם אחרי הבריחות שלה.

ליבי רייכמן: בשנה שעברה הוא הגיע לוועדה הזאת, כי הוא היה מבוהל מזה שאף אחד לא מחפש את הבחורה שהיא בסך הכל ילדה בת 12, עם אמא נרקומנית.

ליבי רייכמן: למשטרה אין אפילו תמונה של הבחורה, בוועדה דיברו על העניין שצריכה להיות תמונה.

ליבי רייכמן: מה שקורה הוא, שאיתרו את הבחורה והוציאו אותה לצופיה.

ליבי רייכמן: היא ברחה מצופיה והגיעה למסילה.

ליבי רייכמן: הבן שלי בחוץ לארץ, והוא ביקש ממני שאני אלך לתת לה כמה מתנות.

ליבי רייכמן: הגעתי אליה בערב ראש השנה, הבנתי שהיא נמצאת שם במשך חודשיים.

ליבי רייכמן: בינתיים האמא שלה התאבדה, אז אין לה בכלל אף אחד.

ליבי רייכמן: דיברתי איתה, והבנתי מהעובדת הסוציאלית שאני הייתי המבקרת השנייה מתוך חודשיים שהיא נמצאת שם.

ליבי רייכמן: אפילו פקיד הסעד שהוא האדם היחיד שיש לה בחיים, לא טרח להגיע בחודשיים האלו.

ליבי רייכמן: אין לה אפוטרופוס בכלל, אז דברים כמו טיפול שיניים, מקבלים מביטוח לאומי, היא הרגישה מופקרת לגמרי.

ליבי רייכמן: אחרי שביקרתי אצלה, מייד אמרתי שאני חייבת למצוא מישהו שיבקר אצלה.

ליבי רייכמן: לגמרי במקרה, אולי בגלל שאני מנכ"לית לעמותה כזאת של מתנדבים, שבוע אחר כך מצאתי מתנדבת שהיתה מוכנה לבוא ולבקר אצלה כל שבוע.

ליבי רייכמן: צלצלתי למסילה לומר להם שמצאתי מתנדבת, אמרו לי שהיא ברחה.

ליבי רייכמן: איך היא ברחה?

ליבי רייכמן: היא יצאה לפיקניק עם המדריכה האישית שלה במושב אורה, ובאיזה שהוא שלב היא קמה באמצע הפיקניק, היא אמרה זה לא משהו אישי, אבל אני חייבת, היא רצה וברחה.

ליבי רייכמן: שאלתי את העובדת הסוציאלית מה אתם עושים, היא אמרה, דיווחנו למשטרה.

ליבי רייכמן: הדיווח היה טלפוני שבו אמרו למשטרה היא ברחה.

ליבי רייכמן: הייתי מבוהלת, היא דיברה קצת על מושב שורש, ואז אמרתי להם איפה לחפש.

ליבי רייכמן: העובדת הסוציאלית אמרה שהם לא יחפשו אותה.

ליבי רייכמן: הלכתי למסילה כדי לנסות לברר יותר מה קורה, מה הנוהל.

ליבי רייכמן: אמרו לי, תשמעי, המשטרה מתייאשת מאיתנו.

ליבי רייכמן: הם מחזירים לנו בנות והבנות בורחות, כבר לא כל כך מתייחסים.

ליבי רייכמן: הבנות נופלות בין הכיסאות, זה מצב מאוד עצוב.

ליבי רייכמן: שאלתי אותם האם מסרתם כתובות?

ליבי רייכמן: תמונה לא מסרו למשטרה, הם לא ידעו שיש תמונה, וגם העובדת סוציאלית לא ידעה שיש תמונה.

ליבי רייכמן: אני לא מבינה איך בתיק של הילדה במעון אין תמונה.

ליבי רייכמן: העובדת הסוציאלית לא ידעה שיש תמונה של הילדה.

ליבי רייכמן: המדריך הלך ליד המיטה שלה ומצא המון תמונות.

ליבי רייכמן: אני לקחתי חלק מהן, ובעידוד של הבחור במסילה, הלכתי למשטרה גם עם תמונה וגם עם כתובת ממכתב שאני חושבת שיכול להיות קצה חוט היחיד שיש.

ליבי רייכמן: אז גם לא כתובת מסרו, גם לא מסרו תמונה.

ליבי רייכמן: כאשר ניסיתי לעקוב ולבדוק, שאלתי האם שלחו ניידת לכתובת הזאת.

ליבי רייכמן: הם ענו, אנחנו יודעים, אנחנו מסרנו את הפרטים לתל-אביב, ואנחנו מניחים שהם יטפלו בזה.

ליבי רייכמן: אני מבינה מכל הצדדים שכל אחד צודק.

ליבי רייכמן: כמו מצד המשטרה, לחפש ילדה שבורחת, אני מבינה שזו עבודה סיזיפית.

ליבי רייכמן: במסילה זו עבודת קשה ומאוד קשה.

ליבי רייכמן: הבחורה בסך הכל בת 13.

יעקב מרגי: מה זה בחורה, ילדה.

ליבי רייכמן: ממש ילדה.

יעקב מרגי: אני לא מבין שמישהו עמוס ושהעבודה סיזיפית.

יעקב מרגי: זו ילדה שאין לה אמא, ולא אף אחד בעולם.

יעקב מרגי: אז בגלל שלא קמו ארבעה אמהות בטלוויזיה ובכו, ולא היו מאות מתנדבים – זו התחושה במדינה.

יעקב מרגי: שמי שיש לו אבא יחיה, ומי שאין לו אבא ימות.

מיכאל מלכיאור: ליבי, תודה.

מיכאל מלכיאור: אני מזכיר שבפעם שעברה היה סיפור על בחור בדרום שהחזיק אותה עם סמים וזנות.

סוזי בן-ברוך: רק לציין הערה קטנה לגבי ההודעה הזאת.

סוזי בן-ברוך: ב-26 בספטמבר נשלחה ניידת משטרה לכתובת בתל-אביב.

סוזי בן-ברוך: הודיעו להם שהאמא נפטרה והילדה מזה זמן רב לא נמצאת שם.

סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, ההודעה שלכם כן חשובה.

סוזי בן-ברוך: כל מידע שמגיע חייבים לבדוק אותו גם על פי חוק, אנחנו לא משחקים עם זה.

סוזי בן-ברוך: נשלחה ניידת במיוחד כדי לבדוק את הנושא.

סוזי בן-ברוך: אותה מדריכה שאמרה את מה שאמרה לך, אני מקווה מאוד שהבנת אותו לא נכון, כי אם הבנת אותו נכון, זה חמור מאוד.

סוזי בן-ברוך: בכל אופן, כל מידע שמגיע אלינו, אנחנו בודקים אותו.

ליבי רייכמן: אני אמרתי שהרמז איפה היא נמצאת זה בשורש, כי אני חשבתי שאם לא מחפשים אותה מייד, יש סיכוי שהיא תברח למקום מוכר והוא שורש.

ליבי רייכמן: אם הם לא יבדקו בשורש, אז היא תיעלם.

סוזי בן-ברוך: כל מה שעובר אלינו נבדק.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין נקודה נוספת מתוך הסיפור הזה.

מיכאל מלכיאור: אולי אשאל אותך מרים פבר.

מיכאל מלכיאור: את יכולה להתייחס לנתון הזה של ילדה שאין לה הורים, ושיש פקידת סעד שהיא אחראית עליה, והיא לא הגיעה אליה אפילו פעם אחת במשך החודשים הללו.

מרים פבר: אני לא יכולה לענות בשמה, אני צריכה לבדוק, אני לא מכירה את העניין.

יעקב מרגי: בלוד יש כל כך הרבה מקרים עם פקיד סעד אחד.

יעקב מרגי: הפקיד לא קיבל משכורת במשך חצי שנה, יכול להיות סביר שחודשיים הוא לא היה אצל אותו נער או נערה.

מרים פבר: מאוד מצער שלא ביקרו אותה במשך כל התקופה הזאת.

מרים פבר: אבל כאשר צריך לבוא מחולון לבקר את כל החסויים, פקידי הסעד לא עומדים במעמסה לבקר בכל הפנימיות.

מרים פבר: ילדה שאין לה אף אחד בעולם, היה ראוי למנות לה ידיד, אפוטרופוס, מישהו שיבקר אותה.

מרים פבר: את זה צריך לבדוק.

מרים פבר: בשביל זה יש מועצה לילד החוסה.

מרים פבר: ויש עוד כל מיני דרכים שיהיו אפוטרופסים לילדים כאלה.

מרים פבר: אני חושבת שילדים שאין להם אף אחד הם בודדים, זה לא הרבה ילדים שאין להם אף אחד.

מיכאל מלכיאור: מה קורה כאשר אין להם אף אחד, איך התהליך?

מיכאל מלכיאור: מי אחראי למצוא לה אפוטרופוס?

מיכאל מלכיאור: מי לוקח אחריות בכל המערכת?

מרים פבר: זה בין פקיד הסעד למקום החסות.

לימור סולומון: זה באחריות פקיד הסעד.

לימור סולומון: מבחינה חוקית היא הוצאה ממשמורת ההורים שלה, והיא באחריות פקיד סעד, כך כתוב בהחלטה של בית משפט.

לימור סולומון: מרגע שבית משפט שלח אותה לאן שהוא שלח אותה, היא באחריות פקיד סעד.

מיכאל מלכיאור: מי האפוטרופוס שלה?

לימור סולומון: אין לה אפוטרופוס.

יעקב מרגי: פקיד הסעד.

יעקב מרגי: אם הוא באחריות, זה לא מינוח משפטי.

יעקב מרגי: הרי הורה שהתרשל בטיפול ילדיו, לוקחים לו הילדים, שוללים ממנו את תעודת ההורה.

יעקב מרגי: הוא כבר לא הורה, אני מכיר מקרים שלקחו להם את הילדים.

יעקב מרגי: אני אומר שצריך לשלול לפקיד הסעד את התואר ואת העיסוק בדבר כזה, זו רשלנות פושעת.

מרים פבר: יש עומס גדול עליהם.

יעקב מרגי: תצעקו, תתפטרו.

יעקב מרגי: אם תשתקו הבעיה לא תטופל.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת מרגי ציין שאנחנו יודעים בדיוק, כי עקבנו במשך התקופה הזאת מה קורה עם פקידי הסעד, ובאמת זה דבר בלתי נסבל, יש להם עומס.

מיכאל מלכיאור: השבוע הייתי בארצות הברית, אפילו אצל הנשיא בוש שלא ידוע בעמדות החברתיות המתקדמות - אני לא מתערב בבחירות במדינות אחרות - הוא הולך עכשיו עם סיסמה שמכסה את כל ארצות הברית: "לא משאירים אף ילד מאחורה".

מיכאל מלכיאור: מה שאנחנו שומעים פה, זו פשוט מדיניות שאי אפשר לסבול אותה, שיש קבוצה גדולה של ילדים שהם הכי בסיכון מכל הילדים בסיכון, לא רק נופלים בין הכיסאות, אלא יש פשוט הרגשה של הפקרות מוחלטת.

מיכאל מלכיאור: כשאני שומע מליבי סיפור כזה - במקרה היא הגיעה - בגלל שהבן שלה מדריך, אחרת אני בטוח שזה לא היה מגיע גם לשולחן הזה.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שמאז שהיא ברחה, פקיד הסעד הזה לא עשה דבר.

מרים פבר: אני לא יודעת, בלי בדיקה אני לא רוצה לענות.

מרים פבר: אני רוצה להתייחס לנושא הבריחות, ונאמרו כאן דברים שדרכם של ילדים לברוח, והם מנסים לברוח.

גילה פינקלשטיין: גם כשטוב להם?

גילה פינקלשטיין: אם טוב אז לא בורחים.

מרים פבר: אין זה אומר שטוב או רע.

מרים פבר: הבאתי נתונים על בריחות, לא רק מילדים בחוק הנוער.

מרים פבר: בשנה שעברה בשנת 2003 מתוך 5680 של ילדים בפנימיות טיפוליות שיקומיות, אני לא מדברת על כל יתר הפנימיות, היו 691 בריחות, אבל 75% חזרו לבד.

מרים פבר: לכן אני אומרת "זו דרכם של ילדים".

מרים פבר: ..

מרים פבר: קודם הם מנסים מסגרת, הם רוצים חופש, הם בורחים, הם חוזרים.

מיכאל מלכיאור: זה דבר מובן, זה לא מפריע.

מיכאל מלכיאור: מה שמפריע זה מה עושים עם כל המקרים הקשים הללו.

מיכאל מלכיאור: יש אחוז מאוד גבוה שלא אותרו.

מיכאל מלכיאור: ישנם 66 ילדים שלא אותרו בכלל במשך כל התקופה הזאת.

סוזי בן-ברוך: ועוד 15 מהשנה שעברה, לא נשכח אותם.

מיכאל מלכיאור: גם שאלה שאותרו וחוזרים, השאלה מה עושים אחרי שהם חוזרים, איזה טיפול יש?

מיכאל מלכיאור: איזו התייחסות מיוחדת יש כדי לעזור לילדים הללו.

מרים פבר: ילדים שנמצאים בחסות בחוק נוער או לא בחוק נוער, או בפלילי, הילדים שבחסות או בפנימיות הטיפוליות הקשות, אלו ילדים מאוד אומללים.

מרים פבר: לא קל לעזור להם.

מרים פבר: לפעמים באים אליי פקידי סעד ואומרים, מיצינו הכל, ניסינו הכל.

מרים פבר: אנחנו רוצים לפנות לבית משפט ולבקש רשות להסיר אחריות, להסיר צו.

מרים פבר: לפני שנים הוצאתי הנחייה.

מרים פבר: אין לבקש מבית משפט להסיר צו מקטין, מכיוון שאין לנו יותר מה לעשות בלי רשות שלי.

מרים פבר: שעוד פעם נבדוק אולי יש עוד משהו לעשות איתו.

מרים פבר: מינה בת 17 ועשרה חודשים אז אנחנו כבר מרימים ידיים.

מיכאל מלכיאור: את חושבת שיש מקום להצעה של סוזי?

מיכאל מלכיאור: סוזי אמרה דבר שלדעתי נשמע מאוד נכון.

מיכאל מלכיאור: שמענו את הצעקה גם על מאות ילדים, אולי 500 ילדים שהם בתור כדי להיכנס למעונות החסות, ושאין להם שום מקום ללכת.

מיכאל מלכיאור: הרי זה לא רלבנטי לשים ילד או ילדה שנה אחרי הסיפור הזה, או שהילד כל כך הידרדר במשך השנה הזאת, או שאולי השתקם ואז המעון גם לא רלבנטי.

מיכאל מלכיאור: מה אתם עושים עם כמות כזאת של ילדים, לא מדובר בבודדים שמחכים כמה ימים.

מיכאל מלכיאור: מה אתם עושים עם העניין הזה, והאם יש מקום להקמת ועדת חירום עכשיו לבדיקת המצב של הילדים הללו, ולמצוא להם פתרון.

מיכאל מלכיאור: פה לא מדובר על בריחות.

מרים פבר: אני לא יודעת אם ועדה תפתור את זה.

מרים פבר: אבל צריכה לקום צעקה שצריך עוד צופיה ועוד מסילה.

מרים פבר: כולנו יודעים שאין מקומות השמה לבנות הקשות ביותר.

מרים פבר: המסגרות האלה לא צריכות להיות בית סוהר.

מרים פבר: הם צריכות להיות מסגרות טיפוליות מתוך הנחה.

סוזי בן-ברוך: אולי כפר נוער.

סוזי בן-ברוך: בית סוהר לקיצוני ביותר.

מרים פבר: הם צריכים כן מסילה וצופיה שזה חצי נעול, לתקופה מסויימת נעול, לתקופה אחרת פתוח, כי בסך הכל מנסים לשקם את הנערות הללו.

מיכאל מלכיאור: את לא מתנגדת להצעה כזאת.

מרים פבר: אם זה יביא עוד שתי מסגרות חדשות, תבורכו.

יעקב ראובן: רציתי להציע שלא להקים עוד ועדה, אלא לאמץ את הפרק הראשון של ועדת צופיה, היא היתה נהדרת.

יעקב ראובן: עברנו על זה בוועדה הקודמת, הם פירטו בדיוק את כל המסגרות שחסרות היום לאוכלוסייה המיוחדת.

מיכאל מלכיאור: אף אחד לא יאמץ את זה.

יעקב ראובן: השר שלנו אימץ את זה ברמה העקרונית.

יעקב ראובן: השאלה היא אם לא צריך פה מאמץ מרוכז של כמה גופים להעלות את זה על סדר היום, בשילוב עם משרד הבריאות.

יעקב ראובן: כמה משרדי ממשלה שביחד יכולים לעגן משאבים.

יעקב ראובן: יש פה אוכלוסיית גבול מכמה משרדים שצריך למצוא לה פתרון.

מרים פבר: זה תקציבים, אין מה לעשות.

מרים פבר: אם ועדה תביא תקציבים – ועדה, כל דבר שיביא תקציב.

יעקב ראובן: אני רוצה להתייחס לדברים של יואב ושל סוזי, ולהגיד שהדברים הם לא כך כך פשוטים.

יעקב ראובן: אני חושב שאתה אמרת את זה בחלק מהדברים שלך.

יעקב ראובן: אני רוצה לתאר לכם את המצב שאנחנו נמצאים בו היום, ואת ההחלטות שאנחנו צריכים לקבל.

יעקב ראובן: למשל נכון להיום, מתוך 25 בורחים, 5 הם נערים שברחו.

יעקב ראובן: צדקה פה הגברת שאמרה שזה יותר אופייני לבנות.

יעקב ראובן: רוב הבורחות נערות, ברחו במהלך טיפול רפואי, או של שיניים, או טיפול גניקולוגי שאנחנו חייבים לתת אותו מחוץ למעון, אין מרפאות כוללניות בתוך המעונות.

יעקב ראובן: הבנות האלה יוצאות לטיפול השוטף, אגב, לא טיפול חירום, טיפול של שיקום פה או כל מיני דברים כאלה שאנחנו חושבים שזה חיוני לטיפול ולדימוי העצמי וכו', בורחות במהלך טיפול כזה.

יעקב ראובן: מדריך שמלווה, על פי חוק אסור לו לאחוז אותה אפילו ביד ולהגיד לה, את לא זזה מפה עכשיו.

יעקב ראובן: מדריך כזה אסור לו על פי חוק לשים לה אזיקים ולהכניס אותה לאוטו, כל מיני סמכויות שיש לשוטר.

יעקב ראובן: אז הוא נמצא בחוסר אונים, כמו המדריכה שיצאה לפיקניק עם הנערה הזאת, שיש לה אפטר, מה שיש פה זה רק את הרצון הטוב.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהדבר הזה מובן לכולנו.

מיכאל מלכיאור: בוא נתמקד באיפה שהבעיה כן.

מיכאל מלכיאור: הבעיה של הבחורה הזאת היא לא נקודת הבריחה.

מיכאל מלכיאור: הבעיה של הבחורה הזאת היא שאין אחריות עליה.

מיכאל מלכיאור: בחורה בת 12 בלי הורים, האמא התאבדה.

מיכאל מלכיאור: כשהתחלנו את הסיפור היא היתה בת 12, היום היא בת 13.

יואב בר: ילידת אפריל 1990.

יעקב ראובן: אני רוצה להציע פתרון לילדה כזאת.

יעקב ראובן: יש אחוז לא קטן של בנות כאלה, לא כל הנערות, ולא יעזור כלום סוזי.

יעקב ראובן: 90% מהנערות הן לא עברייניות.

יעקב ראובן: לא תהיה שום סמכות ושום עילה לפתוח בית כלא לנערות האלה.

יעקב ראובן: כדי להכניס אדם לכלא הוא צריך לעבור על החוק.

יעקב ראובן: הבנות האלה לא עוברות על החוק, הן רק מסוכנות.

סוזי בן-ברוך: לא מדובר עליהן.

סוזי בן-ברוך: מדובר על הגבוליות שגם עוברות על החוק וגם אין פתרון.

סוזי בן-ברוך: הכלא הוא לא פתרון שהצעתי.

יעקב ראובן: אני אומר שנערה כזאת למשל על פי תפיסתנו, וזו תפיסה טיפולית גרידא, היא אנטי מימסדית, היא לא מסוגלת.

יעקב ראובן: השהייה בתוך מערכת מימסדית לא עושה לה טוב.

יעקב ראובן: היא דווקא תתחבר למערכות לא פורמליות, כמו מתנדב בקהילה, או שירותים כאלה לא פורמליים וכו'.

יעקב ראובן: לפעמים צריך להציע לבנות האלה, פתרונות לא כופים.

יעקב ראובן: פתרונות כמו שאמרה מרים של משפחה אומנת, משפחה מארחת, איזשהו גוף בקהילה שכן יסכים להיות איתה באיזשהו קשר.

יעקב ראובן: הבעיה שלנו היא כזאת – אנחנו באים לבית משפט ואומרים: ניסינו ארבע, חמש שנים, היא כל הזמן בורחת, היא לא משתפת פעולה, הטיפול הכופה הזה לא טוב לה.

יעקב ראובן: אז פקיד הסעד אומר, כי יש הנחיה של מרים בצדק, לא להוציא צו מקטין שעוד לא מלאו לו 18.

יעקב ראובן: אז בא שופט ואומר, אני לא יכול להרשות למצפוני להסיר צו מנערה שהיא בת 15, ואנחנו כל הזמן בתוך המעגל הזה.

יעקב ראובן: ואז המשטרה מתוסכלת, והילדה מגיעה ובאותו יום בורחת.

יעקב ראובן: כולנו בתוך המעגל הזה.

מיכאל מלכיאור: משהו מפריע לי בסיפור הזה.

מיכאל מלכיאור: יש לי הרגשה שלילדה הזאת כפי שהבנו, שאין גוף או מישהו שיושב וחושב.

מיכאל מלכיאור: כל כך טיפלנו בעניין הזה, ועדיין אני לא רואה שבאמת איכפת למישהו.

מיכאל מלכיאור: האם יש מישהו אחד בעולם, חוץ מהשוטר המסכן ששולחים אותו לאיזה מקום לחפש אותה.

מיכאל מלכיאור: אבל אחרי שהוא כותב שהוא היה באותו כתובת, נגמר הסיפור.

מיכאל מלכיאור: האם יש מישהו שחושב שאולי יש מסגרת אחרת יותר טובה בשבילה.

שלמה שוהם: אני מנהל מעון מסילה.

שלמה שוהם: אני רוצה להגיד קודם כל ליואב ולסוזי שהם צודקים במאה אחוז.

שלמה שוהם: העומס שמטילות הבורחות ממסילה על מיחלק הנוער של מרחב מוריה הוא פשוט בלתי נסבל ולא צודק.

שלמה שוהם: אבל מה לעשות שאנחנו המעון הארצי היחיד, וכל הבנות הכי בורחות מגיעות לאורה, והוא אחראי על אורה, אז זה נופל עליו.

שלמה שוהם: היה יכול להרוויח בפיס, הרוויח את מסילה במקום זה.

יואב בר: שיהיה ברור, אני לא התלוננתי על העבודה שלי.

יואב בר: אני מתלונן על הקלות הבלתי נסבלת של הגופים המטפלים, זה הכל.

שלמה שוהם: ישנן ארבע סיבות לאי חזרות מבריחה, או בריחות - - -

מיכאל מלכיאור: הוא אמר שהוא כתב לכם עשרות פניות, והוא לא הרגיש שהוא קיבל מענה.

שלמה שוהם: לא, אני לא חושב שהוא כותב עלינו שהוא לא קיבל מענה.

שלמה שוהם: כל הזמן אנחנו בתקשורת.

יואב בר: יש לי פה את כל התכתובת.

יעקב ראובן: כל הזמן יש דיאלוג עם המשטרה.

שלמה שוהם: אני לא חושב שהכוונה היא אלינו.

מיכאל מלכיאור: כך הוא אמר.

סוזי בן-ברוך: הדיאלוג שלי ושלך, זה לא שלו ושלו.

יגאל יאסינוב: כל אחד מדבר מה שהוא רוצה, אז שלא יקרה פה אותו דבר.

סוזי בן-ברוך: התשובה בכתב לא ניתנה.

סוזי בן-ברוך: רק לסבר את האוזן, התקשורת היום מתקיימת מכוח המציאות העלובה הזאת.

סוזי בן-ברוך: התקשורת לא רק מתקיימת דרך ראובן ולא רק על מסילה, אלא על כל מה שקורה בארץ.

סוזי בן-ברוך: הנתונים הם נתונים ארציים, והתקשורת היום יומית של מוריה, זאת נקודה הכי כואבת בארץ היא קיימת טלפונית.

סוזי בן-ברוך: אבל כשכותבים מכתב מן הראוי לקבל תשובות בכתב, כדי שאפשר יהיה ליישר את ההדורים אחר כך יותר טוב.

שלמה שוהם: לפי דעתי, הנערה שאנחנו מדברים עליה, המקום שלה הוא אכן במסילה.

שלמה שוהם: מסילה היא המסגרת שאם יש סיכוי לנערה הזאת שבמשך התקופה שעוד אפשר לעבוד איתה, בצד טיפול והשגחה, קרי שלוש וחצי שנים, זאת המסגרת שלנו.

שלמה שוהם: והיא אכן בלי ספק צריכה להתחיל במרחב הנעול, ובמשך הזמן להתקדם ולעבור למרחב הביניים, ואחר כך לעבור למרחב הפתוח.

שלמה שוהם: יש תקווה, זה לא מקרה אבוד.

שלמה שוהם: ביציאה הראשונה אחרי חודשיים, היא היתה במסגרת נעולה לגמרי חודשיים.

שלמה שוהם: יצאה רק פעם אחת, הפעם היחידה שאפשר היה להוציא אותה בליווי שני מדריכים.

שלמה שוהם: היא יצאה לטיפול שיניים חירום, ואז היא לא ברחה כי היו שני מדריכים.

שלמה שוהם: פעם שנייה היא יצאה לאפטר עם המדריכה האישית שלה, בדיוק במקום הזה שמנסה ליצור איתה קשר, לתת לה את התחושה שהיא לא לבד בעולם.

שלמה שוהם: ישנן ארבעה סיבות שאני יכול להצביע עליהן למה אנחנו לא מצליחים לצמצם את תופעת הבריחות, והעומס נופל על המשטרה, וכפי שאמרתי הם מאוד צודקים.

שלמה שוהם: הסיבה הראשונה שיש אצלנו לא מעט נערות שלא צריכות להיות אצלנו, אלא צריכות להיות במערכת הפסיכיאטרית.

שלמה שוהם: ומכיוון שהמערכת הפסיכיאטרית היא זאת שמגדירה את מי היא מקבלת, ולא מקבלת, אנחנו לא יכולים להגדיר את זה.

שלמה שוהם: הבנות שנמצאות שם גם מגדילות את מצבת הבורחות אם אפשר לקרוא לזה, וגם מונעות כניסה של נערות שכן נוטים לטפל בהן, כמו הנערה הספציפית שאנחנו מדברים עליה.

שלמה שוהם: סיבה שנייה צויינה קודם על ידי ראובן, נערות בעליל שכבר אין מה לעשות איתן, ושמסגרת כפייתית רק תרע את מצבן.

שלמה שוהם: אי אפשר להוציא אותן.

שלמה שוהם: מערכת בתי המשפט, פקידי הסעד, החוק לא מאפשר להוציא אותן, ושוב הן נשארות, ממשיכות לברוח, ונערות אחרות לא יכולות להיכנס.

שלמה שוהם: סיבה שלישית, מכיוון שזה לא בית סוהר, זאת מערכת טיפולית.

שלמה שוהם: אלה נערות שחייבים, חייבים, אי אפשר בלי זה להוציא אותן לאיוורור, להוציא אותן לחופשה.

שלמה שוהם: עברו 3- 4 חודשים מאז שהיא הוחזרה מבריחה, היא צריכה לצאת באיזה שהוא אופן, והרבה פעמים היא תמשיך לברוח.

שלמה שוהם: אבל זאת מסגרת שמוכרחים להוציא אותן עם יותר כוח אדם של ליוויים, למסגרות רפואיות וביקורי בית, כך היו מצמצמים קצת את הבריחה.

שלמה שוהם: הסיבה האחרונה – מגיעות אלינו נערות אחרי בריחה מאוד ממושכת, מגן – המרחב הנעול שלנו, התקן הוא 22.

שלמה שוהם: הגענו גם ל-28 בנות במגן.

שלמה שוהם: מביאים עכשיו אורחת שברחה לתקופה מאוד ארוכה, היא לא יכולה להיות ה-29.

שלמה שוהם: אין לנו ברירה, אנחנו צריכים להחזיק אותה במקום שממנו היא שוב יכולה לברוח.

שלמה שוהם: במסגרת כל כך קטנה, כאשר יש שתי נערות מעל התקן, אלה נערות שאין להן ארון, נערות שישנות על מזרון, נערות שהחברות שלהן לחדר כועסות כי עכשיו יש יותר לחץ על המקלחת, יותר לחץ על השירותים.

שלמה שוהם: אם זאת מסגרת טיפולית, אתה יכול להוסיף עוד אחת או שתיים, אבל לא יותר.

לימור סולומון: סוזי העלתה את כל הבעיות בחמש דקות שיש בנושא הזה.

לימור סולומון: הבעיות מוכרות לכולן, וכל אחת מהן דורשת טיפול והתמקדות בה.

לימור סולומון: אם אנחנו רוצים לנסות לקדם משהו, צריך אולי להתמקד בדברים שמאפשרים טיפול.

לימור סולומון: אני הבנתי שהישיבה היום מתמקדת בנושא הזה של איתור נערות שבורחות או לא חוזרות.

מיכאל מלכיאור: לא איתור, אלא אחריות.

לימור סולומון: הדברים קשורים אחד לשני, אבל בוא נתחיל בדבר כביכול הכי קל, שקודם כל בוא נמצא אותה.

לימור סולומון: ראיתי שהוצאת נוהל, שאני חושבת שאם הנוהל הזה היה מכובד על ידי כל המעונות, אז קודם כל היינו מנסים לפתור את הבעיה של למצוא את הנערות האלה.

לימור סולומון: הבעיה של האחריות על נערות אלה, היא בעיה מאוד קשה.

לימור סולומון: לכאורה, על פי החוק, פקידת סעד אחראית לכל קטין שהוצא ממשמורת ההורים שלו.

לימור סולומון: בתור מי שאחראית – רשות הרווחה צריכה לדאוג לכל ההיבטים.

לימור סולומון: יש עומס על פקידי סעד, יש עומס על מעונות, ולכן זאת בעיה גדולה בפני עצמה.

לימור סולומון: הבעיה של חוסר במסגרות לבני נוער שעלתה כאן, היא בעיה מאוד קשה.

לימור סולומון: אותה שאלה שהעלה חבר הכנסת – הם לא צועקים.

לימור סולומון: אנחנו גם שואלים, למה אתם לא צועקים?

לימור סולומון: הבעיה עולה אצל פקידי סעד בחסות הנוער, הבעיה עולה גם בשירות מבחן לגבי נערים עוברי חוק שצריכים להגיע למעונות האלה.

לימור סולומון: יש איזושהי מין שתיקה.

לימור סולומון: אני מייצגת נערים כאלה, אז אני רואה את הדברים מהכיוון שלהם שהם מחכים חודשים למעון, ובינתיים מבצעים עוד עבירות או נעלמים, ומה שזה לא יהיה.

לימור סולומון: צריכה לקום כאן צעקה.

לימור סולומון: השבוע הוצאנו את המכתב לשר הרווחה, שחוזר ואומר שצריך לעשות משהו, זה בלתי אפשרי.

לימור סולומון: במעון גילעם שלחו נערים חזרה, סגרו את המעון, כל מיני דברים שאנשים לא יודעים עליהם.

לימור סולומון: אלו דברים שחייבים לזעזע פה את כולם, ולא יודעים עליהם.

לימור סולומון: אני סבורה שצריכה לקום ועדה.

לימור סולומון: המספרים ידועים, הבעיה ידועה, צריך לעשות משהו.

לימור סולומון: בנושא של האיתור, כדאי לסכם כאן את הנהלים, או לעניין הזה לדאוג שתהיה הידברות ועיסוק כמו הנערים.

סוזי בן-ברוך: אפשר לסכם על צעקת חירום, במקום ועדת חירום.

יעקב מרגי: אין מי שישמע.

גילה פינקלשטיין: שמעת על צעקה ששומעים אותה?

נועה הס: אני לא מקבלת את העניין שאין מה לעשות עם נערה.

נועה הס: נערה באשר היא נערה, גם אם היא לא ברת שיקום, יש הרבה מה לעשות איתה.

נועה הס: שיילכו אחריהן ברחוב, יתנו להן משהו ללבוש, מקום להתקלח וכו'.

נועה הס: המדינה לא יכולה לבוא ולהגיד, יש נערה מסויימת שהצענו לה מה שהצענו לה, ואין מה לעשות איתה והתוצאה היא שהיא נמצאת ברחוב.

נועה הס: זה מה שאנחנו לא יכולים לקבל אותו.

נועה הס: שנית, אני רוצה לשים זרקור על האוכלוסייה האתיופית שבורחת.

נועה הס: אנחנו פוגשים עשרות נערים.

נועה הס: מדובר על 30-40 רק ברחובות, מקרים מאוד קשים שאחוז גבוה מהם היו יכולים להגיע בהחלט לשולחן הזה בתמונה כזו או אחרת בדיווח של המשטרה.

נועה הס: מה קורה עם הנערות האלה שהן בנות 18 ויומיים, ופתאום נגמר הסיפור, ואז הם משוטטות בתחנה המרכזית, מזריקות סמים, עובדות בזנות ונגמרה הבעיה.

נועה הס: לפני יומיים הייתי באזור התחנה המרכזית, המשטרה עשתה שם נקיון מאוד משמעותי בפארק.

נועה הס: ירדנו מתחת לאדמה, אני אישית ראיתי כעשר צעירות כאלה מ-17-18 עד 21, מזריקות סמים, עובדות בזנות, נמצאות בהזנחה ובמצוקה נוראית.

נועה הס: גם בוא לא נשכח שבשנה האחרונה מתו שני נערים ברחובות.

נועה הס: לנערה הזאת עדיין יש תקווה, היא לא נמצאת במקום הכי גרוע.

נועה הס: יש נערים שבשנה האחרונה מתו במדינת ישראל כתוצאה מבריחות, הזנחות, התעללויות ונטישות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה שנגיע לקראת סיכומים.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש שנלך לקראת המלצות בדברים שלכם.

מרים פבר: בין המסגרות החסרות, זו מסגרת שניסינו להקים לפני כמה שנים ולא עלה בידינו.

מרים פבר: בעיה של תקציב, גם הסכמה עם משרד הבריאות.

מרים פבר: הבעיות במסילה אלו הבנות עם הבעיות הקשות ביותר, עם מצבים נפשיים קשים ביותר.

מרים פבר: חלק מהן נעות בין בית חולים פסיכיאטרי למסילה.

מרים פבר: לפעמים מתאשפזות וחוזרות.

מרים פבר: אנחנו מתריעים כבר הרבה שנים שצריך מסגרת כזאת שהיא בין אישפוז למסילה.

מרים פבר: המסגרת של מסילה לפעמים לא יכולה להכיל את הנערות האלה.

מרים פבר: לא יכול להיות שהן יהיו בין אישפוז לבין מסילה.

מרים פבר: לא זכינו לזה.

מרים פבר: אנחנו צועקים, מתחננים, משפיעים.

מרים פבר: יש לנו ילדות - - -

מיכאל מלכיאור: איפה צועקים?

מרים פבר: התחלתי את זה עם נער, שאישפזנו אותו ובית חולים פסיכיאטרי סירב לקבל אותו.

מרים פבר: שילמנו 5,000 שקלים לפני חמש שנים.

מרים פבר: משרד הרווחה שילם לבית חולים פסיכיאטרי שיסכים להחזיק אותו, שיהיה לו חונך בבית החולים.

מרים פבר: הנערות האלה, הן כאלה נערות לפעמים.

יעקב ראובן: 50 אלף שקל לחודש.

מרים פבר: שילמנו כדי שמוסד שהוא לא בדיוק מתאים יסכים להחזיק אותה, שיהיה חונך קבוע שם.

מרים פבר: עכשיו יש לנו שלוש פניות חדשות כאלה.

מרים פבר: את כל הקסמים האישיים שלי אני מנסה להשפיע על הגזבר שישלם את זה כדי שהן לא יהיו ברחוב, אחרת יהיו ברחוב.

מרים פבר: מדובר על אוכלוסייה מאוד קשה.

מרים פבר: אני יכולה לומר לכם איזו עבודת קודש נעשית לגבי נערות.

מרים פבר: יש לנו נערה בת 19, ברחה כמה פעמים, עשתה נסיון אובדני, נאנסה באחת הבריחות שלה, ויש לה הורים.

מרים פבר: המקום היחיד לחזור זה מסילה.

מרים פבר: אנחנו משלמים תקציב מיוחד להחזיק אותה אפילו אחרי גיל 18 כי אין לה בית אחר.

מרים פבר: הסיפור של הנערה הזאת ייבדק כי היא יתומה, אבל ליתומה צריך לחשוב אולי על אפוטרופוס.

מרים פבר: מה הוא יעשה?

מרים פבר: יילך אחריה ברחובות?

מרים פבר: לא ילך.

מרים פבר: פורמלית יהיה לה אפוטרופוס.

מרים פבר: אז שמישהו יבקר אותה, חוץ מפקיד הסעד האחראי שנמצא רחוק מירושלים.

מיכאל מלכיאור: שמישהו יידע מה קורה עם הילדה הזאת בעולם.

יעקב מרגי: אם הבת של שרי אריסון היתה נעלמת, היו שותקים או מפרסמים תמונה בעיתון?

יעקב מרגי: אני רוצה את אותו יחס, שיהיה איכפת למישהו שהיא נעדרה ונעלמה.

מרים פבר: תאמין לי שפקידי סעד ואנשי החסות – מחפשים – אני רוצה לבדוק את הסיפור של הילדה הזאת - אם יודעים שאולי היא בבית, אצל דודים, אצל סבים, אצל חברים, אצל חבר סרסור, מחפשים, ועושים את זה עם המשטרה.

מרים פבר: לפעמים לא מגיעים לכולם.

מרים פבר: צריכים להיות פרקטיים.

מרים פבר: חסרה מסגרת בין המחלקה הפסיכיאטרית לבין מוסד טיפולי, חסר משהו משולב.

מרים פבר: חסר עוד מסילה וצופיה, וכל הדיבורים לא יעזרו לנו אם לא נקים אותם.

יעל תלמידה מהוד השרון: צריכים להתמקד בקטע של ארגון שצריך זה וזה, לדאוג שהדברים לא יגררו.

יעל תלמידה מהוד השרון: הדברים מאוד חשובים, אני מתעסקת בחינוך בנוער במצוקה, אני מדריכה.

יעל תלמידה מהוד השרון: אלו בעיות באמת מעניינות.

מיכאל מלכיאור: את מבקשת שיהיו מסקנות ברורות.

יעל תלמידה מהוד השרון: טוב לראות שלכולם איכפת.

אסתר לובוחינסקי: יושבת ראש ועדת השדולה ומתנדבת.

אסתר לובוחינסקי: אני מתנדבת במועצה לילד החוסה.

אסתר לובוחינסקי: יושבת פה חברתי, שתינו מתנדבות.

אסתר לובוחינסקי: עלתה פה המילה מתנדבים.

אסתר לובוחינסקי: לצערי הגדול הממשלה חושבת שמביאים את הכל לכל מיני עמותות ולמתנדבים, והם מתנערים מהאחריות שלהם.

אסתר לובוחינסקי: אחרי הישיבה שהיתה לפני כמעט שנה, עשיתי שני דברים.

אסתר לובוחינסקי: ראשית, היינו בפגישה עם ראש עיריית ראשון לציון, והוא אמר שהוא מוכן להקים בראשון לציון מסגרת לנערות.

אסתר לובוחינסקי: זה היה אחרי שסגרו את הפנימיה היחידה שהיתה, ולא רשות החסות, ולא בית חולים לחולי נפש.

אסתר לובוחינסקי: בתל אביב היתה הפנימיה היחידה, בית הנערה לנערות כאלה מה שדובר.

אסתר לובוחינסקי: בהוד השרון, עיריית תל אביב סגרה את זה.

אסתר לובוחינסקי: כל הזעקות לא הועילו, הפנימיה היחידה שהיתה נסגרה עם כוח מקצועי מעולה, של אנשים שנתנו את הנשמה שלהם.

אסתר לובוחינסקי: ראש עיריית ראשון לציון אמר שהוא מוכן, פניתי למפקחת המחוזית, היא אמרה אין צורך, אין בעיה של נערות.

אסתר לובוחינסקי: זה היה לפני כשנה.

יעקב מרגי: יש מענה לבנות האלה.

יעקב מרגי: הן הולכות לרהט, לכפר קאסם, לעוד הרבה כפרים, והן מסתדרות שם די טוב.

אסתר לובוחינסקי: בין שאר הפעולות שאנחנו עושים, אנחנו פועלים בעזרת תרומות.

אסתר לובוחינסקי: המדינה בקושי תומכת, אפילו שהיא ביקשה מאיתנו שאנחנו נהיה אפוטרופסים על ילדים, היא ביקשה, אנחנו מגייסים את הכסף, מחזיקים שתי עובדות סוציאליות, וזה אפס לעומת הפניות שאנחנו מקבלים.

אסתר לובוחינסקי: המדינה לא תומכת בנושא הזה.

אסתר לובוחינסקי: אנחנו מתגייסים מתנדבים.

אסתר לובוחינסקי: יש לנו מאות מתנדבים, שאנחנו מצמידים אותם לילדים שנמצאים בפנימיות, בעיקר לאלה שאין להם אף אחד מחוץ למוסד, ואני מוכרחה לומר שהמקרים האלה נעשים יותר ויותר קשים.

אסתר לובוחינסקי: אתם מדברים על רשות החסות, הם נמצאים בפנימיות בפיקוח השרות לילד ולנוער.

אסתר לובוחינסקי: אוכלוסייה מאוד קשה, ילדים שעברו התעללויות מיניות, ילדים שמתעללים מינית באנשים, תבין, בלי שיהיה להם אף אחד מחוץ למוסד.

אסתר לובוחינסקי: הנקודה הזאת של קשר אישי ששמעתי אותה פה – אילו היה פה איזה מתנדב, אילו היה אפוטרופוס, היא מאוד חשובה.

אסתר לובוחינסקי: הסיפור של נערות הוא בולט, הוא כואב, הוא קשה.

אסתר לובוחינסקי: אני מלווה אותן, הן כבר אמהות לילדים, שהילדים שלהן בסכנה שהם יהיו גם כן.

אסתר לובוחינסקי: אוכלוסייה בסיכון.

אסתר לובוחינסקי: אני מוכרחה לגעת בנקודה שחזרה ועלתה פה, הנושא של ילדים שהיו צריכים להיות בבתי חולים לחולי נפש.

אסתר לובוחינסקי: אני מרגישה רגש אשמה, מפני שלפני כעשר שנים פה בכנסת עם חבר הכנסת בני טמקין גרמנו לכך שיהיה חוק, מפני שראיתי ילדות – היה מקרה של ילדה שלא היתה חולת נפש, ושמו אותה בבית חולים לחולי נפש, מפני שלא היתה אף מסגרת פנימיה טיפולית מתאימה שתקלוט אותה, לא היה.

אסתר לובוחינסקי: היא כל כך התדרדרה, שבית החולים עשה טובה שקיבל אותה.

אסתר לובוחינסקי: בעזרת מתנדבת שליוותה אותה חזק מאוד היא יצאה משם.

אסתר לובוחינסקי: התופעה הזאת של בריחה, חוזרת ונשנית במיוחד אצל נערות.

אסתר לובוחינסקי: הן בורחות לפעמים אפילו לפני שהן מקבלות משהו טוב.

אסתר לובוחינסקי: אם יש להן הזדמנות למשהו טוב, מתוך פחד שהן שוב יתאכזבו, הן בורחות שוב פעם כדי לא לקבל את האכזבה הנוספת.

אסתר לובוחינסקי: במהלך התקופה הזאת הצעתי פרוייקט מסויים קטן בתחום של האיתור.

אסתר לובוחינסקי: לי יש שלוש בוגרות מוסדות שברחו, כל אחת מהן סיפור בריחה.

אסתר לובוחינסקי: בישיבה לפני שנה הזכרתי אחת שהגיעה לאילת, עלתה על יאכטה, הן לא יודעות אפילו לאן הן מגיעות.

אסתר לובוחינסקי: אלמלא היתה לה מתנדבת שיכלה לטלפן אליה מאיזו ארץ באפריקה שהיא ברחה מהיאכטה, היתה הולכת לאיבוד.

אסתר לובוחינסקי: ואם מישהו חושב שזה רק לכפרים בדואים, או רק לאילת, לא.

אסתר לובוחינסקי: באילת פשוט יש שם יאכטות שאפשר לעלות עליהן, הן מתפתות, ומי יודע לאן הן מגיעות.

אסתר לובוחינסקי: כשלב ראשון הצעתי שיוקם קו איתור שיאוייש על ידי בוגרות מוסדות שברחו בעצמן.

אסתר לובוחינסקי: שהנערות יכולות לטלפן בערב.

אסתר לובוחינסקי: שאלתי את הנערות שאני בקשר איתן, למה ברחתן, כיף, תשומת לב סיבה ראשונה.

אסתר לובוחינסקי: למה לא פניתן ללשכת רווחה, למשטרה, לפנימיה.

אסתר לובוחינסקי: לא רצינו לפנות למימסד, לא לעובדת סוציאלית, לא למשטרה, לא לפנימיה, מפחד עונש.

אסתר לובוחינסקי: האם היה לך מספר טלפון אליו יכולת להתקשר?

אסתר לובוחינסקי: לא.

אסתר לובוחינסקי: אם היה מספר טלפון של גורם לא מהמימסד, היית מטלפנת לשם כדי להתייעץ ולבקש עזרה?

אסתר לובוחינסקי: היא אומרת כן.

אסתר לובוחינסקי: מתי?

אסתר לובוחינסקי: בשעות הערב.

אסתר לובוחינסקי: ביום זה כיף, מסתובבים, הולכים לקניון, נפגשים.

אסתר לובוחינסקי: בא הערב, בא החושך, יש פחד.

אסתר לובוחינסקי: בשעות הערב, אני חושבת שלא בתקציב גדול, אפשר לאייש על ידי בוגרות מוסדות.

אסתר לובוחינסקי: לי יש שלוש מתנדבות, אני חושבת שאפשר לגייס עוד.

אסתר לובוחינסקי: אבל בתנאי אחד, שמאחוריהן יהיו אנשי מקצוע, ויהיה לאן להפנות את הנערות.

אסתר לובוחינסקי: מפני שנערה שמטלפנת, ורק היא מדברת, ואומרים יהיה בסדר, יהיה טוב, עוד יותר גרוע.

אסתר לובוחינסקי: מוכרחים, אם נסגר המעון לנערה, משרד הרווחה צריך להקים מייד עוד מעון, מייד עוד מענים.

אסתר לובוחינסקי: נושא החקיקה מאוד חשוב לי, מניסיון אנחנו יודעים שכאשר יש חוק זה לוקח זמן, אבל החקיקה מי האחראי, מוכרחים למצוא את זה, זה מענה.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שחקיקה היום תעבור, אלה בעיקר בנות שהכי צריכות.

לימור סולומון: רק להזכיר שזה תואם את ההמלצה של הוועדה בעניין צופיה שהמליצה להקים אומבודסמן לנערים ונערות בפנימיות.

לימור סולומון: השר אמר שמקובל עליו, זו לא בעיה להקים את זה, וזה לא קורה.

לימור סולומון: זה צריך לקרות פשוט.

גל מביה"ס הוד השרון: אני יודעת שאתם מתמצאים הרבה יותר ממני בתחום הזה.

גל מביה"ס הוד השרון: לפני שגרתי בהוד השרון גרתי בחולון, ולמדתי בבית הספר "מקווה ישראל".

גל מביה"ס הוד השרון: בבית הספר הזה יש גם פנימיה שיש בה הרבה ילדים שהם אתיופים.

גל מביה"ס הוד השרון: הייתי פעילה בתחום החברתי, באחת ההתרמות שעשינו אמר לי יושב ראש של עמותה מקומית שאת השמיכות והבגדים שנתרמו לו, הוא נותן לילדים של הפנימייה, כי אפילו בגדים תחתוניים ושמיכות אין להם.

גל מביה"ס הוד השרון: אני מבינה מהדיון פה שיש מחסור במוסדות כאלה.

גל מביה"ס הוד השרון: השאלה היא איך מגיע מצב שיש מוסדות כאלה ותנאים מינימליים כמו חום בחורף, או בגדים תחתוניים בחורף, לבוש, זה משהו שאין עליו מענה.

יעקב ראובן: באיזה פנימיות אלה?

מיכאל מלכיאור: "מקווה ישראל".

מיכאל מלכיאור: יש מישהו שרוצה לנסות לענות לגל על שאלה שהיא אמנם לא בדיוק מה שאנחנו דנים, אבל בערך.

אסתר לובוחינסקי: בכל מקום גם בקהילה העזרה של הציבור היא חיונית וטובה וחשובה.

אסתר לובוחינסקי: ומה שהמדינה נותנת לפנימיות האלה זה לא מספיק.

אסתר לובוחינסקי: חשוב מאוד לעזור לילדים כן להישאר בפנימיות כאלה.

אסתר לובוחינסקי: מפני שאם הם לא יהיו בפנימיות האלה, הם יתדרדרו לפנימייה טיפולית או אישפוזית, בית חולים לחולי נפש, פנימייה לנוער עבריין.

מיכאל מלכיאור: ילדים שאין להם שמיכה ואין להם תחתונים, זה לא יכול להיות במדינת ישראל של היום.

יעקב ראובן: זה נשמע מאוד חריג.

יעקב ראובן: אני רק יכול להגיד מההיכרות שלי, פנימיות זה לא חסות הנוער, לפחות בפלח של הנוער הטיפולי.

יעקב ראובן: יש שם השקעה מאוד גדולה במשאבים חומריים, בציוד.

יעקב ראובן: הפנימיות החינוכיות היום במצוקה מאוד גדולה, עם מגמה של סגירה שלהן.

מיכאל מלכיאור: זה נושא חשוב כמובן.

מיכאל מלכיאור: יש לנו הרבה דיונים על הפנימיות, גם החינוכיות.

מיכאל מלכיאור: בואו נפריד בין הדברים.

מיכאל מלכיאור: קודם כל על עצם העניין של הנהלים בתוך הפנימיות, תמונות וכל הפרטים של כל מי שנמצא.

מיכאל מלכיאור: אפשר לצפות שהנהלים הללו, שאני מבין שהמשטרה הכינה הצעה לנהלים.

סוזי בן-ברוך: הוצאתי נוהל חדש.

סוזי בן-ברוך: אחרי שישבתי עם ראובן.

יעקב מרגי: זה אומץ?

סוזי בן-ברוך: זה לא כל כך אומץ.

יעקב ראובן: לגבי תמונה יצאה הנחייה.

מיכאל מלכיאור: אבל אין.

מיכאל מלכיאור: עובדה, עכשיו כשהיא ברחה לא היה במסילה.

יעקב ראובן: סיפקנו מצלמות דיגיטליות לכל מועמדת כדי שנוכל במקום לצלם.

מיכאל מלכיאור: זה כנראה עדיין לא אומץ.

מיכאל מלכיאור: עובדה שהילדה במסילה לא היתה התמונה שלה.

יעקב ראובן: נטפל בזה נקודתית.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מבקשים לקבל בוועדה תוך חודש ימים, נוהל מחייב שאתם תוציאו לפי שיקול דעתכם איך זה ייעשה, אתם מבינים בזה.

מיכאל מלכיאור: המשטרה המליצה המלצות איך לעשות את זה, לפי ראות עיניכם.

מיכאל מלכיאור: שיהיה נוהל מחייב לכל המוסדות.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לעשות הפקרות בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: כל המוסדות שמטפלים בילדים שהם נמצאים תחת צו - - -

אסתר לובוחינסקי: למה רק תחת צו?

אסתר לובוחינסקי: יש ילדים שלפעמים הם לא בצו, והם בסיכון לא פחות.

מיכאל מלכיאור: זה דבר אחד שאני חושב שאפשר ליישם אותו.

מיכאל מלכיאור: שנית, אנחנו מבקשים לקבל דיווח על המקרה הספציפי, לא נוותר.

מיכאל מלכיאור: מה קרה עם פקיד הסעד, למה פקיד הסעד לא הגיע במשך תקופה כל כך ארוכה.

מיכאל מלכיאור: ולמה אין מישהו שלוקח אחריות על הילדה הזאת.

אסתר לובוחינסקי: הנערה ברחה ממעון משפחתי של אור שלום.

אסתר לובוחינסקי: היא לא ברחה מרשות החסות.

אסתר לובוחינסקי: הבריחה הראשונה של הנערה היתה ממעון אור שלום, שם לא היתה תמונה.

יעקב ראובן: אין פה אף נציג של הפנימיות האלה.

יעקב ראובן: מרים ואני יכולים להתחייב.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לפתור הכל בישיבה אחת.

מיכאל מלכיאור: אני כרגע מתמקד בזה, אחר כך נגיע לדברים נוספים.

יגאל יאסינוב: כאשר ילדה עוברת ממעון למעון כמו הילדה ההיא, אני לא מדבר על המקרה.

יגאל יאסינוב: יש עכשיו הנחייה לצלם, האם יצלמו בכל מעון?

יגאל יאסינוב: יכול להיות שבמעון ההוא צילמו, אז לך תקבל שם את התמונה.

יעקב ראובן: ברשת שלנו הנוהל הוא שיצלמו כל חניך שמגיע, ויצרפו את התמונה - - -

מיכאל מלכיאור: כולם צויידו במצלמה דיגיטלית.

מיכאל מלכיאור: שיהיו נהלים קבועים.

אסתר לובוחינסקי: אני מבקשת שאותם עשרים אחוז נערים ונערות וילדים שנמצאים בפנימיות שאינם ברשות החסות, ובערך 20% בצו בית משפט, לפחות אותם, שהצעת החוק תכלול אותם.

מיכאל מלכיאור: כל מי שנמצא בצו בית משפט, הכל כלול.

מיכאל מלכיאור: מקבלים את ההצעה שלך.

מיכאל מלכיאור: כולם, כל הילדים.

מיכאל מלכיאור: גם לגבי האחריות לילדים הללו מעבר לחיפוש של המשטרה.

מיכאל מלכיאור: שיהיה לנו נוהל קבוע מי לוקח אחריות על ילדים אחרי 24 שעות, אחרי 48 שעות.

סוזי בן-ברוך: עולה כאן שאלה עניינית, יש להם תקציבים על מצלמות דיגיטליות?

יעקב מרגי: אני מוכן להראות לשר הממונה מאיפה לקחת את התקציב.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מבקשים התייחסות של משרדי הממשלה הרלבנטיים, דובר פה על משרד הבריאות, הרווחה ומשרד האוצר, לקבל תשובה מה עושים עם כל הילדים שיש עליהם צו של בית משפט, והמדינה לא מספקת שום מסגרת לילדים הללו.

מיכאל מלכיאור: מה חושבים לעשות?

מיכאל מלכיאור: גם משרד המשפטים.

יגאל יאסינוב: נבקש ממשרד הפנים, לחלק מהמעונות יש להם תקציב.

מיכאל מלכיאור: לגבי הבעיה של חלק שצריכים אישפוז פסיכיאטרי וחלק ביניים, וצריך מסגרת ביניים.

מיכאל מלכיאור: יש לנו דיון מיוחד ב-16 בנובמבר בוועדה על כל הנושא של שירותי בריאות לנפש לילד.

יעקב מרגי: אם אפשר לבקש גם ממשרד הבריאות וגם ממשרד הרווחה חוות דעת מקצועית על העמדה שלהם בקטע הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לדעת עד לתאריך ה-16 בנובמבר שזה בדיוק חודש.

מיכאל מלכיאור: נוציא מכתב כבר היום לשרים הרלבנטיים, אולי גם למנכ"לים.

מיכאל מלכיאור: מבקשים לשמוע חוות דעת מקצועית איך רוצים לפתור את הבעיה של הילדים שנופלים פה בין הכיסאות, הם גבוליים או מעבר לגבול?

מיכאל מלכיאור: ולא מקבלים את הטיפול ההולם במסגרת הקיימות היום.

מיכאל מלכיאור: איך המדינה חושבת לפתור את הבעיה של הילדים האלו, אני חושב שזה גם יום של בריאות הנפש.

מיכאל מלכיאור: קבעו מזמן שנתמקד בנושא הזה ביום הזה.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שטוב יהיה אם נשמע בשורה ממשרד הבריאות ומשרד הרווחה בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: יש חודש ימים לפחות לבוא עם רעיון, חייבים למצוא לזה רעיון.

מיכאל מלכיאור: את ההצעה של טלפון אומבודסמן – יותר טוב אומבודסמן מטלפון, כי הוא גם נותן תשובה לחלק השני שלך.

מיכאל מלכיאור: יתקשרו ואף אחד לא יידע מה לעשות עם המידע הזה.

מיכאל מלכיאור: כמו שאת ציינת בצדק.

אסתר לובוחינסקי: לנו היה אומבודסמן.

אסתר לובוחינסקי: את הנושא של הטיפולים האישיים העברנו למועצה לשלום הילד.

אסתר לובוחינסקי: בעניין הנערות, שיהיה להן משהו אטרקטיבי, כמו בוגרת שיכולה לעזור.

אסתר לובוחינסקי: עשינו לזה פרסומת גדולה, שהן יכולות להתקשר.

מיכאל מלכיאור: בתוך עמנו אנחנו חיים.

מיכאל מלכיאור: פרסומת גדולה זה עניין של משאבים.

אסתר לובוחינסקי: דיברתי על זה עם קדמן, הוא מאוד בעד.

סוזי בן-ברוך: יש עמותה חדשה בשם עמותת "עד כאן" שהתחילה עם קו ארצי, אפשר להצטרף אליו.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שייבדק העניין.

מיכאל מלכיאור: אתם רוצים לקחת על עצמכם את הבדיקה.

מיכאל מלכיאור: משרד הרווחה ממילא עובר לכל מיני ארגונים פרטיים.

מיכאל מלכיאור: גם הנושא הזה, אם אתם מוכנים לבדוק עם ארגוניים פרטיים, אם מישהו יכול לקחת חסות ספציפית על הנושא הזה.

לימור סולומון: אנחנו הצענו.

לימור סולומון: אמרנו לנו ממשרד הרווחה, תודה, אם נזדקק אליכם נפנה אליכם.

גילה פינקלשטיין: מפריטים הכל, את כל המדינה.

לימור סולומון: זה דורש פנייה לשר.

מיכאל מלכיאור: אם מרים תוכל לפנות לאחת מהעמותות הפרטיות, ותיקח על עצמה, זה יבוצע.

מיכאל מלכיאור: אני לא בטוח שאותו דבר יקרה אם אנחנו נפנה כמו שאתם פניתם לשר.

מיכאל מלכיאור: עובדה שאתם קיבלתם תשובה.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שזה בערך ייראה כמו התשובה שלנו, שאין לנו תקציב לזה.

מיכאל מלכיאור: לכן אני מציע שיהיה במסגרת של העמותות.

רות שטייניץ: הצרה היא שזה מבלבל, ולכן אנחנו ירדנו מהנושא והעברנו את זה אליהם, כך שהילד לא יודע למי לפנות.

מיכאל מלכיאור: בסדר, אם זה מקובל על חברי הכנסת הנוכחים.

רות שטייניץ: חשוב מאוד להבין, שההבדל בין ילדים שהוצאו על פי צו, וילדים שהוצאו רק על פי החלטה של ועדת החלטה, הוא פשוט בכך כשההורים מתנגדים אז מביאים את זה לבית המשפט.

רות שטייניץ: וכאשר ההורים מוותרים על הילדים, ולפעמים המצב אולי עוד יותר קשה, וזה לא מגיע לבית משפט, ולכן זה לא מוצדק שהם לא יהיו כלולים בחוק כזה.

אסתר לובוחינסקי: ילדים שאין להם אף אחד מחוץ לפנימייה, ויש מאות כאלה.

מיכאל מלכיאור: את צודקת.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת בהגדרה אין שום הבדל.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים רק על נהלים.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לכולכם.