הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 16, פרוטוקול מספר 85, 2004-10-11 09:30

מיכאל מלכיאור: ברוכים הבאים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פותחים את מושב החורף ומקווים שזה יהיה---

אורי אריאל: שזה יהיה המושב האחרון של הכנסת הזאת.

מיכאל מלכיאור: שי כאלה שמקווים כך.

אורי אריאל: אתה לא?

מיכאל מלכיאור: זה לא מעלה ולא מוריד.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שנוכל לעשות משהו למען ילדי ישראל במושב הזה, כל השאר שייך למליאה.

מיכאל מלכיאור: היו לנו כמה ישיבות בזמן הפגרה: רשימה רשמית אחת של הוועדה בנושא של המזימה לסגור את כל מערכת טיפות החלב והתחנות לבריאות הציבור.

מיכאל מלכיאור: החלטנו מספר החלטות אופרטיביות, והיו דווקא הרבה חברי כנסת שהגיעו, להפתעתי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעשה לא רק מעקב, אלא גם נילחם את המלחמה הזאת בחודשים הללו, וננסה לעשות את זה בשיתוף פעולה עם הוועדות האחרות כי יש, לדעתי, דעה אחידה בכנסת בנושא הזה, רק שלמשרד האוצר יש תוכניות אחרות.

מיכאל מלכיאור: זה כמובן לא עניין של חיסכון בתקציב, כפי שלמדנו.

מיכאל מלכיאור: הייתה גם ישיבה אצל שר המשפטים - לא ישיבה מן המניין - על המשך יום העיון שהיה בחודש מאי לגבי יישום המלצות של ועדת רוט-לוי.

מיכאל מלכיאור: היה דיון די נוקב עם הרבה משתתפים מומחים.

מיכאל מלכיאור: אני לא מאוד מעודד מתוצאות הדיון הזה; למשרד המשפטים אין האמצעים המעטים - כמה מאות אלפי שקלים - כדי להשלים את עבודת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: הם יפנו לכל מיני קרנות בינלאומיות, גרמניות ואחרות כדי להשיג את הכסף הזה.

אורי אריאל: כבר הגענו למסקנה שזה לא באמת מעניין את שר המשפטים, העניין הזה.

אורי אריאל: יש לו מנכ"ל מנוסה ורציני, והם היו מוצאים כמה מאות אלפי שקלים אם היו רוצים.

אורי אריאל: זה לא בסדר העדיפות שלהם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו גם חשבנו ככה.

מיכאל מלכיאור: אני גם לא בטוח שהשיטה לפנות לקרנות גרמניות או אחרות בשביל לעשות דברים שמדינת ישראל חושבת שהם חשובים, היא שיטה טובה.

אורי אריאל: כשהולכים 200 מיליון שקל להזנה אפשר לאסוף בדרך עוד כמה מאות אלפי שקל.

מיכאל מלכיאור: הייתה הסכמה כללית שהוועדה הזאת תפעל יחד עם היחידה במשרד המשפטים ליישום הדרגתי של החקיקה בנושא הילדים.

מיכאל מלכיאור: זה דבר חשוב ומקובל על משרד המשפטים שצריכים ליישם.

מיכאל מלכיאור: גם שם רצינו שיהיה אדם שזה יהיה כל תפקידו ולא קיבלנו.

מיכאל מלכיאור: קיבלנו כמה חלקי בני אדם שהדגישו שהם עמוסים בימים אלה.

מיכאל מלכיאור: כל משרד המשפטים עוסק כולו בהתנתקות, ושום דבר אחר לא נמצא על סדר היום, כנראה, אבל אנחנו מעודדים מעצם הגישה החיובית לנושא.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשלח לחברי הוועדה סיכום של הישיבה שהייתה כי חשוב שיידעו כמה שיותר פרטים.

מיכאל מלכיאור: הגשתי בג"ץ בנושא מעונות היום השיקומיים וניצחנו בו; גם בעניין הספציפי הזה שעלה בבג"ץ הבטיחו שהעניין נפתר; בנשא הכללי של ילדים בדיון האחרון שהיה לנו לגבי ילדים עם צרכים רפואיים מיוחדים, משרד הבריאות אומר שהוא מאוד בעד, אבל אין כסף ליישם את זה.

מיכאל מלכיאור: אמרנו שנלך לבג"ץ, הם אמרו שזה טוב מאוד כי אז יהיה כסף ליישם את זה.

מיכאל מלכיאור: בג"ץ אכן קבע שחייבים לתת לילדים האלה את מה שמגיע להם לפי החוק.

מיכאל מלכיאור: הבעיה היא שבדיווחים שקיבלתי אחר-כך הבנתי שלא מיישמים.

מיכאל מלכיאור: יש בעיה רצינית מאוד במדינת ישראל שיש נתק בין החלטות הבג"ץ לבין היישום של משרדי הממשלה, והולכים שוב ושוב לבג"ץ.

מיכאל מלכיאור: כפי שידוע לי, זה הבג"ץ הרביעי בנושא של שילוב ילדים, כולל ילדים אוטיסטים, שניצחנו בו, ואין שום שילוב, שום דבר לא מיושם, ואי-אפשר לספוג את המצב הזה כמובן, כאילו לא היה שום דבר.

מיכאל מלכיאור: זה דבר מאוד בעייתי, ואנחנו נעסוק בזה.

מיכאל מלכיאור: אני יודע שמתארגנת קבוצה להפגנה בשבוע הבא בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: הנושא היום נראה קצת פחות דחוף מבחינת האירועים שנעסוק בהם בימים הקרובים.

מיכאל מלכיאור: כמי שהיה בקבוצה הזו שאוכלת את כל הדברים הלא נכונים, אני לא יודע עד כמה אני יכול לנהל את הישיבה---

אורי אריאל: אחרי הגילוי הנאות אתה יכול להמשיך.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת אורי אריאל שנמצא במצב יותר טוב גם בתחום הזה בוודאי יעזור בניהול העניינים.

מיכאל מלכיאור: הנושא באמת כבד, רציני וחשוב, ואני חושב שיש גם הרבה דברים שאנחנו יכולים לעסוק בחברה שקשורים בנושא הזה, והם לא נעשים היום.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לחלק את הדיון לשניים: קודם כל נקבל את הדיווחים של המחקרים האחרונים שנעשו בתחום הזה ונלמד את הנושא, ובחלק השני נדון במה אנחנו יכולים לעשות כדי לשנות את המצב, כי אין ספק שזהו נושא רציני ביותר בכל הנושא של בריאות הציבור ובריאות הילדים, וכמובן עם השפעה גדולה על תפקודם כמבוגרים.

מיכאל מלכיאור: נתחיל עם דורית ניצן קלוצקי, מנהלת שירותי המזון והתזונה במשרד החינוך, רופאת ילדים ודיאטנית.

דורית ניצן קלוצקי: תודה.

דורית ניצן קלוצקי: אני רוצה להודות לוועדה שראתה לנכון להציג את הנושא החשוב הזה; ביקשתי קודם להסביר שמאחר שלא הגיעה נציגות מאיגוד רופאי הילדים ביקשו שאני אייצג גם אותם בהמשך הדיון על היישום.

דורית ניצן קלוצקי: פרופ' פרנסיס מיימון, יושב ראש האיגוד שלנו ביקש שאייצג גם אותם.

דורית ניצן קלוצקי: אני אציג היום תוצאות ראשונות מסדרת סקרים שלנו שנקראים סקרי מב"ת – סקרי מצב בריאות ותזונה בישראל – National Health and Nutrition Examination Surveys .

דורית ניצן קלוצקי: המב"ת הזה הוא מב"ת צעיר שנעשה במדגם כלל ארצי בכיתות ז' – י"ב בבתי הספר בשיתוף פעולה מלא ויוצא מגדר הרגיל של משרד החינוך, והתוצאות הן על 6,487 בני נוער שנדגמו.

דורית ניצן קלוצקי: שיעור ההיענות של הסקר היה מאוד גבוה: במגזר היהודי ובמגזר הערבי נוכחות התלמידים בכיתה ביום הסקר היו 92% ו- 85% בהתאם, ומעט מאוד תלמידים סירבו להשתתף: 3.4% במגזר היהודי, 1.3% במגזר הערבי.

דורית ניצן קלוצקי: מספר התלמידים המשתתפים בממוצע בכיתה היה 25 לעומת 30 בשני המגזרים.

דורית ניצן קלוצקי: אני אומרת את זה כדי שנבין שהתמונה היא תמונה מאוד טובה למדגם שאותו התכוונו לבדוק.

אורי אריאל: המדגם הוא מדעי?

דורית ניצן קלוצקי: מדעי לחלוטין.

דורית ניצן קלוצקי: אנחנו כולנו אנשי מחקר, הסקר בוצע על-ידי הזרוע הביצועית של החוקרים שלנו.

אורי אריאל: כולל החרדים?

דורית ניצן קלוצקי: לא, רק החינוך הממלכתי.

דורית ניצן קלוצקי: אי-אפשר היה להגיע אליהם אף על פי שניסינו דרך רבנים.

דורית ניצן קלוצקי: הסקר מקיף הרבה נושאים; מזון ותזונה הוא רק אחד הנושאים שבו.

דורית ניצן קלוצקי: השמנה אנחנו מגדירים על-פי אינדקס שנקרא BMI – משקל/גובה2 שמותאם לילדים עד גיל 20 למין ולגובה.

דורית ניצן קלוצקי: כלומר מעלים את הילד על עקומות הגדילה כמו אלה שאנחנו מכירים בטיפות החלב.

דורית ניצן קלוצקי: להזכירכם, הנתונים של האחוזונים מתוקף היותם פיזור נורמלי באוכלוסייה אנחנו צופים ש- 6% מ- 95% ומעלה יהיו מעל האחוזון ה- 95% ושווים לו; 50% יהיו מעל הממוצע בפיזור נורמלי; ו- 50% מתחתיו.

דורית ניצן קלוצקי: התוצאות הראשונות הן שבתת משקל נמצאים בישראל 4.1%, צפויים שיהיו 5%.

דורית ניצן קלוצקי: זה מספר יפה, מתאים מאוד; ילדים בסיכון, שמנמנים – BMI 85-95 צפויים שיהיו 11%, לנו יש קצת יותר – 13% בסיכון; שמנים – BMI 95 ומעלה צפויים שיהיו 6%, אנחנו רואים שלנו יש 5.7%.

דורית ניצן קלוצקי: חשוב להעמיד את זה בפרספקטיבה הזאת ולהראות שיש לנו מספר גדול יותר של ילדים בסיכון, אבל מספר השמנים כצפוי.

דורית ניצן קלוצקי: מצב התזונה של מב"ת צעיר בישראל 2004 אנחנו רואים שבאופן כללי הבנים והבנות מאוד דומים, אבל יש יותר בנים שמנים – 7.7% לעומת בנות שמנות – 4.1%.

דורית ניצן קלוצקי: זאת אומרת שמכיוון שהעקומה מבוססת על פיזור נורמלי צפויים שיהיו לנו בסיכון להשמנה והשמנה בישראל 16% אחוזים, ובסך הכול יש לנו 18.5%, וחלקם בתרומה הוא המשקל העודף ולא ההשמנה.

דורית ניצן קלוצקי: לכן לקחתי את הנתונים של ה- IOTF – International Obesity Task Force – קבוצה שעושה את הניתוחים מכל העולם.

דורית ניצן קלוצקי: לקחתי את הנתונים לפי סקרים שונים בשנים שונות, והשוויתי עם מדינות אחרות בעולם: בסלובקיה – 10%; בפינלנד – 13%.

דורית ניצן קלוצקי: אנחנו במקום טוב נמוך.

דורית ניצן קלוצקי: לעומת פולין, בולגריה, נורבגיה; אנגליה – 22%, קרואטיה – 27%, ספרד – 30%, יוון – 31%, מלטה – 35%, איטליה – 36%, וכמובן ארצות הברית המובילה – 46% מהילדים בסיכון עודף להשמנה והשמנה.

קריאה: זה גם רק בני נוער.

דורית ניצן קלוצקי: כולם בני נוער בגילאים האלה.

דורית ניצן קלוצקי: הסקר בארצות הברית הוא בשנת 2002.

אורי אריאל: מאז הם כבר עלו, הם מתמידים בעניין.

דורית ניצן קלוצקי: אין ספק.

מיכאל מלכיאור: בפרסומות בטלוויזיה באמריקה שמתי לב ש- 50% מהפרסומות הן ג'אנק פוד ו- 50% הן על תוכניות הרזיה.

אורי אריאל: ביקשת שיביאו דוגמות לפה?

רחל סעדה: אני הזמנתי את כל החברות של ה- fast food ואף אחד לא רצה להגיע.

אורי אריאל: זה לא בסדר.

דורית ניצן קלוצקי: המצב התזונתי לפי הקבוצות באוכלוסייה: רואים שבקבוצה של ה- BMI הגבוה – סיכון להשמנה והשמנה – בישראל היהודית יש 15.4%.

דורית ניצן קלוצקי: כלומר אם מפרידים בנתונים את היהודים והערבים המצב בישראל היהודית משתפר ובישראל הערבית המצב נראה חמור – 21.5%.

דורית ניצן קלוצקי: במגזר החרדי לא נמצאו הבדלים רציניים לעומת האוכלוסייה הלא חרדית, וזה על רגל אחת.

מיכאל מלכיאור: הם לא היו בסקר.

עירית לבנה: לא לגבי ילדים, הכוונה היא לאוכלוסייה הבוגרת.

דורית ניצן קלוצקי: את כל הניתוח הזה עשיתי לבד, ואנחנו נוציא את כל הנתונים האלה בחוברת מסודרת ויעברו אחריי עוד אנשים שיבדקו שהניתוח אכן נכון.

דורית ניצן קלוצקי: בדקנו את הנתונים לפי רמות הטיפוח שמשרד החינוך מגדיר: רמת טיפוח נמוכה זה מצב סוציו-אקונומי טוב יותר, ורמת טיפוח גבוהה זה מצב סוציו-אקונומי נמוך יותר, הם זקוקים לטיפוח יותר גדול.

דורית ניצן קלוצקי: מחלקים את האוכלוסייה של ה- BMI הגבוה יותר ורואים שהן באוכלוסייה היהודית והן בערבית הנטייה לתוצאות גבוהות יותר קיימת ברמה הסוציו-אקונומית נמוכה יותר.

דורית ניצן קלוצקי: כלומר, ככל שהילדים ברמה הסוציו-אקונומית הנמוכה יותר הם נוטים להיות שמנים יותר.

דורית ניצן קלוצקי: בקרב הבנות היהודיות התוצאות הן מאוד יפות – 16% זה פיזור נורמלי.

דורית ניצן קלוצקי: לעומת זאת באוכלוסייה הערבית הפער מאוד רציני בין הרמה הסוציו-אקונומית הטובה יותר לבין הרמה הסוציו-אקונומית הנמוכה יותר, וזה דורש הסתכלות.

דורית ניצן קלוצקי: לכן החלטתי לחלק את ישראל לישראל היהודית ולישראל הערבית, ברשותכם.

דורית ניצן קלוצקי: אני יודעת שזה לא פוליטיקלי קורקט, אבל כדי לשים את זה במקומו ולמען שלומם של הילדים צריך לעשות את זה.

דורית ניצן קלוצקי: לכן ישראל היהודית יורדת פה למקום מעולה – 15.4% - בין גרמניה של 95' ליוגוסלביה של 98', וזה מצוין כי צפוי שהם כבר שמנו, ואנחנו היום במצב יותר טוב.

דורית ניצן קלוצקי: לעומת זאת האוכלוסייה הערבית עולה בדירוג – 21.5%, בין נורבגיה לבין אנגליה.

דורית ניצן קלוצקי: זה לא מתקרב לארצות-הברית, זה מחצית מהשכיחות בארצות-הברית, אבל עדיין היא עולה.

דורית ניצן קלוצקי: תופעה אחרת מעניינת שחשוב לציין היא התופעה של הירידה בממוצע של ה- BMI עם העלייה בגיל.

דורית ניצן קלוצקי: בקבוצת הגילאים שבחנו רואים שככל שהגיל הולך ועולה לתום התיכון הממוצע שלהם במשקל הולך ומשתפר.

אבי גור: בגלל ההכנה לצה"ל.

דורית ניצן קלוצקי: אני לא בטוחה שהתוצאות שלי אכן תואמות את נתוני המלש"בים – מועמדים לשירות ביטחון – ולכן הפרדתי את עודף המשקל וההשמנה בקרב יהודים בני 17, בנים ובנות, וראה זה פלא הנתונים האלה תואמים לחלוטין את הנתונים בלשכות הגיוס השונות.

מיכאל מלכיאור: מעניין שבמאמר שפורסם בידיעות כתוב להפך.

דורית ניצן קלוצקי: הם קיבלו את המצגת ככה, והם לא הבינו אותה.

עירית לבנה: הם פשוט לא הבינו אותה.

מיכאל מלכיאור: זה ממש הפוך.

מיכאל מלכיאור: הכותרת היא: "משבר גיל 17".

מיכאל מלכיאור: "הבעיה האמיתית מתחילה מסתבר בגיל 17, אז מתחיל הנוער לצבור משקל עודף".

מיכאל מלכיאור: זה לא ייאמן.

אורי אריאל: כבר אמר בורג, זכרו לברכה, שהוא לא בטוח שמלבד התאריך שבו נתפס העיתון יש משהו נכון.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להוכיח שכבר כמה פעמים לא כתבו גם את התאריך נכון.

דורית ניצן קלוצקי: אנחנו התייחסנו לילדים שנמצאים בבתי-הספר, לא התייחסנו לילדים שאינם נמצאים בבית-הספר בקבוצות הגיל הללו או בילדים מקהילות אחרות.

דורית ניצן קלוצקי: בסקר המב"ת הראשון שלנו לגילאי 25-64 זה סקר המבוגרים, ואנחנו רואים שבין 0-8 ול9-11 יש שיעור גבוה יותר של השמנה בקרב האוכלוסייה הערבית.

דורית ניצן קלוצקי: בקרב נשים המצב מאוד חמור; נשים שלמדו פחות מ- 8 שנות לימוד כמעט שני שליש מהן שמנות – BMI גבוה מ- 30 שזה BMI של השמנה.

דורית ניצן קלוצקי: צפוי שאם היינו נכנסים עכשיו לכיתות א'-ז' במגזר הערבי סביר להניח שהיינו פוגשים ילדות יותר שמנות, וזאת סתם השערה.

דורית ניצן קלוצקי: אחד המנבאים החשובים שלנו לדעת מי יהיה שמן בקרב האוכלוסייה המבוגרת במדינת ישראל הוא המוצא.

דורית ניצן קלוצקי: הערבים שמנים יותר וכן אנשים מברית המועצות לשעבר.

דורית ניצן קלוצקי: בקרב גברים ההבדל הזה מתבטל, וזה רק בקרב נשים.

דורית ניצן קלוצקי: התוצאות האלה לא מרמזות שאין סיבה לדאגה ואין סיבה לפעולה, להירתמות במהירות האפשרית; וטובה שעה אחת קודם מכיוון שאם מסתכלים על הנתונים האמריקניים משנת 1971-1974 ו- 1988-1994, ב- 1999-2000 עולה מסקרים שונים שלהם רואים עלייה מאוד מסיבית בשיעורי ההשמנה.

אורי אריאל: מתי ישראל התחילה לחקור?

דורית ניצן קלוצקי: זה הסקר הראשון שערכנו.

אורי אריאל: זה לקח לנו 50 שנה?

דורית ניצן קלוצקי: כן.

דורית ניצן קלוצקי: וגם זה מכסף שהגשתי כמענקים אישיים שלי ולא דרך מימון אחר.

דורית ניצן קלוצקי: זה לא מתוקצב.

אבי גור: היא אומר שזה ממענק אישי, זה לא מתוקצב עדיין.

אורי אריאל: שמענו.

דורית ניצן קלוצקי: בין 1971 ל- 1974 היו 6% בארצות הברית, היום 15.5% של שמנה בלבד; כלומר מה שהיום אצלנו ה- BMI הגבוה מ-95.

דורית ניצן קלוצקי: באנגליה למרבה ההפתעה, המצב הרבה יותר גרוע.

דורית ניצן קלוצקי: הם היו במצב שלנו בשנת 1997, והיום הם כבר נמצאים ב- 15%.

דורית ניצן קלוצקי: כלומר מעט מאוד שנים לוקח להגדיל, להכפיל ולשלש את המצב.

מיכאל מלכיאור: אבל למה את חושבת שזו התפתחות, יכול להיות שההתפתחות הפוכה.

דורית ניצן קלוצקי: תלוי בנו כמדינה, בתשתית המדינה.

דורית ניצן קלוצקי: אסור להיכנס לשאננות.

דורית ניצן קלוצקי: חשוב גם לציין שילדים שנמצאים בשיעור ההשמנה בגיל ההתבגרות שלהם, 83% יהיו מבוגרים שמנים.

דורית ניצן קלוצקי: כלומר הסיכוי שילד שמן יהיה מבוגר שמן הוא עצום.

דורית ניצן קלוצקי: לכן היעד שלנו הוא לעצור את זה כאן ועכשיו.

דורית ניצן קלוצקי: ד"ר יוסי הראל עשה עבודה גדולה שהוא עשה למען ארגון הבריאות העולמי, והנתונים שלה פורסמו.

דורית ניצן קלוצקי: הנתונים מבוססים על דיווח ועל דימוי הגוף של הילדים.

דורית ניצן קלוצקי: בסקר הזה נכנסו לכיתות ומדדו את הילדים הלכה למעשה, כולל היקפים, הבדלי ישיבה וגובה וכל מיני היבטים אחרים שנראה בהמשך.

דורית ניצן קלוצקי: לפי סקרי הדיווח יש פער ביניהם לבין הממצאים של הסקר שלנו, כי הסקרים הראו שאנחנו במקום השלישי בעולם בשיעור ההשמנה, אבל ממש מחצית מזה הם הממצאים הנכונים.

דורית ניצן קלוצקי: ניסיתי להראות כאן שילדים חושבים שהם הרבה יותר שמנים ממה שהם באמת.

מיכאל מלכיאור: דיווחו שהם מרגישים שמנים?

דורית ניצן קלוצקי: כן.

מיכאל מלכיאור: טוב, השאלה היא מה את שואל בדיוק.

דורית ניצן קלוצקי: גם אנחנו שאלנו את זה.

דורית ניצן קלוצקי: אנחנו רואים את אותן תוצאות של יוסי כששואלים אותם, אבל כשמודדים אותם העולם אחר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו חושבים שאנחנו הכי שמנים בעולם.

דורית ניצן קלוצקי: בנות יהודיות רבות עושות דיאטות, וגם הבנות הערביות עושות דיאטות.

דורית ניצן קלוצקי: זה מראה שיש מודעות רבה לעניין, אבל חלק מהדיאטות נעשות בחוסר אחריות.

אורי אריאל: הן דיווחו שהן עושות דיאטה.

דורית ניצן קלוצקי: לא, יש לנו דיווח מה הן אכלו.

דורית ניצן קלוצקי: לכן אני רוצה להדגיש שזה דיון בפני עצמו איפה מקבלים את הטיפול הדיאטי, לא מגיעים לדיאטניות הקליניות המוסמכות, לא עושים את הדיאטות הנכונות, עושים הרבה מאוד שגיאות בגיל הזה.

מיכאל מלכיאור: יש תיאור במ.מ.מ על סוגי הדיאטות שעושים.

דורית ניצן קלוצקי: אחת התהיות המרכזיות היא איך מפנים את תשומת-הלב ולתמוך במניעה.

דורית ניצן קלוצקי: היום ההתארגנות והמודעות הולכות וגדלות בנושא הזה.

דורית ניצן קלוצקי: כיום מתרכזים לחוד בתזונה ולחוד בפעילות גופנית, וכל אחד משתמש באסטרטגיה השונה.

דורית ניצן קלוצקי: הפעילות הגופנית והפעילות הדיאטטית הן פעילות אחת שווה במאזן האנרגטי הכוללני, והוא מאוד חשוב.

דורית ניצן קלוצקי: היום בישראל אנחנו שותפים לאסטרטגיה הגלובלית של תזונה, פעילות גופנית ובריאות של ארגון הבריאות העולמי, ואנחנו מובילים כמדינה.

דורית ניצן קלוצקי: זה המקום לבקש מכולנו להתייחס לפעילות הגופנית כחלק מן העניין הזה ולא לחוד.

דורית ניצן קלוצקי: נושא נוסף שאנחנו עובדים עליו מאוד חזק הוא תעשיית המזון, לגבי הורדה ושיפור המזון על המדפים.

דורית ניצן קלוצקי: אבל נדרש ליצור קוד אתי לעבודה המשותפת הזאת עם התעשיינים והיבואנים לקידום המזון כדי שלא נחרוג מהטעם הטוב.

מיכאל מלכיאור: יש לי הצעת חוק על הסימון התזונתי, מה חייבים להודיע.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מכינים הצעת חוק, כי הדברים העיקריים לא כתובים – נושא השומן יחסית למשקל הקלורי של האוכל.

דורית ניצן קלוצקי: יש הרבה מאוד דברים, והיום אנחנו הולכים לקראת החקיקה האירופית.

דורית ניצן קלוצקי: יש הרבה מאוד דברים שצריך להוסיף: אלרגנים וחומצות מסוג טראנס, מלח וגלוטן.

מיכאל מלכיאור: אבל בעיקר בנושא ההשמנה זה דבר שמאוד בולט בחסרונו.

דורית ניצן קלוצקי: אין ספק.

דורית ניצן קלוצקי: התעשיינים ומשווקי המזון יכולים לעשות פעולות נוספות כדי לאפשר לילדים לבצע בחירה נבונה, כמו למשל סימון מאוד קל על גבי המוצרים שיעזור להם להבין שהמוצר יותר בריא ממוצר אחר.

עירית לבנה: יקבלו קודים מסוימים שינחו אותם.

דורית ניצן קלוצקי: שינחו אותם בפשטות.

מיכאל מלכיאור: התעשיינים מוכנים לעשות את זה?

מיכאל מלכיאור: בטח לא.

דורית ניצן קלוצקי: כן, הרבה מאוד מוכנים, אבל צריך לעבוד על זה.

דורית ניצן קלוצקי: לאט-לאט המודעות עולה ויש שיפור.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שחקיקה תוכל לעזור.

דורית ניצן קלוצקי: חקיקה זה הכי חשוב, אם הם לא יתנגדו לה.

דורית ניצן קלוצקי: חשוב לעבוד אתם יחד.

דורית ניצן קלוצקי: אפשר למנף את תשתית המודעות לצורך בפעילות הגופנית בשיתופו של משרד התחבורה, למשל, שבכלל לא מעורב בעניין הפעילות הגופנית: לחשוב איפה מקימים את תחנת האוטובוס, איך מגיעים לרכבת, כמה הולכים, לחשוב על ההליכה ולהטמיע את זה שוב.

מיכאל מלכיאור: תחנה יותר רחוקה מהבית כדי שאנשים ילכו יותר?

דורית ניצן קלוצקי: כן.

דורית ניצן קלוצקי: גם מסלולי רכיבה לאופניים.

דורית ניצן קלוצקי: רשויות מקומיות, משרד התשתיות, משרד החינוך.

דורית ניצן קלוצקי: איך יכול משרד החינוך להטמיע תוכניות מובנות למניעה ולטיפול בהשמנה.

אבי גור: איך אפשר להחזיר את האחיות.

דורית ניצן קלוצקי: שימור הרב קולינרית שלנו הוא אחד הדברים היותר יפים שיש לנו בישראל.

דורית ניצן קלוצקי: יש תרבות מאוד עשירה מהרבה מאוד מטבחים, והיא עומדת להיהרס.

דורית ניצן קלוצקי: אחת הדרכים שלנו להרוס אותה היא לעודד את תעשיית המזון הגדולה והמסיבית עם המולטי מפעלים שלהם והבעלות על 8 המפעלים הגדולים בעולם.

דורית ניצן קלוצקי: מבטלים את עסקי המזון הקטנים עד כדי כך שכדי להחזיק עסק קטן אתה צריך לעמוד בתנאים מחמירים מאוד של משרד הבריאות שקשה מאוד לעמוד בהם כדי לקבל את רשיון היצרן מאתנו.

דורית ניצן קלוצקי: היום אנחנו עובדים על הדרך לתת את רשיון היצרן לעסקי מזון קטנים, ואיך לשמור על סטנדרטים גבוהים ולהבטיח את בריאות הציבור, אבל עדיין לשמור על הקולינריות.

דורית ניצן קלוצקי: יש עבודות מאוד יפות שמראות שאוכלוסייה לא משמינה אם שומרים על התרבות הקולינרית שלה.

דורית ניצן קלוצקי: דוגמה טובה לכך הם יוצאי אתיופי בישראל שסובלים מהשמנה ברמה נמוכה יחסית, אמנם, אבל סובלים גם מסוכרת כבר ברמת השמנה נמוכה משום שהם לא יכולים להתמודד עם המזון שאנחנו מציעים להם פה.

דורית ניצן קלוצקי: שיעור הילדים חולי הסוכרת ממוצא אתיופי הרבה יותר גבוה משיעור הילדים הישראלים החולים.

דורית ניצן קלוצקי: מצב דומה היה עם העלייה מתימן.

דורית ניצן קלוצקי: אנחנו לא מכבדים את התרבות הקולינרית, אנחנו כור היתוך שנהנה למחוק דברים.

דורית ניצן קלוצקי: צריך לזכור שלמעלה מ- 70% מהמזון בישראל מיובא, ואם הוא לא מיובא הוא מיוצר לפי קודים של מפעלים עולמיים, לא מקוריים.

מיכאל מלכיאור: יותר מ- 70%

דורית ניצן קלוצקי: אכן.

דורית ניצן קלוצקי: מהמוצרים המוגמרים וגם הלא מוגמרים.

דורית ניצן קלוצקי: אין מזון בישראל – מלבד ירקות ופירות – שלא נמצאים בו חומרי גלם מיובאים.

מיכאל מלכיאור: קשה לי להאמין שלמעלה מ- 70%.

דורית ניצן קלוצקי: אני אמונה על הדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: אני בטוח, לכן אני מופתע.

מיכאל מלכיאור: מה עם הלחם?

דורית ניצן קלוצקי: קמח הוא מיובא, מקבלים את שארית התבואה מארצות-הברית.

דורית ניצן קלוצקי: מאוד חשוב להפחית את התחלואה בקרב העולים מארצות מתפתחות; להגדיל תעסוקת נשים; לשמור על השליטה על עסקים קטנים ולעודד את הפרויקט של עסקי מזון קטנים.

דורית ניצן קלוצקי: אני מנסה, אבל זה מאוד קשה כי אין לנו אמצעים תחיקתיים לסייע לעניין הזה.

דורית ניצן קלוצקי: חינוך לתזונה נבונה: להטמיע גם את העניין של דיאטניות שייכנסו ויהיו חלק ממערך החינוך לזה.

מיכאל מלכיאור: היום סוגרים את כל התוכניות האלה.

דורית ניצן קלוצקי: נכון.

דורית ניצן קלוצקי: כשמזינים ילדים צריך ללמד אותם גם לבשל כי זו גם תרבות.

דורית ניצן קלוצקי: היום מניחים סיר אלומיניום על השולחן.

מיכאל מלכיאור: כמה דיאטניות יש בבתי-ספר היום?

עירית לבנה: אין.

עירית לבנה: יש 8 דיאטניות בלשכות, זה לא בבתי-ספר.

מיכאל מלכיאור: והן לא מגיעות לבתי-הספר.

עירית לבנה: איך אפשר?

אבי גור: בעבר היו מורות לתזונה שבהכשרתן היה להן אותו מידע.

עירית לבנה: לא.

אבי גור: אני בכוונה אומר.

דורית ניצן קלוצקי: האסטרטגיה הגלובלית של תזונה, פעילות גופנית ובריאות נותנת למדינה ארגז כלים מבחינת תחיקה, מה לבנות ואיך לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: יש מגוון של דברים שאפשר לעשות.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שבזמן שמפטרים את כל האחיות בבתי-הספר ונותנים לאחות אחת לכסות עיר שלמה, לא כל-כך ריאלי שנקבל דיאטניות לבתי-הספר; אבל, למשל, בארצות-הברית ששם זו ממש מגפה, אילו אמצעים הם חושבים שהם היעילים ביותר במלחמה נגד ההשמנה?

דורית ניצן קלוצקי: בדיונים בכל המקומות אומרים שהאמצעים הכי יעילים הם לא הסברה וחינוך, אלא תנאים סביבתיים מתאימים; כלומר, שלא יהיו מכשירי סנדוויצ'ים בבתי-הספר, ואם יהיו שיהיו בהם מים, פרות, ירקות וסנדוויצ'ים בריאים.

דורית ניצן קלוצקי: גם ארצות-הברית הולכת לקראת איסור הכנסת מזון שאינו בעל איכות בריאותית.

עירית לבנה: אני מתחילה את התהליך הזה.

מיכאל מלכיאור: לא ראיתי בית-ספר שיש בו מכשיר שמוציאים ממנו ירקות.

עירית לבנה: מתחילים עם זה.

מיכאל מלכיאור: מתחילים זה אומר שזה לא קיים.

דורית ניצן קלוצקי: דבר נוסף שעושים בארצות-הברית אף על פי שזו מדינה קפיטליסטית הוא School lunch program.

דורית ניצן קלוצקי: בתוכנית הזאת יש דיאטנית שאחראית על 7 בתי-ספר.

דורית ניצן קלוצקי: היא אחראית לשקול את הילדים ולבחון מה קורה אתם, אחראית על בניית תפריטים מתאימים לילדים שיש להם אלרגיות למזון.

דורית ניצן קלוצקי: אם אנחנו מוותרים על זה מלכתחילה ושמים איזה סיר אלומיניום על השולחן בלי תרבות ובלי קשר בתוך הכיתה, זה מביש.

דורית ניצן קלוצקי: דבר נוסף שיש בארצות-הברית אלה הסקרים.

דורית ניצן קלוצקי: הם ראו את כל המצב התזונתי, ולכן יש חוק לאומי לסקרי ה- National Health And Nutrition Examination Surveys.

דורית ניצן קלוצקי: החוק אומר שצריך לעשות כל שנה את הסקרים האלה באוכלוסיות מסוימות, וזה מראה איפה הם עומדים.

דורית ניצן קלוצקי: ארצות-הברית היא דוגמה גרועה משום שהתעשייה הרסה את המדינה הזאת.

דורית ניצן קלוצקי: באירופה יש מדינות יותר טובות, כמו למשל נורבגיה; אבל גם שם אפשר לראות שמוכרים בחנויות ברביות בתוך עטיפה של מק'דונלדס.

דורית ניצן קלוצקי: כלומר, יש פרסום סמוי.

דורית ניצן קלוצקי: או למשל, בשבת בבוקר, מי שרואה טלוויזיה נתקל בכל פרסומות הג'אנק.

דורית ניצן קלוצקי: העולם עוד לא יודע איך להתמודד עם זה.

מיכאל מלכיאור: יש דברים אחרים שצריך לעשות בשבת בבוקר.

דורית ניצן קלוצקי: נכנסתי לפינה חשוכה.

מיכאל מלכיאור: אני אומר את זה כרב של נורבגיה.

דורית ניצן קלוצקי: מקדמי הבריאות הוא מקצוע שלמדתי לאחרונה.

דורית ניצן קלוצקי: זה מקצוע בפני עצמו שאפשר להגיע אליו מתואר ראשון ממגוון של מקצועות שקשורים למדעי החברה או הבריאות ולבנות אותו אחר-כך.

דורית ניצן קלוצקי: המקצוע הזה מלמד איך לקחת חברה ולתת לה את התנאים המתאימים בתחיקה, בסביבה, בתזונה כדי לבנות את התהליך הזה.

דורית ניצן קלוצקי: אצלנו במשרד – כמו בהרבה מדינות אחרות שמנסים ללמוד את זה – מנסים ללמוד את היחידה של קידום הבריאות; בקופות החולים יש לזה היבטים, אבל כשמגיעים לשטח מקדמי הבריאות לא נמצאים בתפיסת העולם של המדינה יחד עם דיאטניות ועם אחיות ורופאים בשטח, הם נמוגו.

דורית ניצן קלוצקי: המקצוע הזה אינו בנוי נכון במדינה, מקדמי הבריאות לא נמצאים בראייתה של המדינה.

מיכאל מלכיאור: תודה על הסקר המעניין.

מיכאל מלכיאור: נקבל השלמה של הנתונים מדיאן לוין, מנהלת המחלקה לקידום הבריאות בשירותי בריאות כללית.

דיאן לוין: אני שמחה שקראנו לדיון 'הרגלי אכילה' כי אנחנו באמת מדברים על התנהגות בריאותית.

דיאן לוין: כיום ארגון הבריאות העולמי מדבר על ההקשר הכולל שמשפיע על ההתנהגות הבריאותית ומנסה לנתח את המצב לפי כל הגורמים שמשפיעים.

דיאן לוין: בישראל בגלל התרבויות השונות בישראל יש לתת את הדעת איך הרגלי האכילה והשמנה משתלבים בתוך הנורמה, ואם רוצים לעשות שינוי, מה הכוונה בכך.

דיאן לוין: הזכרנו את נושא של תשתיות בקהילה: חינוך גופני ומסלולי הליכה, מיקום תחנות אוטובוס, באיזו מידה יש לנו מסעדות האוכל המהיר בקהילה, האם הרשות המקומית נותנת רשות לכל אחד לפתוח או לא.

דיאן לוין: לגבי הגורמים המוסדיים הוזכר כאן משרד החינוך, ואנחנו רואים יותר את הביטוי לנושא של תזונה, אורח חיים בריא על-ידי משרד החינוך ומשרד הבריאות בישראל.

דיאן לוין: יש כמובן עוד הרבה מה לעשות ביחד.

דיאן לוין: בשבוע שעבר התפרסמו נתונים של ה- Institute of Medicine ובהם נמצא ש- 75% מהמשקאות שנמכרים במכונות הם עתירי סוכר, ו- 85% מהמאכלים הם עתירי קלוריות.

דיאן לוין: כל היתר זה משקאות דיאט או מים.

דיאן לוין: לפעילות גופנית בבית-הספר יש משמעות לשעות.

דיאן לוין: בנתונים מארצות-הברית מוצאים שמתוך 30 דקות של שיעור בחינוך גופני ילדים פעילים ממש דקה עד 3 דקות.

עירית לבנה: 9 דקות בממוצע.

מיכאל מלכיאור: רק 9 דקות הם פעילים?

עירית לבנה: 9 דקות בפעילות אינטנסיבית שתורמת.

אבי גור: המקצוע היחיד שאין בו שיעורי בית בשנים האחרונות בישראל הוא חינוך גופני.

אבי גור: מורים להתעמלות הפסיקו לבקש מהתלמידים להתאמן בבית.

אבי גור: המפקח על החינוך הגופני במשרד החינוך מתריע על זה.

אבי גור: זה דבר חמור מאוד כי כל הפעילות הגופנית יכולה להישמר לשעות אחר-הצוהריים; אם משרד החינוך היה עושה את זה וחוזר למבחנים שהוא קיים בעבר היינו היום במצב הרבה יותר טוב.

דיאן לוין: בצד החיובי, במחקר שהתפרסם לפני שבועיים על-ידי רבקה אנגר בארצות-הברית, אחרי שבדקו 11 אלף בני-נוער תוספת של חצי שעה 3 פעמים בשבוע של פעילות גופנית בגני ילדים, שאין בצורה מובנית, היום יש עלייה משמעותית.

מיכאל מלכיאור: תוספת של חצי שעה בפעילות הגופנית?

דיאן לוין: מספר פעמים בשבוע.

דיאן לוין: גני ילדים פעילים כל הזמן, אבל מסתבר שילדים שיש להם נטייה גדולה יותר להשמנה הם פחות פעילים וילדים שממילא יש להם בעיה פחותה הם יותר פעילים.

דיאן לוין: כמה גורמים שותפים לנושא: הגורמים הבין-אישיים במשפחה והגורמים האישיים מבחינת הנטייה של כל אחד.

דיאן לוין: כפי שד"ר קלוצקי אמרה אנחנו מדברים בסופו של דבר על שני הרגלים עיקריים: פעילות גופנית והרגלי אכילה.

דיאן לוין: אנחנו מדברים בעיקר על בני-נוער ועל מתבגרים, ולכן חשוב מאוד להסתכל על גורמים שמשפיעים על הרגלי אכילה של ילדים ובני-נוער כדי לקבל תמונה שלמה.

דיאן לוין: אם רוצים להגיע לפתרון צריך להסתכל על כל הגורמים שמשפיעים: מגישתם של המורים, אנשי מקצוע ממקצועות הבריאות, חברים, ההורים שהם הגורם הראשון, וכמובן – אמצעי תקשורת המונים.

דיאן לוין: יש לי נתונים מה- Keiser Family Foundation facts ש- 60% מהסיבות להשמנה בקרב ילדים הם בגלל צפייה בטלוויזיה.

דיאן לוין: החשיפה לטלוויזיה בארצות-הברית היא בממוצע 5 שעות יותר מכאן; מהסקר של יוסי הראל עולה שהבנים בישראל הם שיאני צפייה – 4 שעות יותר מאשר מדינות אחרות באירופה.

מיכאל מלכיאור: אם כוללים את הישיבה מול מחשב אני חושב שהשיעור הרבה יותר גבוה.

דיאן לוין: אתה צודק.

דיאן לוין: הצפייה היא בעייתית משום שהיא מחליפה פעילות גופנית אחרת; בארצות-הברית יש יותר עידוד לפעילות גופנית בזמן הצפייה בטלוויזיה במקום להילחם בזמן הצפייה בטלוויזיה.

דיאן לוין: החשיפה לפרסומות היא גם בתדירות גבוהה.

דיאן לוין: נתון אחרון שהתפרסם מגלה שבזמן צפיית שיא מועברים לאדם 9 מסרים בנושאי בריאות בערוצים המרכזיים, חשיפה למזונות שונים ולאכילתם באופן גלוי או באופן סמוי במהלך השעה.

דיאן לוין: שימוש בדמויות מפורסמות לפרסומות.

דיאן לוין: אני כוללת בתוך זה את התוכניות המערכתיות ובתוכם שותלים את הדמויות.

דיאן לוין: יש לכם גם product placement – הרבה מאכלים ומשקאות ששתולים בסרטים, במיוחד קוקה קולה ופפסי והם נמצאים ברקע, או לא כל-כך ברקע.

דיאן לוין: יש האכילה מול הטלוויזיה בזמן הצפייה בטלוויזיה, ומסרים שמעוותים איך משיגים משקל רצוי.

דיאן לוין: אנחנו רואים יותר פרסומות של נשים עם משקל תקין אוכלות שוקולד ומפרסמות אותו, וזה מאוד מבלבל בני-נוער לגבי הדרך להשגת משקל רצוי.

דיאן לוין: הנתונים בישראל של פרופ' דפנה למיש מראים של-95% מבני-הנוער במדינת ישראל יש טלוויזיה בבית, אבל להרבה מהם יש גם טלוויזיה בחדר.

דיאן לוין: ה- American Academy of Pedicatrics, מזהירים שיש גידול בזה ויש פחות יכולת להורים לתת דין וחשבון ולפרש את המסרים.

מיכאל מלכיאור: למה לבנים יש יותר טלוויזיה בחדר מבנות בישראל?

קריאות: בגלל הספורט, רואים יותר ספורט.

מיכאל מלכיאור: לפחות מסתכלים על ספורט.

דיאן לוין: אמצעי התקשורת משפיעים: טלוויזיה, וידיאו, מחשב, אינטרנט, עיתוני נוער.

דיאן לוין: שוב התפרסמו היום מ- Keiser Family Foundation facts דפי מידע על ההשפעה של עיתוני נוער על הרגלי הבריאות של הנוער.

דיאן לוין: רציתי להביא דוגמה של יוזמה שיש לנו יחד עם משרד החינוך ועם משרד הבריאות בנושא של שילוב המסרים בנושא התקשורת במקום של בית-הספר עם ההמלצות של ה- Institute Of Medicine ובין היתר צריך להיעזר בבית-הספר1 השאלה היא מה אנחנו עושים בבית-הספר וכיצד אנחנו יכולים לשפר את בני הנוער ויראו אילו תוכניות רלוונטיות.

דיאן לוין: לקראת היוזמה הזאת אני רוצה לציין מחקר שערך דניאל שטיינר מארצות-הברית שהתפרסם ב- 2000.

דיאן לוין: לקחו 25 קבוצות מיקוד של בני-נוער שביקשו שהם רוצים תוכניות אטרקטיביות ומעניינות לבתי-ספר, לא לשבת ולדבר, אלא לעשות.

דיאן לוין: יחד חיברנו את הדברים ל"חינוך בבידור" – Edutainment.

דיאן לוין: פיתוח יחד עם משרד החינוך ועם משרד הבריאות יוזמה מיוחדת כי הניסיונות בחלק מהמקרים ובחלק מהמקומות לא מתקבלים על-ידי בני נוער וגם לא מביאים לשינוי.

דיאן לוין: לפעמים לא יודעים להעביר מסר מספיק טוב ולפעמים בני-הנוער לא מספיק מעורבים, ולפעמים אנחנו לא מסתכלים על כל מסגרת בית-הספר כמסגרת משפיעה; מצד שני המדיה יכולה להשפיע על התנהגות גם בנושא של עודף משקל וגם בנושא של התנהגות מינית לא בריאה ואלימות ושימוש באלכוהול ובמוצרי טבק.

דיאן לוין: אבל אנחנו לא מספיק מגייסים אותם לטובתנו.

דיאן לוין: הגישה שאימצנו היא הגישה של ה- Edutainment כולל הצגות, מוסיקה, Mtv, תוכניות דרמה, הצגות---

מיכאל מלכיאור: מה זאת "שאימצנו", מי אימץ ואיך?

דיאן לוין: פיתחנו תוכנית שנקראת "עניין של מידה".

דיאן לוין: המטרות האופרטיביות שהוגדרו הם קידום הרגלי אכילה ופעילות גופנית מתאימים.

דיאן לוין: חשוב לקבל את שני הנתונים יחד: שיפור דימוי הגוף והבנת הגורמים שמשפיעים, והעלאת המודעות ולחצים חברתיים לגבי משקל ושמירה על משקל.

דיאן לוין: התוכנית מחולקת לשני חלקים: חלק אחד של הצגה מקדמת בריאות, ואנחנו מכינים פרויקט ארצי לנוער; זה מחזמר שעוסק בפעילות גופנית, תזונה, מניעת עישון.

אבי גור: אז למה יש ילדים שמנים אם עושים כל-כך הרבה, או שזה רק מדגמי.

אבי גור: ?

קריאות: זה לא מספיק, זו רק ההתחלה.

דיאן לוין: במהלך 2001-2004 הועלו למעלה מ- 150 הצגות בפני כ- 20 אלף בני-נוער מכל רחבי הארץ.

דיאן לוין: בדקנו בשיתוף משרד החינוך האם השיטה להעברת מסר היא קבילה.

דיאן לוין: אתם רואים את הנתונים לגבי מידת ההנאה וההתעניינות והרלוונטיות.

דיאן לוין: מי שמכיר בני-נוער יודע שבדרך-כלל לא מקבלים נתונים כאלה מבחינת הרצון שלהם לשתף פעולה ולקבל מסר בצורה כזאת.

דיאן לוין: מצד שני אנחנו הסתכלנו על התוכנית כתוכנית לקידום הבריאות, והיא תוכנית שלא מסתפקת רק בהצגה, אלא יש בה גם סדנה בני 5 מפגשים, והיא נוגעת בהיבטים שונים של הרגלי אכילה ופעילות גופנית, איך הפרסום משפיע.

דיאן לוין: אנחנו בהחלט מנסים להעלות את מה שנקרא Media Literacy – באיזו מידה בני-נוער צופים בפרסומות ויכולים להבין יותר טוב.

מיכאל מלכיאור: 20 אלף ילדים עברו את הסדנה, כולל ההצגה.

דיאן לוין: את הסדנה עברו 10,000 בני-נוער.

דיאן לוין: אנחנו מגיעים ל- 10% מכלל האוכלוסייה הערבית, יש לנו סדנה מותאמת לאוכלוסייה הערבית.

מוריה אשכנזי: באיזה מקומות אתם מעבירים לאוכלוסייה הערבית?

דיאן לוין: בעיקר בצפון הארץ.

מוריה אשכנזי: לא לבדואים?

דיאן לוין: לבדואים אנחנו מעבירים משהו בנפרד כי התכנים הם אחרים.

מיכאל מלכיאור: מה התוצאות?

דיאן לוין: קודם כל לגבי הערכה אנחנו ניסינו לאמוד את השינוי בידע, עמדות, התנהגות בריאותית בתחום הרגלי אכילה – הכול זה התנהגות מדווחת.

מיכאל מלכיאור: מתי עשיתם את הבדיקה הזאת?

דיאן לוין: ב- 2003-2004.

מיכאל מלכיאור: מתי יחסית לתוכנית?

דיאן לוין: 6 שבועות לפני ו-6 שבועות אחרי.

מיכאל מלכיאור: לא שנה אחרי?

דיאן לוין: בינתיים עוד לא.

מיכאל מלכיאור: 6 שבועות אחרי זה זמן קצר מאוד לבדיקה.

דיאן לוין: זה מה שנקרא "השפעה" ולא "תוצאה".

דיאן לוין: זה שינוי הרגל ועוד לא שינוי תוצאה.

מיכאל מלכיאור: זה עדיין גם לא שינוי הרגל.

דיאן לוין: זו מגמה.

דיאן לוין: יש לנו קבוצת ביקורת עכשיו.

מיכאל מלכיאור: זה לראות השפעה מידית מהתוכנית, אבל זה לא שינוי מספיק.

דיאן לוין: זה לא מספיק, אנחנו לא מספיק מטמיעים את זה וצריך לחשוב ביחד איך התוכנית נכנסת ואיך היא מסתיימת, איך אנחנו מעבירים את המסרים.

דיאן לוין: המדגם הוא בקרב בני-נוער בחטיבת ביניים.

דיאן לוין: בבדיקה לפני-כן ראינו ש- 70% מבני-הנוער מדווחים על אכילה מול הטלוויזיה גם כאשר הם לא רעבים; מדווחים על אכילה בזמן שעמום גם כשלא רעבים.

דיאן לוין: לכן הרגלי האכילה בהחלט לא מושפעים רק מרעב.

מיכאל מלכיאור: עכשיו יהיה עוד יום בשבוע שהם יוכלו לאכול כל היום.

דיאן לוין: מצד שני בני-נוער מדווחים על פעילות גופנית.

דיאן לוין: ראינו את הקשר בין הפעילות לבין השינוי, אבל זה שינוי מדווח במדגם מאוד גדול של 1,800 בני-נוער.

דיאן לוין: מדינת ישראל לא נמצאת במקום טוב באכילת ארוחת בוקר, ואנחנו יודעים שזה גורם סיכון, אבל בעיקר ב"חטיפה" בין הארוחות.

דיאן לוין: בעיקר חל שינוי בפעילות הגופנית, יש שביעות רצון גבוהה.

דיאן לוין: לא קל לבני-נוער לפרגן ולהגיד, אבל כאן הסדנה מאוד חווייתית, יש בה הרבה מאוד הפעלות ועם צוות מקצועי; הצפייה בהצגה כתוספת לתוכנית מביאה עניין משמח הרבה יותר ופתיחות גדולה יותר.

מיכאל מלכיאור: הגעתם למסקנה שזה מועיל.

דיאן לוין: שהמגמה מועילה וצריך לפתח את זה הלאה.

דיאן לוין: המחזמר מביא שחקנים ידועים שבני-הנוער מכירים אותם מהטלוויזיה אל בית-הספר, ובהתלהבות רבה הם מביאים את המסרים בצורה חווייתית.

דיאן לוין: זה שיתוף פעולה של כמה גורמים משום שהנושא הזה לא מספיק מתוקצב, והמלצות ברמת המדיניות לגבי כל הנושא הזה.

דיאן לוין: אפשר להביא את זה מה- American Academy Pedicatrics שיכול להיות בסיס לדיון כאן כדי לעצב תקשורת טובה להרגלי אכילה, שילוב המעשים החיוביים בסדרות בטלוויזיה, צמצום זמן החשיפה למדיה המונית, העלאת מודעות של רופאי ילדים ואנשי מקצוע נוספים שהוזכרו כאן בקשר בין המדיה להשמנה, צוות רב-מקצועי בטיפול ובעבודה בבית-הספר והכנת תוכניות להעצמת הורים.

מיכאל מלכיאור: תודה, זה היה מרתק מאוד.

מיכאל מלכיאור: חלק מהדברים מובנים מאליהם כמעט.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להגיע למספר דברים יישומיים כדי להעלות את המודעות וגם כדי ליישם חלק מהדברים ששמענו.

עירית לבנה: אני מפקחת על תחום הבריאות במשרד החינוך.

עירית לבנה: הוזכר נושא של שיתופי פעולה, ובלעדיהם שום דבר לא יכול להתקיים, וזה אחד העקרונות.

עירית לבנה: במערכת החינוך יש כמעט 1.8 מיליון תלמידים, וכשאנחנו מדברים על דברים שצוינו פה זה נוגע לאוכלוסיות שהשיעורים מדברים בעד עצמם.

עירית לבנה: אם אנחנו מדברים על משהו אנחנו צריכים לדבר על משהו מאוד חותך.

מיכאל מלכיאור: זה פיילוט.

עירית לבנה: זה לא פיילוט.

עירית לבנה: אנחנו מדברים על כך שכל אחד עם התקציב הזעום שיש לו מנסה.

עירית לבנה: בתחילת שנת הלימודים הזאת הצהירו השרה, לימור לבנת, והמנכ"לית, רונית תירוש, שמשרד החינוך מרים את אחד הדגלים של קידום נושא הבריאות.

עירית לבנה: זה לקח לי 4 שנים, אבל העובדה היא שמשרד החינוך מבין, שותף ויודע שחלק מהעשייה צריכה להיות בתוך המערכת.

עירית לבנה: במסיבת העיתונאים רונית תירוש דיברה על הנושא של החינוך התזונתי, של מניעת ההשמנה ושל הפעילות הגופנית כחלק ממכלול קידום הבריאות בכלל.

עירית לבנה: בשיתוף משרד הבריאות פיתחנו תוכנית שנקראת "תפור עליי", ובה 600 בתי-ספר אימצו את עקרונות קידום הבריאות, מדברים על חינוך תזונתי עם הקניה של הרגלים, של ידע, של התנהגות, של שיתוף הורים, ושל כל העקרונות שאנחנו מדברים עליהם.

עירית לבנה: התוכנית תורגמה גם לערבית, וזה חותך את כל המערכת.

עירית לבנה: הכלים היישומיים שדיברת עליהם זה בפירוש זה.

עירית לבנה: הייתה החלטת ממשלה בנושא של הזנה, ואני שותפה לתהליך הזה.

עירית לבנה: הפניתי לדורית, ניערתי את קרן רשי סקטא ואת כל בעלי הממון והפניתי אותם לדורית כדי שמשרד הבריאות יהיה שותף להרכב התזונתי שדורית הגדירה כפח שיש בו מזון.

עירית לבנה: זה קצת השתפר בעקבות ההתערבות וההנחיה למכרז שיצא בנושא הזה; הוא עומד להיסגר בימים אלה ותהיה הזנה של כ- 150 אלף תלמידים, ובאמת ההרכב התזונתי הוא על-פי משרד הבריאות, ואנחנו ניסינו לפעול בנושא הזה.

עירית לבנה: להכנסת מכונות שתייה נדרשות הסכמה ואישור של רשות מקומית.

עירית לבנה: הרשויות המקומיות רצות ומנסות ואוהבות שיש אוטומטים לשתייה.

עירית לבנה: החלטנו עכשיו להעלות לדיון בוועדה לקידום בריאות עם משרד הבריאות את נושא אפיון מכונות השתייה, וההיצע שיינתן לילדים יהיה על-פי טעם אישי, אבל המזון יהיה בריא: מים, משקאות לא ממותקים, ירקות, פרות, כריכים בריאים וכדומה.

עירית לבנה: התהליך הזה הוא תהליך ארוך כי הוא מעוגן בחקיקה וצריך להבין אותו.

עירית לבנה: לגבי הקיוסקים.

עירית לבנה: הרשות המקומית היא הגורם שמאשר אותם.

עירית לבנה: קשה קצת השליטה לגבי הרכב המזון לבית-הספר, ואנחנו דורשים שגם הורים יהיו מעורבים.

עירית לבנה: לכן עם הורים יותר חזקים יש אפשרות להשפיע על הרכב המזון באותם מזנונים שקיימים בבתי-ספר.

עירית לבנה: השיעור בחינוך גופני הוא פסיק, טעימה, והשאלה היא מה עושים בנושא.

עירית לבנה: ילד יקבל תקליט, אבל אם אחר הצוהריים הוא לא יעשה את זה ובתנועות הנוער הוא לא יעשה את זה – לא יהיה לו.

עירית לבנה: כל איש חינוך צריך להיות role modeling של התלמיד.

עירית לבנה: נכון שדיאטניות רבות תסייענה לצוותים, אבל אנחנו עובדים עכשיו על הכשרת אנשי חינוך להיות role modeling.

עירית לבנה: קודם כל שילמדו בעצמם כדי שיוכלו להיות הגורם שמשפיע על הילדים.

שי פינטוב: כמה שנים ייקח לך לקחת את המורים וללמד אותם להיות role models לתלמידים?

עירית לבנה: מעט מאוד אם זה נעשה בצורה אינטנסיבית.

אסתר נורקין: התחלנו בכמה בתי-ספר בתל-אביב, ואתה רואה את השינוי גם אצל המורים וגם אצל הילדים.

אסתר נורקין: מה שחשוב בכל הנושא הזה הוא הגב המקצועי שיימצא בתוך המערכת ונגיש גם כמשאב מקצועי לצוות וגם כ- role model.

אסתר נורקין: זה מאוד חשוב במעקב אחר התפתחות של ילדים וגדילה.

אסתר נורקין: אתמול התקשרו דחוף לבקש מאתנו מעקבי משקל של שתי בנות בכיתה ט' שלא אוכלות 8 ימים, וגילו אותן פתאום.

אסתר נורקין: הלכתי להוציא את התיקים בעצמי כי אין שם אחות בבית-הספר והמשקל האחרון שנמדד לאחת הבנות היה בכיתה א'.

אסתר נורקין: הורידו את כיתה ג', את כיתה ה' ואת כיתה ז', והיום הרופא מבקש שאני אשלח את המעקב, ואין לנו מעקב אחרי הילדה הזאת.

עירית לבנה: מערכת החינוך הצהירה גלויות שהיא מוכנה לשיתופי הפעולה, אבל הכול צריך להיות מסודר.

עירית לבנה: אם אין בקרה על התהליכים שנעשים, והם לא נעשים במשותף זה לא יכול להתבצע.

עירית לבנה: הזכרת את הצעת החוק של דורית, ומשרד הבריאות מתחיל רק עכשיו להיות שותף.

עירית לבנה: התהליך צריך להיות מראש בשיתוף פעולה וצריך לצאת מפה ומכל מיני גופים ממלכתיים, ואז יהיה קל יותר להגדיל את המעגלים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לדעת ממך באילו תחומים אפשר לעשות היום יותר במערכת החינוך חוץ משיתופי פעולה?

מיכאל מלכיאור: משהו קונקרטי.

עירית לבנה: כל תוכניות ההתערבות שקיימות הן מטעם המשרדים הממלכתיים והן מטעם הקופות.

עירית לבנה: צריך לעשות יותר תוכניות התערבות שיש להן פן חינוכי.

עירית לבנה: כלומר, תוכנית התערבות רגילה שהיא בעלת ההיבטים החינוכיים להיות בכיתה לתלמיד ולמורה בשיתוף ההורים.

עירית לבנה: הפן השני הוא ההכשרה להורים; אם לא יהיה הידע למורים ולגננות יהיה להם מאוד קשה.

עירית לבנה: הם לא יהיו צינור תקשורת, לא רק סוכן תקשורת בנושא.

עירית לבנה: ההזנה כן תתבצע.

עירית לבנה: אני עשיתי סקר מאוד גדול באילו בתי-ספר יש תהליכי הזנה, אבל הם ממומנים בידי ההורים לא בידי המדינה.

עירית לבנה: שם אנחנו מנסים להיות יותר מעורבים – ומבחינה זו הכדור אצל ההורים – במה ניתן ואיך זה ניתן, מה הסביבה עושה.

עירית לבנה: לא סתם לשים את זה בכיתה וללכת, אלא מה ההיערכות שנעשית בשעות שנמצאים במוסד החינוכי, איזה מזון מקבלים, איך מקבלים, ממי מקבלים ומה התהליך החינוכי שנעשה.

עירית לבנה: אנחנו בונים תוכניות התערבות גם לגני ילדים בנושא הזה, ומבחינת הגיל אנחנו מתקדמים למעלה.

מיכאל מלכיאור: אם אני מסכם אני מבין שיש צורך להגביר את התוכניות המשולבות; נושא שני הוא בעיקר העשרת מורים והכשרתם ושיתוף עם ההורים לגבי תוכניות ההזנה שיש.

מוריה אשכנזי: אני מייצגת כאן את אחיות בריאות הציבור בבתי-הספר.

מוריה אשכנזי: תפקיד האחות, לדעתי, הוא חלק אינטגרלי ואפילו מדרגה ראשונה כי כדי להגיע לאותם תחקירים שדורית עשתה או כל אחד אחר שיעשה צריך מדידה של עקומות גדילה.

מוריה אשכנזי: אנחנו הגענו היום למצב כזה שילד אולי נבדק בכיתה א' כי צמצמו את הפעילויות בעקבות הקיצוצים.

מוריה אשכנזי: האחיות ממונות היום על 5,000 תלמידים במקום על 1,500; כך שאני מציעה דרך לרדת קצת מהמרומים ולהתיישר על הקרקע ולהסתכל מה יש לנו היום מתחת לפנס ולראות את הגרוש שאינו מצוי.

מוריה אשכנזי: עם כל הכבוד לתוכנית הזאת, היא קצת אוטופית לגבי המציאות של היום.

קריאה: זה לא קשור, אלה שני דברים שונים.

מוריה אשכנזי: אני רואה את זה בחיוב, אבל צריך להילחם.

קריאה: את רוצה שהקופות יתחילו לשלוח אחיות?

מוריה אשכנזי: אני לא מדברת על הקופות, אני מדברת על אחיות בתי-הספר.

מוריה אשכנזי: היא לא מבדילה בין קופה לקופה; יש לה קבוצה של תלמידים בתוך כל כיתה, והיא לא מבדילה בין אחד לאחר.

מוריה אשכנזי: לזה צריך להגיע.

מוריה אשכנזי: לכן יש פה מקום להתריע שהתפקיד של אחות בית-הספר הוא חיוני וחשוב.

מוריה אשכנזי: הרבה יותר קל להגיע אל האחות עם בעיות של מצוקה בתזונה או דימוי עצמי מאשר לאותה דיאטנית או מורה יועצת, יש יותר היענות של תלמיד להגיע לחדר האחות.

מיכאל מלכיאור: זו תהיה אחת המסקנות שלנו.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנפנה שוב בשם הוועדה לשר הבריאות ולשר האוצר שלא מתקבל על הדעת שיקצצו במשרות של אחיות בתי-הספר.

רונית הנדפלד: אני אחראית על התזונה ב"מכבי שירותי בריאות".

רונית הנדפלד: אנחנו עושים הרבה מאוד בבתי-ספר פעילויות יחד עם עירית, כמובן, גם לילדים יותר צעירים, יש תוכניות לגני ילדים וגם לכיתות נמוכות בתוכנית שנקראת "גיוון זה הכיוון" שמלמדת תזונה מאוזנת ונכונה, ויש גם תוכנית לבני-נוער על דימוי גוף.

רונית הנדפלד: אבל כמו שעירית אמרה ודיאן הזכירה קודם לכן זה טיפה בים.

רונית הנדפלד: אנחנו לא יכולים להגיע לכל בתי-הספר ורציתי להציע רעיון אחר שעדיין לא הושמע כאן ואולי לא יאהבו אותו, אבל הפורום של הכנסת הוא פורום מתאים להעלות את הרעיון הזה.

רונית הנדפלד: זה נושא של חקיקה מחנכת.

רונית הנדפלד: אמנם אנחנו מדינה דמוקרטית, אבל יש מספר דברים שבהם השונות הגדולה בין בתי-הספר מאוד מקשה גם על עירית, למשל, לנסות להחדיר רעיון בריאותי.

רונית הנדפלד: בשביל ליצור סביבה של בתי-ספר עם פחות אלימות או בתי-ספר שלא מעשנים בהם או מדברים בהם יותר על תזונה מאוזנת צריך לעשות משא ומתן עם כל בית-ספר אישית.

רונית הנדפלד: אין היום מסגרת כוללת שאומרת א' ב' של בית-הספר צריך להיות שבמסגרת השנתיים הראשונות של הלימודים עוסקים לפחות במשך 20 שיעורים בחינוך תזונתי, עוסקים בפעילות גופנית לפחות 3 פעמים בשבוע.

אבי גור: הרעיון הועלה, יש סיקור, רק צריך ביצוע.

רונית הנדפלד: צריך אכיפה מחנכת.

רונית הנדפלד: מצד אחד כשרואים סרטים כמו כרכור סינגפור אנחנו אומרים שאנחנו לא רוצים להיות כמו סינגפור, אבל בתחום הבריאות יש הרבה עקרונות ברורים.

מיכאל מלכיאור: לא כל-כך הבנתי את הבעיה.

מיכאל מלכיאור: למה הפלורליזם של החברה הישראלית מפריע ליישם?

רונית הנדפלד: השונות נובעת מזה שכל מנהל בית-ספר יכול להחליט אילו תכנים הוא מעביר במסגרת בית-הספר שלו, מלבד נושאים מאוד ברורים שהם נושאי חובה.

מיכאל מלכיאור: לא כך אני תופס את המערכת, שאי-אפשר בחוזר מנכ"לים של משרד החינוך להעביר למנהלים מה שצריך להעביר.

מיכאל מלכיאור: אם הדברים מיושמים או לא זה לא שייך לפלורליזם של החברה הישראלית, אלא לדברים אחרים.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שבתשעת הקריטריונים של ועדת דוברת חלק מזה זה נושא הבריאות.

מיכאל מלכיאור: זה לא שייך לא לפלורליזם, לא לדמוקרטיה ולא לשום דבר.

מיכאל מלכיאור: זה הרי לא נושא ששנוי במחלוקת.

מיכאל מלכיאור: השאלה היא כמה עושים וכמה זה נמצא בתודעה.

מיכאל מלכיאור: אין מחלוקת על כך שבריאות היא דבר חשוב, וההשמנה או לעומתה האנורקסיה הן בעיות.

מיכאל מלכיאור: השאלה היא איך מחדירים את המסרים הללו.

רונית הנדפלד: כשאתה מחייב את זה אין ברירה וחייבים להפעיל תוכנית במסגרת בית-הספר.

רונית הנדפלד: כיום זה תלוי בהסכמתו של מנהל בית-הספר.

רונית הנדפלד: בתוכניות למניעת עישון, למשל, יש הרבה בתי-ספר שנרתמים לזה, אבל יש הרבה שלא מוכנים.

רונית הנדפלד: כאשר יש חקיקה בריאותית זה מחייב את כל בתי-הספר לתת יד לתוכנית למען קידום הבריאות של תלמידי בית-הספר.

רונית הנדפלד: זה מאוד חשוב ברמה הלאומית.

דיאן לוין: זה תלוי בתמיכה הקהילתית שמקבלים מגורמים נוספים.

אבי גור: כמי שמעורב בתחום הבריאות כבר עשר שנים לפני חמש שנים על עצמי את נושא ההשמנה ועודף משקל כנושא מרכזי.

אבי גור: אני מכיר כמעט את כל הנוכחים פה, ואני יכול להגיד שכל אחד מהם תורם מעל ומעבר לתקנים של המדינה.

אבי גור: במשרד החינוך עירית עושה מעל ומעבר; אם תשאל מה התקן שלה לנושא בריאות אתה לא תאמין, וכולנו לא נאמין.

אבי גור: איך במדינת ישראל מערכת החינוך שצריכה להיות הדבר המרכזי ביותר בנושא של חינוך לבריאות לא מקצה תקן אחד שלם.

אבי גור: איך במחוזות רק בזכות בקשה אישית שלי התחיל להיות תקן במחוז חיפה, ורק לאחר מכן תקן חלקי בכל מחוז.

אבי גור: אני מלא הערכה לכל מה שהיא עושה עם הצוות שלה.

אבי גור: אבל אני חושב שהכנסת והמדינה צריכות לרדת לעומקו של עניין ולקחת את זה.

אבי גור: כל התקציבים לבתי-חולים ולבתי כלא הם מבוזבזים.

אבי גור: אם היו משקיעים אותם במניעה ובחינוך זה היה אחרת.

מיכאל מלכיאור: ככה זה בכל התחומים, לצערנו.

אבי גור: אז השאלה היא אם אנחנו רוצים שבעוד מאה שנה יגידו שבדיון הזה ישבו חלמאים או שישבו אנשים שהוציאו סיכום קונקרטי.

מיכאל מלכיאור: אתה חושב שצריך לתת תקנים לנושא הזה.

אבי גור: השמנה וקידום בריאות.

אבי גור: אנחנו מפתחים עם דורית פרויקט יפה ומיוחד שנועד לעזרת ההורים.

אבי גור: ההורים במדינה מסכנים כי במשרד החינוך יש אגף לחינוך מבוגרים, אבל גם שם לא מגיעים לזה; רוב הכספים הולכים לקליטת עלייה.

אבי גור: מה שהיה מופנה פעם לפרויקטים למבוגרים מופנה לקליטת עלייה.

אבי גור: היום האזרחים שנולדו במדינה נזנחו.

אבי גור: בנושא של בריאות לא קיים כלום בנושא של מבוגרים.

אבי גור: נאמר כאן שרוצים ללמד את ההורים וצריך לתת להורים מידע וכלים, הקופות אומרות את זה גם-כן.

אבי גור: אני מבקש שתצא פנייה מהוועדה הזאת שהאגף לחינוך מבוגרים ייקח את זה לתשומת לבם כי אם המנכ"לית קבעה את זה בתור נושא מועדף זה צריך להיות גם אצלם.

שרה קפלן: אני דיאטנית ראשית של קופת חולים מאוחדת.

שרה קפלן: אנחנו כל הזמן דנים פה בסימפטומים.

שרה קפלן: הילדים כבר שמנים ומשהו כבר קורה להם.

שרה קפלן: צריך לחזק את מה שאבי אומר, צריך לטפל במניעה אולי שלב אחד קודם.

שרה קפלן: כלומר לא להתחיל מבתי-הספר---

מיכאל מלכיאור: דיברנו פה רק על מניעה.

שרה קפלן: אני אמרתי שצריך לחזק את דבריו.

שרה קפלן: מה שעושים בתוכניות ההזנה בבתי-הספר זה טיפול בבעיה כי הנוער כבר בבעיה, לא כולו.

שרה קפלן: בבד בבד צריך לעשות תוכניות להורים כדי שזה יתחיל מהבית כבר.

שי פינטוב: גם להורים של העתיד.

שי פינטוב: אף אחד לא דיבר על הילד ועל האם בהיריון.

שרה קפלן: דבר שפחות מודגש פה הוא הסכנה בהרזיה.

שרה קפלן: זה לא הדגשנו וזה חשוב.

מיכאל מלכיאור: ברור שיש פה הרבה נושאים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נוגעים פה רק בחלק מהדברים.

מיכאל מלכיאור: אבל ברור שתוכניות בית-הספר, התוכניות בגני הילדים ואחיות בתי-הספר הם כולם עניין של מניעה.

מיכאל מלכיאור: מה עושים אחר-כך עם ילדים, על זה בכלל לא נגענו.

מיכאל מלכיאור: בדיונים נפרדים טיפלנו בנושא של הרזיה ואנורקסיה, ואני לא רוצה להרחיב פה את הדיון על זה, אנחנו לא יכולים לכסות הכול בישיבה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אין ספק שאנחנו מדברים כאן על מניעה.

מיכאל מלכיאור: הבעיה הכללית של מדינת ישראל היא שיותר קל לבנות בתי-חולים לילדים אף על פי שזה עולה פי כמה במקום לעשות תוכניות מניעתיות.

מיכאל מלכיאור: לכן סוגרים עכשיו את טיפות החלב.

מיכאל מלכיאור: הרי ברור ששם מקבלים את החינוך לאם בשנים הראשונות, והכול משולב יחד.

אבי גור: כשאתה שואל היום הורים מה לתת לילד לאכול בבוקר הם לא יודעים.

אבי גור: אנחנו מפתחים יחד עם משרד החינוך פרויקט שייועד בהתחלה לכיתות א', שבו הורה יוכל להיכנס לאינטרנט כדי להסתכל מה אפשר לתת ב- 6:00 בבוקר, מה הוא נותן לילד לבית-הספר, מה הוא נותן אחר-הצוהריים.

אבי גור: אז אני חושב שיהיו תחילתם של כלים שהיו צריכים להיות כבר מזמן.

אבי גור: זו דוגמה לכך שהמשרד הממשלתי שומע את הלקוח, יושבים יחד ובונים התייחסות.

אבי גור: ההצגה שהוצגה לשירותי בריאות כללית "עניין של מידה" היא פנטסטית.

אבי גור: אני מלווה את זה כבר שלוש שנים, יש לזה אפקט עצום על התלמידים, אפשר להוסיף לזה את ההורים, לדעתי.

דיאן לוין: במחוז אחד גם ההורים שותפים.

אבי גור: אני יודע.

אבי גור: זו תוכנית יפה מאוד.

אבי גור: הנושא שלנו היום הוא הרגלי אכילה של ילדים ובני נוער.

אבי גור: יש אנשים מומחים לשינוי הרגלים, ולי יצא לשבת בחמש השנים האחרונות כמה פעמים; יש תהליך של מידע בהתחלה שאותו עברנו גם פה בישיבה, אבל מבחינת מדינה אנחנו עדיין לא מסודרים, והכי חשוב זה שלמנהל בית-ספר אין עדיין המידע לפניו, גם למורה המחנך אין המידע לפניו אף על פי שהמידע כבר קיים, וזה יכול להיות מאוד פשוט.

אבי גור: אחר-כך התלמיד, המורה וההורה צריכים לעשות בדיקת עמדות, מה הם חושבים, אולי הם חושבים שהם בסדר, אולי הם לא גיבשו עמדה בנושא הזה.

אבי גור: צריכה להיות גם בדיקה של ההתנהגות ההורים ושל הילדים.

אבי גור: אני אומר מה שאמר לי מומחה להרגלי אכילה בקרב ילדים.

אבי גור: אחרי זה יש נושא של שינוי עמדה לאחר בדיקת העמדות.

אבי גור: זה גם תהליך שלא שמענו עליו היום, הוא עדיין לא קיים בבתי-ספר, הוא קיים קצת בתוכנית "עניין של מידה".

אבי גור: אחר-כך יש נושא של קבלת האחריות של התלמיד ושל ההורה; אני אהיה לפי העקומה שדורית רוצה שאני אהיה, אני אהיה בן-אדם נורמלי, לא שמן ולא רזה עם כושר למידה טוב כי הבריאות הגופנית שלי תהיה טובה.

אבי גור: קבלת האחריות אצלי מסומנת בכוכב, זה אחד הדברים החשובים.

אבי גור: קבלת אחריות היא הסיכוי לשלב הבא: שינוי התנהגות.

אבי גור: אני שמן, אני רוצה להגיע לעקומה של דורית, אני אשנה את ההתנהגות שלי.

אבי גור: אחר-כך בא עניין ההטמעה: לא מספיק שלמדתי את זה פעם אחת בכיתה א', אני צריך לחזור על זה שוב ושוב.

אבי גור: אחר-כך יש נושא ההעצמה; אני צריך לחזק את הילדים שהם לא שמנים ולא רזים בכיתה.

אבי גור: עניין של שמירה – איך לחזק ואיך לשמור על המשקל, איך לבדוק שהילדים נשארים, ואיך מנהל בית-ספר יהיה גאה בכך שהילדים בבית-ספרו הם לפי העקומה.

אבי גור: אחר-כך יש שוב עניין השמירה ואחר-כך שוב עניין חיזוק האחריות.

אבי גור: אלה התהליכים שמעידים עליהם המומחים בנושא הישיבה שלנו היום.

אבי גור: המדינה שלנו נמצאת כרגע בתחילת הדרך, והנושא מחייב התייחסות מקצועית גם במשרד החינוך, גם במשרד הבריאות וגם במשרדים התעשייתיים ששם במצב, לדעתי, קצת חמור יותר.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: עירית, מה את חושבת על כך שיהיה תקן לקידום בריאות ולמניעת ההשמנה?

עירית לבנה: אנחנו מדברים על נושא של קידום הבריאות והשמנה מתוך תהליך, כי אם זה לא יהיה רב-מקצועי זה לא יהיה.

עירית לבנה: אחד הדברים שאני ביקשתי מהמנכ"לית לסמן זה עניין של רכז, ואני מדברת על אנשי חינוך.

עירית לבנה: אני יכולה לעבד את אנשי החינוך, שאחד מתוך התקן במוסד החינוכי יהיה אדם שירכז ויקבל את המינוי פורמלית, אבל יקבל גם הכשרה.

עירית לבנה: מדריכות שלי ישבו השבוע ובנו מה נדרש מבחינת ההכשרה.

עירית לבנה: בפירוש צריך למנות בכל בית-ספר אדם שמטעם המוסד החינוכי ייקח גם את האחריות שעליה אבי דיבר, גם את יכולת הניהול והקשירה של הדברים ויסייע ויוביל את הצוות ברמה העקרונית.

קריאה: מורה?

עירית לבנה: זה מוכרח להיות איש חינוך כי הוא בצוות, ואחריותו של המנהל למנות אותו וגם לתת לו את המנדט לאדם מטעמו שגם יכול לפקח עליו וגם יכול לצ'פר אותו.

עירית לבנה: נדרשת לו הכשרה מאוד ספציפית.

קריאה: למה לא האחיות שלנו?

עירית לבנה: כי אחיות לא קיימות.

מוריה אשכנזי: על זה אני חייבת להגיב.

מוריה אשכנזי: מה זה לא קיימות?

מוריה אשכנזי: בשבילך אנחנו אולי לא קיימות, אנחנו ישנן.

עירית לבנה: המציאות היא שיש מורים וגננות ואין אחיות בבתי-הספר.

עירית לבנה: זה מוכרח להיות איש חינוך מבחינת היכולת להאציל את הסמכויות של מנהל בית-הספר לפקח עליו ולתגמל אותו.

עירית לבנה: זה איש חינוך שנמצא כל יום בבית-הספר, וזה חלק מתרבות.

מיכאל מלכיאור: יש נכונות מצד רונית?

עירית לבנה: יש.

עירית לבנה: רונית הוציאה מכתב לכל בתי-הספר.

מיכאל מלכיאור: יהיה מישהו במשרד שירכז את העניין?

עירית לבנה: אני מרכזת את הנושא הזה.

עירית לבנה: יש לי רפרנטים במחוזות, ויש להם מדריכים.

מיכאל מלכיאור: את לא צריכה אדם מיוחד?

עירית לבנה: לא.

עירית לבנה: רונית הוציאה מכתב למנות.

מיכאל מלכיאור: נחזק את ידיה בעניין הזה.

עירית לבנה: אני לא מדברת מתוך פגיעה; דיברנו להיות ריאלים.

אסתר נורקין: אני אתך.

אסתר נורקין: אמרנו שאם לא ניקח את זה כתהליך רב שנתי נעמוד באותו מקום שעמדנו לפני שלושים שנה.

אסתר נורקין: כבר שלושים שנה אנחנו מדברים על קידום בריאות ומגיעים לתוצאות האלה.

אסתר נורקין: אבל קודם אמרתי שצריך להיות אדם מקצועי נגיש בבית-הספר; כי אם מגיעה היועצת ומתריעה על ילדה מסוימת ואז מתחיל מחול שדים שלם לחיפוש עקומות המשקל שלה.

אסתר נורקין: אם כבר הולכים במצב הכלכלי הזה לקחת אדם שירכז הוא חייב להיות משולב בתוכנית הלימודים בבית-הספר.

עירית לבנה: זה מה שאמרתי.

אסתר נורקין: אבל באותו מעמד של ריכוז ושילוב התוכנית הזאת הוא חייב להיות איש מקצועי שייתן מענה לבעיות האמיתיות.

אסתר נורקין: אנחנו לא יכולים לתת שיעור וללכת, אנחנו צריכים להיות נגישים ולתת את כל המענה לילדים.

אסתר נורקין: לכן עם כל הכבוד אם יש יום אחד בשבוע אחות בבית-ספר של 700 תלמידים בכיתות ז' עד ט' צריך להגיד בואו יחד נירתם ונבקש עוד ימים כדי שגם האחות או איש המקצוע הזה יהיה רכז.

מיכאל מלכיאור: אין על זה ויכוח, ולא על זה הנושא.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נוציא המלצות חד-משמעיות בנושא של אחות בית-הספר, זה לא סותר.

מיכאל מלכיאור: זה אפילו מחזק.

שי פינטוב: אנחנו רואים פה מגוון רחב של דברים, ואנחנו צריכים להחליט איפה להתמקד ואיפה אנחנו מתמנפים בעשייה.

שי פינטוב: קיימים שני פקטורים עיקריים בקיבוע ההרגלים: ההורה וגיל הילד; ככל שגיל הילד יותר נמוך ומעורבות ההורה קיימת כך הסיכויים להצליח בתוכניות.

שי פינטוב: אם אנחנו רוצים להתמקד אנחנו צריכים להתחיל מהאמא ההרה שלא הוזכרה כאן, מהטיפול בתינוק הנולד.

שי פינטוב: צריכים לאגם את כל המשאבים המעטים שלנו, שתהיה פה רשות לאומית שתטפל בנושא הזה ותאגם את כל האינטראקציות בין הגורמים השונים.

שי פינטוב: בבית הזה מזה כמעט חצי שנה יש ניסיון לעשות את הסינכרון ולכוון את האינטראציה עם מרב הגורמים.

שי פינטוב: העובדות דיברו בעד עצמן, 80% מבני הנוער – לא משנה מה תהיה מידת ההתערבות – יישארו שמנים.

שי פינטוב: אם אנחנו לא נתחיל לפעול---

עירית לבנה: אבל הם לא שמנים.

שי פינטוב: השמנים יישארו שמנים.

שי פינטוב: עם כל המאמץ הכנה צריך גם לראות מינוף של המאמץ.

שי פינטוב: למשרד החינוך אין שום פיקוח על פרסומות תעשייתיות שמגיעות לגנים הפרטיים, ומלמדות את הילדים לאכול אוכל לא בריא.

שי פינטוב: דורית קלוצקי קיבלה ממני את החומר: חוברת שמגיעה ל- 13 אלף גננות פרטיות ומלמדים אותם משחקים עם המוצרים המובילים כדי שהילדים יאכלו את המוצרים הפחות בריאים.

עירית לבנה: בגנים הפרטיים.

שי פינטוב: כן.

שי פינטוב: כלומר, צריך למנף את מרכוז העשייה לגיל הרך והצעיר להורים ולקהילה ואפילו להזניח את הילדים הקיימים.

שי פינטוב: בגיל הרך צריך לרכז את המאמצים.

שי פינטוב: בעזרתה של עירית לבנה התחלתי פרויקט שאני לא עושה אותו במסגרת הכנסת, יוזמה פרטית שלי שנקראת "על בריאות שומרים כבר בגן".

שי פינטוב: אנחנו עובדים על זה במספר גני ילדים בהתנדבות קבוצה של אנשים.

שי פינטוב: שם שינינו הרגלים, ושם זה המקום האחרון שעוד אפשר לשנות ולקבע, אבל אם ההורים והקהילה לא יהיו מעורבים סביב אותו ילד קטן זה לא ילך.

שי פינטוב: היו"ר מיכאל מלכיאור: מרכוז ומינוף זה בסדר; מה פרקטית אפשר לעשות?

שי פינטוב: כשדובר על ילדים קטנים דובר בעיקר על ההורים.

שי פינטוב: ככל שהילדים קטנים יותר מדובר על ההורים.

שי פינטוב: מה אתה מציע?

שי פינטוב: אני מציע לרכז את המאמצים מהגן ומטה, לא בבית הספר.

מיכאל מלכיאור: למה לא לעשות פרויקטים בבית-הספר?

מיכאל מלכיאור: זה לא שיש מיליון שקל לנושא ההשמנה, ורק צריך לבחור איפה לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: אז הדיון הוא רלוונטי.

מיכאל מלכיאור: אתה יודע שזה לא עובד כך.

מיכאל מלכיאור: יש יחידה במשרד החינוך, יש יחידה במשרד הבריאות, יש קופות החולים וגופים אחרים שקיימים.

מיכאל מלכיאור: אם היינו מחליטים מה שאתה אומר משרד החינוך היה אומר שהוא פטור ממה שקורה היום בבתי הספר.

מיכאל מלכיאור: זו התוצאה.

מיכאל מלכיאור: אל תגיד שצריך לקחת את כל מה שיש ולשים את זה שם כי זה לא יהיה.

מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך, איך אתה רוצה להגיע לילדי הגן או לילדים קטנים מילדי הגן.

מיכאל מלכיאור: במצב הפיקוח שיש היום במעונות יום לא נצפה לפיקוח כזה.

מיכאל מלכיאור: איך נגיע לכל ההורים האלה?

מיכאל מלכיאור: בשביל זה צריך מסע פרסום רציני, נכון?

מיכאל מלכיאור: הרעיון לפרסם באינטרנט המלצות הוא רעיון מאוד יפה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שצריכים לעשות את זה לא רק עם ילדים מכיתה א'.

אבי גור: אנחנו בחלק משרה; תיתן לה תקן, תן לבן-אדם מחר יהיה הפרויקט.

מיכאל מלכיאור: אני אשמח לתת.

מיכאל מלכיאור: כל דבר פה זה מלחמות נפרדות וחזיתות, ואנחנו חייבים להשיג כמה שאפשר בחזיתות שאפשר.

מיכאל מלכיאור: לא נעמיד אחד נגד השני כי זה לא יגיע לשום דבר.

שי פינטוב: אני רק אומר שבאותם משאבים שנמצאים היום במשרד החינוך – למשל באגף לחינוך מבוגרים או ביחידה לשיתוף הורים בחינוך – אפשר להשתמש.

שי פינטוב: אני לא אומר להזניח, אבל אני אומר להתמקד.

מיכאל מלכיאור: אמרת.

מיכאל מלכיאור: עכשיו אתה ממתן את זה, וזה טוב.

אירית פורז: אני דיאטנית ראשית בשירותי בריאות כללית.

אירית פורז: יש בעיה עם תוכנית מניעה, זה נורא לא סקסי, כי אתה מתחיל היום וקוצרים את זה אחר-כך, ופוליטיקאים כנראה לא אוהבים את הסידור הזה.

אירית פורז: לכן אין לנו תוכניות מניעה.

אירית פורז: תכנון הפכה גם היא למילה גסה.

אירית פורז: נוסף על כך במדינת ישראל נכנס מונח מאוד יפה – בע"ת – בנוסף על תפקידו.

אירית פורז: כל אחד יעשה בנוסף על תפקידו גם את זה, והכול נעשה באותו תקציב, רק אנחנו צריכים לסדר סדרי קדימויות.

אירית פורז: מה שאנחנו רואים עכשיו זה התוצאה שאנחנו לא רוצים לראות – זה לא עובד היטב.

אירית פורז: יש בעיה, צריך להגדיר אותה, צריך לתקצב אותה, וזה לא יעבוד אחרת.

אירית פורז: אם לא יהיה לזה תקציב ייעודי זה לא ילך, אנחנו נמשיך לדשדש.

אירית פורז: כולם עושים דברים מאוד יפים: במכבי עושים, בכללית עושים, אבל כל אחד זה פלח קטן, והראיה היא שהתוצאה מדי שנה גרועה יותר: יש יותר ילדים שמנים וגם הילדים השמנים שמנים יותר.

מיכאל מלכיאור: זה אנחנו לא יודעים.

אבי גור: זה נכון, אתה יכול להסתכל על נתוני הגיוס לצה"ל.

אירית פורז: הנתונים האלה די ברורים.

אירית פורז: יש יותר ילדים שמנים, והילדים עצמם יותר שמנים בצורה מצטברת של כמה עשורים.

אירית פורז: אם לא יחליטו שזו בעיה לאומית ממדרגה ראשונה שצריך לטפל בה ולייעד לה כספים, בעוד עשר שנים נטפל בסוכרת שלהם, וזה יעלה הרבה יותר.

מוריה אשכנזי: הראייה צריכה להיות באמת ראייה ממלכתית.

מוריה אשכנזי: מדובר בעם ישראל כולו בלי סקטורים.

מוריה אשכנזי: מאחר שאנחנו ארץ קולטת עלייה אנחנו צריכים להתייחס גם לאותן קבוצות בדפוסי המבנה של הכלכלה.

מוריה אשכנזי: אותן קבוצות באו בריאות, בלי סוכרת ובלי השמנת יתר, והן נחשפות היום לכל הגירויים האלה.

דורית ניצן קלוצקי: שני אספקטים מאוד חשובים לטיפול בנושא המורכב הזה עלו פה:

דורית ניצן קלוצקי: האחריות האישית – איך מקנים את הידע לאחריות האישית של ההורים, של הילדים ושל החינוך; החלק שבעיניי הוא הרבה יותר חשוב הוא המחויבות שלנו כחברה להמון היבטים והתחיקה שמשתמעת מזה.

דורית ניצן קלוצקי: אחד המקשרים ביניהם הם עקומות הגדילה.

דורית ניצן קלוצקי: לנו היה דבר מדהים בכל קנה מידה עולמי: כל ילדי ישראל שהיו במסגרת בית הספר הועלו על עקומות הגדילה, והילדים החריגים הופנו לקופות החולים וטופלו במסגרות המקובלות בישראל.

דורית ניצן קלוצקי: מותן של עקומות הגדילה בישראל הוא אחד הדברים החמורים ביותר, לדעתי.

דורית ניצן קלוצקי: כשרציתי שלשום לראות מה מצב ההשמנה בכיתה א' בתל-אביב, היו לי נתונים מדהימים, ובלחיצת כפתור יכולתי לראות איך הם מפוזרים לעומת ילדים באזור אחר.

דורית ניצן קלוצקי: זה בזכות מידע שהיה לפני כמה שנים שהיו עדיין אחיות.

דורית ניצן קלוצקי: בעוד שנה כל זה יהיה היסטוריה, תימחק התשתית הנפלאה הזאת.

דורית ניצן קלוצקי: ועדה בראשותו של פרופ' פיליפ, מנהל מחלקת אנדוקרינולוגיה וסוכרת ילדים בבית-חולים שניידר ובראשותי קבעה נחרצות אחרי סקירה מקיפה של הנתונים מכל רחבי העולם, שיש לבדוק מדי שנה משקל וגובה של ילדים וכן לדעת מהם הגבהים במשפחה כדי לתפוס את העניין המשפחתי.

דורית ניצן קלוצקי: האחיות שלנו לא רק עושות הערכת גדילה, אלא גם הערכת מצב תזונתי.

דורית ניצן קלוצקי: יש להן שאלון מובנה מה צריכים הילדים לאכול, איך הם אוכלים, מהן הבעיות, לאן זה מגיע בתוך כותלי בית-הספר.

דורית ניצן קלוצקי: אני יודעת שזה שייך לדיונים אחרים ושאתם מתכוונים לכתוב מכתבים, אבל עצם זה שהדבר הזה ייפול בגלל ביטול סיעוד האחיות בבית-הספר, אנחנו נלך שנות דור אחורנית, וכולם יבכו.

דורית ניצן קלוצקי: אנחנו הולכים להיות אתיופיה במקום שאתיופיה תבוא אלינו.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם, ברשותכם.

מיכאל מלכיאור: נעלה את הדבר האחרון כדבר ראשון, הפנייה הדחופה בנושא אחיות בתי-הספר עם דגש על כך שהקיצוץ בתחום הזה יבטל את כל האפשרות לבדוק את המצב, לטפל במי שצריך את תשומת הלב המיוחדת.

מיכאל מלכיאור: חברה שהולכת ומשמינה מחזירה את הכלים לטפל בזה שנות דור.

מיכאל מלכיאור: זה למעשה החיבור של הדברים על רקע היעדרותן של דיאטניות במערכת.

מיכאל מלכיאור: בנושא של טיפות החלב חשוב שיהיו הנחיות הרבה יותר ברורות.

מיכאל מלכיאור: אני יודע שמבדיקה מדגמית אין די הנחיות לאחיות בטיפות החלב איך להנחות את ההורים בנושא התזונתי.

מיכאל מלכיאור: יכולה להיות יוזמה של אחיות טיפות חלב להשתמש באינטרנט לגבי המלצות להורים לאחר שלא מספיקים בזמן המועט בגלל הקיצוצים שהגיעו לממדים איומים, במיוחד בטיפות החלב.

מיכאל מלכיאור: אני ממליץ מאוד להשתמש גם בכלי הזה כדי להביא יותר מידע להורים צעירים כדי שחלקם יוכלו להיעזר בו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מחזקים את ידי מנכ"לית משרד החינוך לגבי הרעיון שאיש חינוך עם הכשרה מיוחדת יהיה מופקד על נושא החינוך לבריאות, ויוכל גם לעקוב, לדווח ולקחת אחריות על הביצוע גם מול ילדים וגם מול הורים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מחזקים אתך ידיה ומאחלים לה הצלחה ביישום הדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: יחד עם מנהלי המחוז אנחנו חושבים שגם ראוי וטוב שיהיה תקן לאדם שיהיה מופקד ספציפית על הנושא הזה במשרד החינוך תחת המטרייה הכוללת של החינוך לבריאות כללית, ויהיה בעל מודעות ויישום.

מיכאל מלכיאור: זה אחרת שאדם קם בבוקר ויודע שזה הדבר היחיד שהוא צריך לטפל בו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו גם ממליצים למשרד החינוך להיכנס במשולב לפרויקטים עם משרד הבריאות וגם עם גורמים, כמו הטלוויזיה החינוכית ותוכניות הילדים.

מיכאל מלכיאור: בעבר היינו אתם במגע לגבי מסרים אחרים.

מיכאל מלכיאור: יש תוכניות לילדים ויש שיתוף פעולה בתחומים אחרים; עסקנו בזה בנושא אלימות, ואולי אפשר יהיה בתוכניות הבריאות וההשמנה.

מיכאל מלכיאור: בתוכניות שאני ראיתי זה מאוד דל.

מיכאל מלכיאור: אפשר אולי לפתח גם פה תוכנית הסברה בנושא הזה, ומשרד החינוך חייב להוביל, אני לא רואה אף משרד אחר שיכול להוביל.

מיכאל מלכיאור: משרד הבריאות, לצערי, במצב תקציבי עוד יותר קשה ממשרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: נשמח מאוד לעשות סיור מכונות מזון בבתי-ספר בעוד כמה חודשים.

עירית לבנה: סע לראשון לציון, תעבור בכל בית-ספר ותראה את האוטומטים.

קריאה: צריך לגייס את חברות המזון בעניין התקציבים והפרסום בעבר.

קריאה: נוסף לכך אנחנו מבקשים להוציא את ההנחיות הנכונות כדי שלא ניכנס למפעל הזנה ברגל שמאל.

עירית לבנה: יש הנחיות, ודורית הדגישה את זה.

קריאה: לא מתייחסים לזה.

מיכאל מלכיאור: מה זאת אומרת?

מיכאל מלכיאור: זה לא יכול להיות.

דורית ניצן קלוצקי: משרד החינוך כן, אבל יש כל מיני ארגונים אחרים שלא.

דורית ניצן קלוצקי: יש הזנה לא ממלכתית---

עירית לבנה: ברגע שהורים מממנים אותה או גורם פרטי---

אבי גור: אבל זה לא א' ב' מבחינת ההורים כי זו פעם ראשונה שמתנהל תהליך הזנה כזה גדול בלי שיש תקן לפיקוח, והמפשלת הגדולה ביותר היא המדינה.

אבי גור: אין שום לפיקוח, וזה עלה בוועדת הכספים.

אבי גור: ביקשו שם תקן ואיכשהו החליק בדיון.

מיכאל מלכיאור: אני מציע לפנות לקרן רשי סקטא בנושא הזה כי ככה המדינה החליטה להתנהל.

מיכאל מלכיאור: נפנה אליהם מתוך הדאגה שלנו לחוסר פיקוח, ולכן אי-אפשר לדעת האם ההנחיות הטובות שיצאו מטעם משרד הבריאות שמשרד החינוך קיבל אותן, אכן מיושמות.

מיכאל מלכיאור: היינו מאוד רוצים להיות בדיאלוג אתם על הנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: נהיה במעקב אחרי הנושא של החקיקה בעניין הסימון התזונתי נהיה בקשר, אולי נגיש את זה כחקיקה פרטית או של הוועדה כדי לקדם את זה יותר מהר ממשרד הבריאות.

אסנת בינשטוק: אני משפ"י.

אסנת בינשטוק: עלו הרבה רעיונות לפיתוח, ולנו יש צוות שהתמחה בבניית תוכניות התערבות, ואנחנו מוכנים להיכנס לשיתוף פעולה עם ההורים.

אסנת בינשטוק: אתם יכולים לנצל אותנו.

אבי גור: לא לנצל, זה התפקיד שלכם.

אבי גור: המינוחים שדיברתי עליהם קודם הם מהכיוון הזה.

דיאן לוין: הנתונים שד"ר קלוצקי הציגה מצביעים על צרכים מיוחדים לאוכלוסייה הערבית שאליהם לא התייחסנו.

דיאן לוין: אחת ההמלצות היא להתייחס לאוכלוסיות מיוחדות ולבנות להן תוכניות מותאמות.

קריאה: ולהזמין אותם לוועדות בכנסת.

מיכאל מלכיאור: הם מוזמנים באופן קבוע, הם לא באים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעלה את זה בהקשר, כי הנתונים האלה באמת מאוד בלטו.

מיכאל מלכיאור: טוב שהערת את זה.

מיכאל מלכיאור: נוכל לפנות למשרד החינוך בבקשה לתוכניות מיוחדות למגזרים שיש להם צרכים מיוחדים.

מיכאל מלכיאור: זה כמובן תלוי בשאלה האם הם מגיעים לטיפול פרטני.

אבי גור: יש למשרד החינוך תוכנית ליבה שהוצגה השנה בפעם הראשונה בכנסת.

אבי גור: יש שם נכונות וגמישות וגם הצהרה של פרופ' כץ שמוכן להכניס שעה בשבוע לנושא של הבריאות.

אבי גור: אני מבקש שתהיה פנייה של הוועדה שנושא ההשמנה ייכלל בתוכנית הליבה לכיתות א'- ו' שכבר נכתבה, ובכיתות ז'-י"ב שעדיין לא נכתבה.

אבי גור: אני מניח שזה יהיה גם מקובל עליו.

מיכאל מלכיאור: בסדר.

מיכאל מלכיאור: תוכנית הליבה תבוא לידי ביטוי דרך דוח דוברת, ואז אפשר יהיה להכניס את זה אוטומטית, אבל בהחלט אפשר להכניס את זה להמלצות הוועדה.

רונית הנדפלד: עלה כאן כמה פעמים נושא מסד הנתונים הקבוע, וזה נושא מאוד חשוב.

רונית הנדפלד: המסד צריך להיות ברור, חשוף לכול ומאומן בצורה לגיטימית על-ידי המדינה.

דורית ניצן קלוצקי: שיהיה מב"ת רציף.

מיכאל מלכיאור: זה שר הבריאות.

רונית הנדפלד: יחד עם שר האוצר.

מיכאל מלכיאור: נכון, בלי הנתונים קשה מאוד לנהל את זה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מאוד שמחים על המחקר שקיבלנו, והם יאפשרו לעקוב אחר המחקר.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לכולכם.