הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 16, פרוטוקול מספר 66, 2004-06-28 11:00

חברי הוועדה: ענבל גבריאלי יעקב מרגי לאה נס מוזמנים: סנ"צ יוסי בוקר, מפקד תחנת לוד, המשרד לבטחון פנים פק"ד אריק מולכו, קצין נוער לוד, המשרד לבטחון פנים טובה בן ארי, ממונה על זכויות החינוך בנושא מעמד הילד, משרד החינוך עמליה מאיר הדרי, יועצת בכירה, משרד החינוך יאיר סמוכה, סגן מנהל המינהל הפדגוגי, משרד החינוך עו"ד ליאורה אברמוביץ, לשכה משפטית, משרד הרווחה מאיר הרמתי, סגן מנהל מחוז ת"א והמרכז, משרד הרווחה גב' מרים פבר, פקידת סעד ארצית, משרד הרווחה מיקי שרון, מנהל אגף הרווחה, עיריית לוד חיותה שנבל, מנהלת השרות לטיפול בנערות ובנשים במצוקה, משרד הרווחה שרקה הדר, ע' בריאות רמלה, משרד הבריאות מרים פלדל, אחות נפטית, משרד הבריאות נורית פסח, עובדת סוציאלית, משרד הבריאות יחזקאל לביא, משרד הפנים אורלי לביד-ברזל, בטר"ם, המרכז הלאומי לבריאות ובטיחות ילדים ד"ר יצחק קדמן, מנכ"ל, המועצה הלאומית לשלום הילד דליה בן רבי, מכון ברוקדייל מיקי שרון, מנהל מחלקת פרט ומשפחה, עיריית לוד שרית גולנזר, על"ם חנה כהן, עובדת נוער, על"ם בני רגב, ראש עיריית לוד ציון אדר, גזבר העירייה אריאל בן חמו עפרה בניסטי, עובדת סוציאלית

קצרנית: מניעה וטיפול למאות ילדים בסיכון

מיכאל מלכיאור: שלום לכולם, היו שני חברי כנסת שביקשו דיון מהיר בוועדה לזכויות הילד, לגבי המצב של הילדים בלוד.

מיכאל מלכיאור: אכן, נשיאות הכנסת החליטה לקיים את הדיון.

מיכאל מלכיאור: היוזמה היתה של חברת הכנסת ענבל גבריאלי וחבר הכנסת עיסאם מח'ול, שניהם ביקשו את הדיון הזה.

מיכאל מלכיאור: יש אחריות כללית לממשלה על מה שנעשה במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: גם לעיריית לוד, אחר כך נשמע מכבוד ראש העיר דברים.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שלפי כל ההגדרות אתם נמצאים בתוך ארץ ישראל.

ענבל גבריאלי: בינתיים על זה אין מחלוקת.

מיכאל מלכיאור: אם אכן כך, ואם האנשים שיושבים בלוד הם תושבי מדינת ישראל ואזרחי מדינת ישראל, ואם הילדים בלוד הם אזרחי מדינת ישראל, אנחנו לא ניתן להפקיר את הילדים הללו.

מיכאל מלכיאור: לפחות לפי מה שאנחנו קוראים, ולפי הדיווחים, אני מקווה שנשמע שהכל אחרת.

מיכאל מלכיאור: אבל אם לא כן, זו ממש הפקרה של הילדים הללו.

מיכאל מלכיאור: אם יש בעיות בין משרד הפנים, לבין עיריית לוד, או תכניות הבראה כאלו או אחרות, אנחנו נשמע את הכל, עדיין דורשים שזה לא יהיה על חשבון הילדים שם.

מיכאל מלכיאור: הילדים בסיכון בלוד, הם בדיוק באותו המצב כמו הילדים בסיכון בתל אביב, בירושלים, בבאר שבע ובכל מקום אחר.

מיכאל מלכיאור: זה כהקדמה כללית על הדברים המאוד קשים שקראתי בתיעוד לפני הישיבה.

ענבל גבריאלי: תודה רבה אדוני היושב ראש.

ענבל גבריאלי: בכל מקרה, המקור לבעייה כאן הוא משבר הרשויות.

ענבל גבריאלי: אותו צמד מלים שאנחנו שומעים כל כך הרבה בתקופה האחרונה, ועל פניו למי שיביט מהצד, נדמה כאילו תשלומי המשכורות לעובדים זו הבעיה היחידה.

ענבל גבריאלי: לא זכור לי, אולי זה נו"ן שלי, אולי באמת יש דברים בגו, אפילו כאן בבית הזה, בוועדות, במליאה, שהוזכרה איזושהי בעיה נוספת בהרחבה או בכלל בנוגע למשבר הרשויות מעבר לתשלומי המשכורות.

ענבל גבריאלי: חלילה לי וחס להישמע כמקלת ראש בעניין הזה.

ענבל גבריאלי: אבל נושא הדיון הזה חמור, ואפילו חמור מאוד.

ענבל גבריאלי: מייד נרד לפרטים ואתם תבינו.

ענבל גבריאלי: בפתח דבריי, אמרתי שהמשבר ברשויות הוא המקור.

ענבל גבריאלי: הבעיה וחוסר הטיפול בילדים בסיכון נובעים מההתנגשות בין שני אינטרסים.

ענבל גבריאלי: האינטרס של הילדים, וזכותם שידאגו לשלומם, בריאותם ובכלל, לבין האינטרס של ועד עובדי העירייה.

ענבל גבריאלי: נעשה נסיון לפנות לפקידת הסעד המחוזית, אבל היא טענה שהיא לא יכולה לבוא ולהחליף את שירותי הרווחה העירוניים בלוד.

ענבל גבריאלי: לי הנקודה הזאת נראית מאוד לא הגיונית, מאוד אבסורדית.

ענבל גבריאלי: עובדי הרווחה של העיר לוד שובתים.

ענבל גבריאלי: נושא הדיון כאן הוא לא אם הם יכולים, או לא יכולים לשבות, אם הם צריכים, או לא צריכים.

ענבל גבריאלי: אני לא אכנס לזה, ואני לא חושבת שזה צריך לעניין אותנו.

ענבל גבריאלי: מה שצריך לעניין אותנו, זה שיש גורם של משרד הרווחה, שהעיר לוד נמצאת תחת שיפוטו, והוא מעז במקרים כאלה לתת תשובה של – אני לא יכול להחליף את שירותי הרווחה העירוניים.

ענבל גבריאלי: על זה אני מבקשת אדוני היושב ראש, שנציגי הרווחה יענו לנו באופן ספציפי.

מיכאל מלכיאור: לפי הנתונים פה, יש בטיפול יחידת חוק הנוער בלבד 257 מקרים.

ענבל גבריאלי: אתה יודע מה, 20, 2, זה לא משנה.

מיכאל מלכיאור: אני לא רציתי להגיד שהמספר 600 לא נכון.

מיכאל מלכיאור: אני רק אומר שיש לנו דיווח עדכני רק על הנושא של טיפול יחידת חוק הנוער - - -

יעקב מרגי: אם הופנו 600 תלונות, ורק בטיפול 250, זה אומר דרשני.

ענבל גבריאלי: אדוני היושב ראש, המספר שאתה מציג זה מספר של ילדים שטופלו, לא מספר המקרים שדווחו, שעכשיו מטופלים.

ענבל גבריאלי: ראש העיר, גם אם נרצה לטפס מעלה מפקידי הסעד ולהפנות אצבע מאשימה כלפי ראש העיר, לצערי, גם במקרה הזה, אני לא אומרת לצערי, כי יש לי משהו אישי כלפי ראש העיר, אלא כי אני מחפשת מישהו שיתן לי תשובות, לא כי אני שואלת שאלות, כי אני רוצה תשובות לילדים האלה.

ענבל גבריאלי: גם ראש העיר לא יוכל, כי הוא, והוא בוודאי ירחיב מייד, נתקל בקשיים איומים, במכשולים קשים, במלחמות מטופשות שמשרד הפנים מנהל איתו.

ענבל גבריאלי: אני לא חושבת שצריך להפלות או להעדיף רשות אחת על פני אחרת, כאשר כמעט כל הרשויות במדינה נמצאות במשבר.

ענבל גבריאלי: אבל כאשר ילדים בעיר לוד מסתובבים, ילדים בסיכון בלי שאף אחד יטפל בהם, אני חושבת שזה צריך לקרות.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לחברת הכנסת ענבל גבריאלי.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהדברים מובנים.

מיכאל מלכיאור: אני רק רוצה להדגיש, כפי שאת גם אמרת, שפה אנחנו לא ניכנס לכל המכלול של הנושא לא של כלל משבר הרשויות, ולא של כלל המשבר אפילו של לוד, אלא אנחנו פה ממונים ואחראים ודורשים תשובות לגבי הילדים.

מיכאל מלכיאור: גם אם יש הקשרים יותר רחבים, וזה ברור שיש, אפשר להציג אותם, אבל הדיון הוא לגבי הילדים.

מיכאל מלכיאור: רק מדגיש את זה.

ד"ר יצחק קדמן: רק בשני משפטים, כי אני חושב שחברת הכנסת גבריאלי הציגה את הדברים בצורה מאוד ברורה.

ד"ר יצחק קדמן: פנינו לשר הרווחה פעמיים, ב-30 במאי וב-17 ביוני.

ד"ר יצחק קדמן: קיבלתי בינתיים איזושהי תשובה ששר הרווחה מתכנן מהלך של העברת חוק, בדומה למה שהזכירה חברת הכנסת גבריאלי בנושא החינוך.

ד"ר יצחק קדמן: אני רוצה להזכיר, שלמרבית האבסורד, משרד הרווחה מדי חודש בחודשו ממשיך להעביר לעיריית לוד' כמו לרשויות אחרות' 75% מתקציב הרווחה, גם משכורות עובדים, גם תקציב פעולות, כי הוא מחוייב לממן את תקציב הרווחה ב-75%.

ד"ר יצחק קדמן: אני לא רוצה להיכנס לשאלה מה קורה עם הכסף.

ד"ר יצחק קדמן: אין לי שום טענות לעיריית לוד, אני מבין שהיא נמצאת בבעייה קשה מאוד.

ד"ר יצחק קדמן: אבל אני חושב שמבחינת הילדים, ומיקדתם את זה נכון, הילדים לא יכולים לחכות שתיפתר בעיית הרשויות המקומיות במדינת ישראל.

ד"ר יצחק קדמן: אני הצעתי הצעה קונקרטית לשר הרווחה, למנות מעין ועדת רווחה קרואה, כמו שאפשר למנות ועדה קרואה לכל הרשויות המקומיות, למנות ועדה קרואה לענייני רווחה, ששם יקח שר הרווחה את הכספים שהוא ממילא מעביר לכל רשות מקומית גם ללוד, וישתמש בכספים האלה כדי לממן בינתיים מטה חירום, יקראו לזה איך שלא יקראו לזה, של עובדי משרד הרווחה, של עובדים אחרים שהוא ישכור לצורך העניין על מנת שבינתיים יהיה טיפול.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: ציינת גם חלק מהבעיה כפי שהבנו, שנוסף לקריסה כללית, הרבה מאוד מהאנשים המרכזיים התפטרו, עזבו את העירייה, שכמובן מחריף את הבעיה במלוא עוצמתה.

יעקב מרגי: בתחילה אני רוצה לברך את ד"ר יצחק קדמן על המכתב.

יעקב מרגי: כבר בשבוע שעבר אני אישית העליתי על דוכן הכנסת את הנושא.

יעקב מרגי: הזכרתי לראש הממשלה שבקדנציה הקודמת הוא קיבל החלטה להקים ועדת שרים לטיפול מיוחד בעיר לוד.

יעקב מרגי: כנראה שזה נתקע איכשהו במסדרונות שם, זה לא ירד, לא חילחל, לא נעשה כלום.

יעקב מרגי: מי שרוצה לראות חצר אחורית של מדינת ישראל, יירד לעיר לוד.

יעקב מרגי: אני שהיתי שם כשנה, ליוויתי פעילות פוליטית שם.

יעקב מרגי: אני אישית כמעט נגנבתי יחד עם הרכב שלי, בתוך הרכב, זה קרה באור יום.

יעקב מרגי: הוא פשוט השאיר את האוטו נוסע ואני יושב בספסל האחורי, אלו דברים שיכולים לקרות בלוד.

ענבל גבריאלי: סליחה, זה יכול לקרות בכל מקום בארץ.

יעקב מרגי: בלוד זה קורה.

ענבל גבריאלי: חבר הכנסת מרגי, בעיר מגוריי, רכב של חברה שלי, גנבו לה את ארבעת הגלגלים, ושמו את הרכב על בלוקים.

יוסי בוקר: השם של העיר לוד מאוד חשוב, לא צריך לפגוע בשם של העיר לוד.

יעקב מרגי: השם של העיר חשוב לי, לא פחות משחשוב לקצין המכובד, ולמפקד משטרת לוד.

יעקב מרגי: יישר כוח לד"ר יצחק קדמן, הוא העלה הבעיות.

יעקב מרגי: מהוועדה צריך לצאת קול קורא מיידי לראש הממשלה, למנות מייד ועדה בינמשרדית, ועדת שרים שתטפל בעיר לוד, כי המצוקות בעיר לוד, זה מעבר למשבר בשלטון המקומי.

מיכאל מלכיאור: זה מקובל.

מיכאל מלכיאור: כפי שאתה יודע, שאם אנחנו מתיימרים לפתור את הכל, נישאר בלי כלום.

יעקב מרגי: זה היה חייב להיאמר.

מיכאל מלכיאור: החובה שלנו קודם כל בוועדה הזאת היא כלפי הילדים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נצא מפה בלי להציע דבר מעשי, אופרטיבי, שאפשר ליישם לגבי הילדים.

ענבל גבריאלי: אגב, החוק שדיבר עליו ד"ר קדמן של שר הרווחה, כולנו יודעים כמה זמן לוקח עד שהצעת חוק מתגבשת לכלל חוק.

ענבל גבריאלי: אנחנו לא צריכים לקחת את זה כהנחת מוצא, צריכים למצוא פתרון מיידי.

מיכאל מלכיאור: אני לא חושב שהוא אמר חוק.

ד"ר יצחק קדמן: שר הרווחה כתב לי בתשובה למכתב, שהוא מתכנן להגיש את הצעת החוק.

מיכאל מלכיאור: נשמע את אנשי לוד השונים.

מיכאל מלכיאור: מפקד התחנה, בבקשה.

מיכאל מלכיאור: אחר כך נשמע את לשכת הרווחה.

יוסי בוקר: שלום לכולם, אני מברך על הקיום של הדיון הזה, ועל מי שיזם אותו.

יוסי בוקר: אני חושבת שזו נקודה מעבר לנכונה, זו חובה ראשונה.

יוסי בוקר: נציג לכם בדיוק מה עושים הילדים של לוד, גם כאלה שלא בסיכון, אלה שהולכים לבית ספר וחוזרים עם התיק מבית הספר.

יוסי בוקר: יש ילדים אדוני, שעל ריב טלפון לפני מספר חודשים רוצחים תושב לא מעט דקירות.

יוסי בוקר: יש ילדים בשכונה מסויימת בלוד, כשאני שולח את השוטרים שלי לעצור את הבעל שתקף את אשתו, דופקים בדלת, משטרה שלום, ממש לפני שלושה חודשים, והם לא נענים.

יוסי בוקר: נכנסים ומוצאים את ארבעת בני המשפחה, ילדים גילאי 12-16 מחלקים קילו מריחואנה למנות – אבא אמר.

יוסי בוקר: הבעייה היא בעיית חקיקה, אי אפשר להעיד את הילדים האלה נגד האבא, אין פקידת סעד שתתן חוות דעת.

יוסי בוקר: לכן הכל נופל לטמיון, ואתה מחזיר אותם, אם לא לאותה שכונה, לאותו בית, אז אתה מרחיק אותם לשכונה אחרת מסכנה במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נכנסים עכשיו לחופשת הקיץ, הילדים מחטיבות הביניים הם כבר בחופשה.

יוסי בוקר: אני יכול לתת לך תמונת מצב קשה.

יוסי בוקר: לא ילדים בסיכון, ילדים תחת איום ממשי של מעגל פשע שמתרחב, פשע של עוני, ופשיעה רב-דורית.

יוסי בוקר: אוכלוסיות חלשות מאוד שמעורבות בעיר מעורבת, כאשר הפשיעה היא בתוך החצר שלהם, בתוך הבית שלהם, ואין להם שום יכולת טיפול.

יוסי בוקר: יש יכולת אכיפה, יש עבודת משטרה, אבל הבעיה היא אדוני, שאין יכולת של טיפול ושיקום של קציני מבחן במתן סקירות ותגובות, בטח לא פקידי סעד.

יוסי בוקר: אפילו כמעט לא בחירום, לא בסופי שבוע.

יוסי בוקר: אנחנו נתקלים במצבים שנערה בת 16 בסיכון, אתה חייב להוציא אותה מהשכונה, מהמגזר, אתה מגיע למצב שהכתובת האחרונה אדוני, זה או הכיס של הקצין, או הכיס של ראש העיר.

יוסי בוקר: לא פעם אחת ראש העיר מממן את המונית לקחת אותה לאיזשהו מקום מוגן.

ענבל גבריאלי: מתחת לגיל 12?

יוסי בוקר: גם מתחת וגם מעל.

יוסי בוקר: הפרשייה האחרונה היתה ממש מזעזעת כל בן אדם, לא משנה באיזו עיר.

יוסי בוקר: אלה חבר'ה צעירים מהמגזר שפרצו 7-8 פעמים בבית ספר נטעים.

יוסי בוקר: אם אתה היית עומד שם אדוני, הם היו גונבים אותך.

יוסי בוקר: לוקחים את מה שהם גונבים, כל דבר שרק נמכר.

יוסי בוקר: אפילו אם זה מתכת אלומיניום.

יוסי בוקר: באים מבחוץ ופורצים לשם, וגונבים את הדברים ומביאים לבעלת מכולת כדי שהיא תמחק את האשל ואת הלבן ואת הלחם שהאמא קנתה בהקפה מהמכולת.

מיכאל מלכיאור: אתה אומר שעכשיו סגרו את המתנ"ס.

יוסי בוקר: יש כאלו שיגידו כמה מתנ"סים.

בני רגב: אני עוד לא שמעתי את זה.

בני רגב: אצלנו בלוד, כל אחד סוגר.

יוסי בוקר: לסיכומו של עניין, לנו כמשטרה בהיבט של רווחה, פקידי סעד, טיפול לשעת חירום, תזכירי קציני מבחן, פשוט אין עם מי לדבר.

יוסי בוקר: קיבלנו מכתבים מאותם גורמים שאומרים: תשמע עקב המצוקה, המצב, הקריסה, אין למי לפנות.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיקי שרון: אני הייתי ממלא מקום ראש מינהל הרווחה עד ה-20 ביוני.

מיקי שרון: אני למעשה ביקשתי לפרוש מתפקידי מכיוון שבנסיבות הקיימות, לא ניתן היה להמשיך ולקחת אחריות על מה שקורה ברווחה.

מיקי שרון: המצב הוא, איך אמר יוסי בוקר, קטסטרופלי.

מיקי שרון: אפשר להשתמש גם בביטויים יותר חריפים.

מיקי שרון: המצב הוא קשה מאוד, הוא מאוד מאוד קשה.

מיקי שרון: מבחינת השירותים עצמם, תמונת המצב היא שהשירותים מבחינת כוח אדם, רק עכשיו יצא דו"ח של משרד הרווחה, של מפקח שהיה אצלנו, 48 עובדים עזבו אותנו, כאשר המערכת למעשה מושבתת לחלוטין.

מיכאל מלכיאור: 48 מתוך כמה?

מיקי שרון: 48 עובדים, רובם עובדים סוציאליים, מתוך כ-80 עובדים סוציאליים.

מיקי שרון: בערך מחצית מהעובדים הסוציאליים עזבו את המערכת בחודשים האחרונים על רקע משבר השכר.

מיקי שרון: המשמעות של הדבר הזה היא משמעות מרחיקת לכת.

מיקי שרון: כדי שתבינו במה דברים אמורים, קודם כל הדוגמה החריפה ביותר שרלוונטית לנושא של ילדים, זה נושא של פקידי סעד לחוק נוער.

מיקי שרון: יש לנו צוות של ארבעה פקידי סעד, פלוס מרכזת תחום.

מיקי שרון: מתוך כל הצוות הזה נשארה לנו פקידת סעד אחת.

מיקי שרון: אני מחזיק בידי דו"ח שהעברתי למרים פבר ב-3 ביוני שנותן תמונת מצב של 257 קטינים שנמצאים על השולחן של פקידי הסעד, עם חלוקה לפי רמת הדחיפות של המקרה.

מיקי שרון: אני יכול לתת לכם עידכון שמ-6 ביוני ועד עכשיו, זאת אומרת עד נכון לאתמול, יצטרפו לרשימה הזאת 30 ילדים נוספים.

מיקי שרון: זאת אומרת, 30 ילדים, כאשר אנחנו מדברים על רמות סיכון ועל רמות חומרה של בעיות מאוד קשות.

מיקי שרון: כאשר אתה לא מטפל בבעיות, אלו שבדרגת דחיפות שנייה ושלישית, מטפלים עם הזמן לדרגת דחיפות ראשונה.

מיקי שרון: זאת אומרת אלו דברים שאי אפשר להשאיר בצד.

מיקי שרון: הסיפורים כאן הם מזעזעים.

מיקי שרון: ילדים שחיים בתנאים הכי קשים, חלק תיאר יוסי בוקר, ואני יכול לתאר דוגמאות אחרות של ילדים, שלא עסוקים באלימות או בפגיעות, אלא חשופים לאלימות וחשופים להזנחה קשה.

מיקי שרון: הדבר השני זה הדבר של המערכת שמקיפה את פקידי הסעד לחוק הנוער, זה מה שנקרא אצלנו הצוותים האזוריים.

מיקי שרון: אנחנו מחלקים את העיר לאזורים, ועל כל אזור יש צוות שאחראי על האוכלוסייה שם באזור הזה.

מיקי שרון: לכל צוות כזה יש חמישה עובדים סוציאליים, חמש עובדות סוציאליות וראש צוות.

מיקי שרון: לא נשאר לנו צוות אחד כמעט שיש בו יותר מאשר עובדת סוציאלית אחת, בחלק מהמקרים גם אין ראש צוות.

מיקי שרון: אנחנו מדברים על מאסה של למעלה מ-500 משפחות בכל יחידה כזאת, וזאת מערכת הגיבוי שעוטפת את פקידי הסעד לחוק הנוער.

מיקי שרון: פקיד סעד לחוק נוער לא פועל לבד, הוא פועל עם עובד סוציאלי, הוא עובד איתו בשיתוף פעולה, כי הוא לא יכול לתת מענה לכל המקרים.

מיקי שרון: אני רוצה להעלות יותר מדי כי אני יכול לספר כאן סיפורים ארוכים.

מיקי שרון: המשמעות היא, שכאשר אנחנו דיברנו בזמנו על זה שאנחנו יכולים לתת מענה בסכנה, ירדנו מרמת הסיכון ועברנו לרמת הסכנה.

מיקי שרון: עם פקידת סעד אחת לחוק נוער, אין בחיים אפשרות לתת מענה לכל הילדים בסכנה, כיוון שאם היא כרגע נמצאת בבית משפט, והיא מקבלת אזעקה בטלפון על ילד שנמצא עם סימנים כאלו ואחרים וחייבים לעשות איתו משהו, היא לא יכולה להגיע לשם.

מיקי שרון: היא לא יכולה להגיע למשפחה ולהיכנס כאשר היא נמצאת במשפחה אחרת.

מיקי שרון: מבחינת הרווחה אין אפשרות לתת מענים לילדים בסכנה.

מיקי שרון: אין את העובדים הסוציאליים שיכולים להיכנס למשפחות כדי לבדוק מה קורה שם.

מיקי שרון: דבר נוסף שחשוב להתייחס אליו, זה הנושא של מסגרות ילדים בקהילה ומחוץ לקהילה.

מיקי שרון: נכון לעכשיו, כל המועדוניות סגורות.

מיקי שרון: יש לנו תשע מועדוניות, 120 ילדים שהם בסיכון.

מיקי שרון: המסגרות האלה סגורות מכיוון שלא שולם להן שכר, הילדים האלו מסתובבים בשטח.

מיקי שרון: למעשה מדובר ב-150 ילדים שמסתובבים בלי שום התייחסות.

מיקי שרון: יש לנו מסגרות שנמצאות בסכנת סגירה, למשל משפחתונים, חממות, אלו מסגרות שהמפעילות שלהן מקבלות שכר בעבור זה שהן מחזיקות חמישה ילדים בבית.

מיקי שרון: הן לא מקבלות שכר.

מיקי שרון: הן מחזיקות את החמישה הילדים האלו בבית.

מיקי שרון: לא רק שהן לא מקבלות 3-4 חודשים שכר, הן משלמות ומוציאות על הילד שנמצא אצלן.

מיקי שרון: הן לא מסוגלות לעמוד בזה.

מיקי שרון: זאת אומרת, הן מחזיקות מעמד, אבל על כל רגע שהן לא נפלו עד עכשיו, מגיעה להן הרבה מאוד הערכה על העניין.

מיקי שרון: אבל יכול להיות שכל רגע יפסיקו לתפקד ויפסיקו לפעול.

מיקי שרון: מסגרות מחוץ לקהילה.

מיקי שרון: אנחנו לא יכולים להוציא ילדים לפנימיות.

מיקי שרון: ילדים לפנימיות אנחנו מוציאים כאשר מדובר בילדים שחייבים להוציא אותם מן הבית, כיוון שהשהייה שלהם בתוך הבית מסכנת אותם.

מיקי שרון: אנחנו לא מוציאים ילדים מהפנימיות.

מיקי שרון: יצאו הנחיות של משרד הרווחה על החזרת ילדים הביתה.

מיקי שרון: המערכת היחידה בארץ שלא עסוקה בהחזרת ילדים הביתה זה לוד.

מיקי שרון: עד עכשיו קיבלתי על כך אישור בעל-פה מהמשרד, אני עומד לקבל על כך אישור בכתב.

מיקי שרון: אין מי שיבדוק את הילדים, אין מי שיוציא את החומר - - -

יעקב מרגי: ואין לאן להחזיר אותם.

מיקי שרון: ואין מי שיהיה בקשר עם הפנימיות ויבדוק מה קורה בפנימיות.

מיקי שרון: אין מי שיקבל את הילדים בחזרה הביתה, אין מי שיכין להם תכנית לשהייה שלהם בתוך הבית.

מיקי שרון: הנושא של מעונות ילדים – 220 ילדים אנחנו מוציאים מדי שנה למעונות ילדים.

מיקי שרון: כולם ילדים, ברמה שעוברים את המסננות של מערכת הרווחה.

מיקי שרון: לא התעסקנו עם הדבר הזה עד היום.

מיקי שרון: הפעלנו את המערכת במשך שלושה שבועות במתכונת חירום, כשקיבלנו אישור מיוחד ממשרד הרווחה.

מיקי שרון: בנינו תכנית מיוחדת שלא היתה קודם לכן בארץ.

מיקי שרון: כדי להפעיל את מערכת הרווחה במתכונת של חירום, פינינו את כל התפקידים של העובדים בתוך המערכת כדי שהעובדים יתגייסו לתת מענים.

מיקי שרון: הנושא הזה נפסק אחרי כשלושה שבועות על ידי ועד העובדים בהשבתה.

מיקי שרון: הספקנו לשבץ כ-30 ילדים, אבל רק לכתוב שיש להם לאן ללכת, אבל לא השלמנו את הפרוצדורה.

מיקי שרון: 200 ילדים לא משובצים במסגרות של מעונות.

מיקי שרון: מבחינתי אני נותן כאן את התמצית של העניין.

מיקי שרון: המצב הוא יותר מאשר חמור.

מיקי שרון: אני רוצה לומר מלה אישית.

מיקי שרון: במשך כחצי שנה אני משמש בתפקיד כממלא מקום.

מיקי שרון: נכנסתי לתפקיד אחרי שהמנהל הקודם פרש.

מיקי שרון: הקמנו מערכת מפוארת של מערכת רווחה.

מיקי שרון: בזה שאנחנו לא מתפקדים, גם שירותים שקשורים אלינו בסכנת התמוטטות.

מיקי שרון: מרכז ילדים-הורים שקיבל פרס רק לפני שנה, פרס ארצי על הפעילות שלו, שתלוי בזה שאנחנו מפנים אליו את המשפחות והוא מתוקצב מהמשפחות שהוא מטפל בהן, אין הפנייה של משפחות, המסגרת הזאת בסכנת סגירה.

מיקי שרון: הפנימייה הקהילתית הראשונה בארץ - המודל שעכשיו הלך והתפשט, ובמשך השנים לקחו אותו והטמיעו אותו ברחבי הארץ, כמודל מוביל מאוד משמעותי.

מיקי שרון: גם היא נמצאת בסכנת סגירה, כי אין ילדים, ולא שאין ילדים שלא צריכים את הפנימיות.

מיקי שרון: יש הרבה ילדים שצריכים את הפנימייה, אבל אין מי שיקח אותם ויעביר אותם לשם.

מיקי שרון: אני חושב שזו חוויה.

מיקי שרון: כמי שנמצא בתוך המערכת לא רק ממניעים כלכליים, אלא ממניעים של איכפתיות ושל משמעות, זו חוויה קשה מאוד מה שקורה.

מיקי שרון: חוויה קשה מאוד עם כל הפרישה הזאת של העובדים, חוויה קשה מאוד לראות את כל הילדים שנמצאים שם במשפחות, אלה לא רק ילדים.

מיקי שרון: אנחנו דיברנו על דברים אחרים חמורים מאוד, על פיגור, על נכות, על זקנים, אלף ואחד נושאים שאנחנו מטפלים בהם שאין להם מענה.

מיקי שרון: זו חוויה קשה ביותר להיות בסיטואציה הזאת.

מיקי שרון: אני בתפקידי העברתי הרבה מאוד מכתבים, והרבה מאוד עדכונים לכל הגורמים.

מיקי שרון: אני חושב שהגיע הזמן שיקרה משהו שהשערוריה הזאת תיפסק.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד מודה לך.

מיכאל מלכיאור: קשה מאוד לשמוע את הדברים.

מיכאל מלכיאור: אני בטוח שהבאת רק את קצה הקרחון.

מיכאל מלכיאור: נשמע גורמים נוספים.

מיכאל מלכיאור: אני פשוט לא מכיר את כולכם.

מיכאל מלכיאור: נשמע את נציג משרד החינוך.

יאיר סמוכה: אני רוצה להציע פתרון.

יאיר סמוכה: ועדה בינמשרדית עובדת כבר שלוש שנים בעיר לוד, במסגרת הטיפול הנקודתי, מה שנקרא תכנית "אופ"ק".

יאיר סמוכה: המשרד היחיד שהצליח להזיז דברים בעיר הזאת זה משרד החינוך.

ענבל גבריאלי: מה הוא הזיז?

ענבל גבריאלי: מה זה הזיז משהו?

יאיר סמוכה: מה היתה שיטת העבודה?

יאיר סמוכה: המורים שהם עובדי מדינה מקבלים משכורת, המורים שאינם עובדי מדינה מקבלים משכורת.

יאיר סמוכה: פנימיות היום, הן הפנימיות היחידות שפועלות.

יאיר סמוכה: למה?

יאיר סמוכה: כי הגננות גמרו לעבוד בשעה אחת עשרה, העסקנו סייעות מכספנו.

יאיר סמוכה: את המזון אנחנו מביאים באספקה ישירה, לא דרך הרשות, אלא משלמים ישירות לספק.

יאיר סמוכה: השיטה פשוטה מאוד, החשב של המשרד מינה חשב מלווה שיושב בעיר לוד.

יאיר סמוכה: הוא לוקח את החשבונות, הוא מאשר אותם, שמו קובי, הוא מעביר את הכספים.

יאיר סמוכה: עכשיו כאשר היה משבר והילדים לא קיבלו אוכל, אנחנו מפעילים 105 גני ילדים עד השעה אחת ועשרים.

יאיר סמוכה: על אף כל השביתות של כל העובדים, הם מקבלים ארוחת צהריים, ההורים באים לעזור, ואז הם הולכים הביתה לפחות שבעים.

יאיר סמוכה: נוסף לכך, אנחנו ממשיכים את הפנימיות האלה גם בחופש הגדול, שחס וחלילה לא ייגרע מהם אוכל, ולא שהייה במקום תרבותי מוגן.

ענבל גבריאלי: אתה מציע לקלוט את הילדים האלה – ילדים בסיכון שאין להם עכשיו מענה משירותי הרווחה?

יאיר סמוכה: הפתרון הוא שגם המשרדים האחרים יעבדו באותה שיטה.

יאיר סמוכה: חשב מלווה, חשבון מיוחד שמשלם ישירות לאנשים שעוסקים בנדון.

יאיר סמוכה: כמו שאנשי החינוך מקבלים משכורת ועושים את העבודה, כך גם האחרים.

יאיר סמוכה: התשלום יהיה ישר לספקים, תשלום ישיר לנותני השירות.

יאיר סמוכה: זה יכול לתת פתרון מיידי.

יאיר סמוכה: תודה.

מיכאל מלכיאור: ההצעה שלך שיהיה חשב מלווה גם מטעם הרווחה - - -

יעקב מרגי: ואז יהיו לנו בעיריית לוד שמונה חשבים מלווים.

קריאה: עד שתיפתר הבעיה.

מאיר הרמתי: אני מבין שעובדי מערכת החינוך לא שובתים, כי יש להם את החוק שמאפשר את השכר לעובדים, כך אני מבין.

ענבל גבריאלי: לא נכון.

ענבל גבריאלי: בית דין לענייני עבודה פסק עכשיו בסכסוך האחרון - - -

יאיר סמוכה: גם הכספים האחרים עוברים לאותו חשבון, והשירותים משולמים לנותני השירותים.

יאיר סמוכה: מדובר ב-105 גנים, בכל גן 35 ילדים, תכפילי.

מאיר הרמתי: אדון סמוכה, האם שמעתי נכון שאין צורך בחקיקה?

מאיר הרמתי: משרד החינוך לא עשה חקיקה בנושא?

יאיר סמוכה: נכון, זה עובד.

יאיר סמוכה: היתה חקיקה לגבי המשכורות בלבד.

יאיר סמוכה: אנחנו הרחבנו את זה גם לגבי הסעיפים האחרים, כי חוק החינוך מדבר על המשכורות בלבד.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהיה צריך חקיקה כדי לאפשר את המצב הנוכחי.

מיכאל מלכיאור: לפתור את המצב, לדעתי חובה.

מיכאל מלכיאור: המצב הנוכחי לא יכול לקרות כי יש גם לילדים האלה זכויות.

פלורה לוי: אני ראש צוות במשרד הרווחה.

פלורה לוי: מעולם לא היה מצב כזה ברווחה בלוד, מעולם.

פלורה לוי: זאת היתה לשכה לתפארת, אנחנו תיכננו פרוייקטים, פיתחנו פרוייקטים ועבדנו במסירות בעיר שתמיד היה קשה לעבוד בה, אבל עבדנו ופיתחנו את המקום.

פלורה לוי: לאחרונה אני רוצה להגיד שכואב לי לראות איך שני צוותים שלי נעלמו.

פלורה לוי: נשארתי עם עובדת סוציאלית אחת.

פלורה לוי: אחת אחרי השנייה עזבו את העבודה, התפטרו, מצאו עבודות במקומות אחרים.

פלורה לוי: זאת חווייה מאוד קשה בשבילי.

פלורה לוי: אני רוצה לדבר גם על הצוות האתיופי.

פלורה לוי: אני אחראית על הצוות האתיופי.

פלורה לוי: זאת אוכלוסייה של עולים חדשים שהגיע ללוד במצב מאוד קשה.

פלורה לוי: נכון להיום אנחנו לא מסדרים להם מעונות.

פלורה לוי: אין שום שירות לאוכלוסייה הזאת.

פלורה לוי: אנחנו לא מתייחסים אליהם.

פלורה לוי: אוכלוסייה שהגיעה לעיר לפני כמספר שנים בלוד.

יעקב מרגי: ברגע זה ממשיכים להזרים עולים מאתיופיה ללוד?

לוי פלורה: כרגע אני לא יודעת.

קריאה: בשנה האחרונה הגיעו למעלה מ-300 משפחות.

יעקב מרגי: חלמאים.

יעקב מרגי: אז מה אם יש מעונות של הסוכנות במרכזי הקליטה.

יעקב מרגי: העירייה לא מסוגלת לטפל בקיים.

לוי פלורה: כל האגף היה בבג"צ לפני כמספר חודשים.

לוי פלורה: היתה החלטה של בג"צ לפתוח חשבון נפרד לעובדים הסוציאליים, על מנת להעביר לנו כספים.

לוי פלורה: זה עוד בתקופה שהיינו הרבה עובדים סוציאליים, זה היה בינואר.

לוי פלורה: למה לא עשו את זה?

לוי פלורה: למה הגענו למצב שכולם עזבו?

לוי פלורה: היתה החלטה של הבג"צ, אף אחד מהמשרדים לא לקח את זה על עצמו.

יעקב מרגי: מה היתה ההחלטה לגבי החקיקה של הצעות החוק שהוגשו?

לוי פלורה: עובדה שהגענו אחרי כחצי שנה וכולם עזבו.

בני רגב: אנחנו חתמנו שזה יהיה כסף ייעודי.

מיכאל מלכיאור: עכשיו זה מתחיל להיות מורכב.

מיכאל מלכיאור: שמענו הרבה דברים שונים, אמנם הכל מצביע באותו כיוון.

מיכאל מלכיאור: תעשה לנו קצת סדר בדברים, ותגיד מה היום אנחנו יכולים להחליט כדי לפתור את הבעיה האקוטית.

בני רגב: כל אחד פה, עובדי הרווחה הגיעו לכאן, וכולם מסביב לאותה בעיה.

בני רגב: הבעיה ידועה לא מהיום.

בני רגב: באגף הרווחה הבעיה התחילה כאשר לא היה להם מיקום, לא היה להם איפה להיות, איפה לעבוד.

בני רגב: גם אז כאשר קיבלו את המשכורות הם הפגינו והשביתו יחד עם הוועד.

בני רגב: קודם כל אני רוצה לומר, שבאמת, מוסר העבודה אצל העובדים הסוציאליים ברווחה, זו דוגמה למופת בכל עיר.

בני רגב: אני חושב שאני גאה בעובדים האלה.

בני רגב: למרות הכעס שלהם אלי, למרות הטענות האובייקטיביות והכנות.

בני רגב: הבעיה היא מצב העירייה.

בני רגב: העירייה נקלעה לגרעון קשה, וקשה להתמודד עם זה.

בני רגב: מה הטענות שלהם?

בני רגב: למה הם מתפטרים?

בני רגב: למה הם שובתים?

בני רגב: כי לא מקבלים שכר.

בני רגב: זו הבעיה היחידה, שום דבר אחר לא.

בני רגב: אלא אם כן יבואו ויגידו שהנהלת ראש העיר לא נותנת להם לעבוד.

בני רגב: רק לפני שנה הם זכו בפרס.

בני רגב: מצויינים, עובדים נהדרים.

בני רגב: צריך להבין – לוד זו עיר שונה מכל הערים בישראל.

בני רגב: עיר מעורבת, 27% מגזר ערבי, עיר עולים שהמעמד הסוציו-אקונומי שלה נמוך מאוד.

בני רגב: קרוב ל-25% עולי ברית המועצות והקהילה האתיופית, והאוכלוסייה היהודית הישראלית שהיא קיימת, בעיה לא פשוטה.

בני רגב: למרות שאני כראש עיר, כתושב העיר, נולדתי בעיר הזאת, אני גאה בעיר הזאת.

בני רגב: אני אומר שלצד כל הבעיות שאנחנו שומעים, יש גם דברים יפים.

בני רגב: יש לנו תושבים נהדרים, יש פעילויות חברתיות בעיר הזאת.

בני רגב: הבעיה המרכזית – הכסף, חבל על כל הדיבורים.

ענבל גבריאלי: נעשו נסיונות בטח במימון הממשלה?

בני רגב: כולנו יודעים שהכותרת היום במשרד הפנים זאת תכנית ההבראה.

בני רגב: צריך להיות ברור לכולם, אני כבר מתמודד עם תכנית ההבראה למעלה משנה.

בני רגב: תכנית ההבראה היא לא חד-סטרית, היא דו-סטרית.

בני רגב: הנהלה מול הוועד.

בני רגב: לצערי, אני אומר, אולי זה לא המקום להעלות, הוועד משיקולים זרים פוליטיים מנסה לנגח בכל דרך את ראש העיר, את הנהלת העיר, מנסה לשבש.

בני רגב: יש עובדים שגם לא קיבלו שכר ובאו לעבודה.

בני רגב: באו למלא את תפקידם בנאמנות ובמסירות.

בני רגב: עזבו לצד שלא קיבלו משכורת, הוועד בא ואיים עליהם שלא יעבדו.

בני רגב: הם ראו אחריות גדולה מאוד, לא להזניח את אותם ילדים שצריך לטפל בהם.

בני רגב: הוועד מנע מהם.

בני רגב: זה אולי לא עניין של הוועד.

בני רגב: אבל צריך להבין בצורה חד-משמעית, אנחנו נסתובב, נסתובב, הבעיה המרכזית זה השכר לעובדים.

בני רגב: ואם לא, העובדים לא קיבלו שכר, זה ברור, במשך חמישה חודשים.

בני רגב: את זה אני רק יכול לומר לא לכולם, לא לכל עובדי העירייה, אני יכול להדגיש, לעובדים הסוציאליים ברווחה.

בני רגב: יש עובדים בעירייה, ואני אומר את זה בצער, אבל זו המציאות, שהם באים לעבודה ולא עובדים כבר חודשים, והעירייה לא תרגיש בזה.

בני רגב: אני אומר לך כראש עיר, שהם לא יעבדו מצידי והלוואי והיתה לי האפשרות שלמעלה מ-300 עובדים יילכו הביתה.

בני רגב: גם כך הם לא שווים, הם לא עושים כלום.

בני רגב: אבל מה, אני בעמדת התגוננות.

בני רגב: מסכנים, לא מקבלים משכורת.

בני רגב: תן לי לשלם להם, ושיילכו.

בני רגב: ראית באיזה מקום עבודה שלא משלמים, אין תנאים, והם רוצים להישאר בעבודה?

בני רגב: שיקבלו את השכר, ויילכו הביתה.

מיכאל מלכיאור: לא ניכנס לכל השאלה הזאת אם יש עובדים שלא עובדים, ויש עובדים ולא מקבלים משכורת.

מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך, אתה היום ראש העיר, עם אחריות עצומה, אתה רואה את הדברים, ואתה אומר שהעובדים הסוציאליים, עובדי הרווחה, שסיפרו פה ממש מדם ליבם, שהם עובדים נהדרים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול אותך, מה היום אתה מציע כדי שלפחות הילדים בסיכון קודם, היום, לא אחרי שתהיה תכנית הבראה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו חייבים היום למצוא דרך, לא להפקיר את הילדים של העיר לוד.

מיכאל מלכיאור: אתה אחראי על זה, ואני רוצה לשמוע ממך.

לאה נס: רציתי להוסיף ולומר אם אפשר באמת בתיק הזה לקרוא לזה כמו בחירום.

לאה נס: הרי בכל מערכת ששובתת יש בעיות, יש דברים של חירום ואותם עושים כך או כך.

לאה נס: העניין הוא לקחת את הנושא של ילדים בסיכון כחירום, ולזה תמיד יהיו האנשים שיעשו את זה.

לאה נס: זו לא תהיה פריבילגיה שיתנהגו נכון או לא נכון.

בני רגב: שמעתי פה הצעות – חשב מלווה.

בני רגב: יש לנו כבר שלושה-ארבעה חודשים חשב מלווה מטעם משרד הפנים.

בני רגב: מה, זה הוקוס פוקוס?

בני רגב: מה הוא עשה עד עכשיו?

בני רגב: אם אין לו יכולת, אין לו הזרמת כספים, מענקים, שום דבר לא יעזור.

בני רגב: שיהיה פה הגאון שבגאונים.

בני רגב: כל ההצעה הזאת, חשב מלווה, ועוד חשב מלווה, תעבירו כספים.

בני רגב: דרך אגב, כל הכספים שמעבירים אותם לא מגיעים אלינו בכלל.

יצחק קדמן: הממשלה מזרימה כל חודש כסף שיורד לטמיון.

בני רגב: אם מישהו פה מבין שהכספים מגיעים לגזברות אלינו, ואנחנו משתמשים - לא.

בני רגב: הכספים מגיעים לשלטון המקומי, לאוצר, שם זה מעוקל.

יעקב מרגי: מה עם הצעת החוק הגאונית של המעקפים, כביש עוקף.

יעקב מרגי: זה עוד לא קיים.

יעקב מרגי: אתם נכללים בקריטריונים?

בני רגב: כן, אנחנו חתמנו.

בני רגב: אין ספק שאנחנו פה מדברים על בעיה כאובה וחשובה שאם לא ניתן את הדעת היום, זו תהיה בכייה.

בני רגב: אנחנו נאחר, ולתקן יהיה הרבה יותר קשה.

בני רגב: מתוך נסיון ובלי לפגוע, אני מופיע פה במשך חודשים, כל כך הרבה ועדות, יעידו על כך חברי כנסת.

בני רגב: כל ועדה שלא תהיה, היא חשובה לי.

בני רגב: רק אתמול הודיעו לי להגיע לכאן.

בני רגב: חברת הכנסת ענבל צלצלה אליי אתמול.

בני רגב: ויתרתי על כל הפגישות, היה חשוב לי להגיע לכאן.

בני רגב: לבוא להזדהות עם הבעיה הכאובה הזאת.

בני רגב: אין לי שום בעיה למצוא פתרון שכל הכספים יגיעו ליעדם, שיגיעו למטרה הזאת.

בני רגב: אני לא רוצה להשתמש באגורה מהכספים האלה.

מאיר הרמתי: כדוגמת החינוך.

בני רגב: הכסף הזה חשוב לי ויקר לי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים ממש, כמו שאמרו הרבה חברים, מדובר בתכנית חירום לילדים.

מיכאל מלכיאור: הציע הנציג של משרד החינוך, אני לא יודע מבחינה מעשית אם זה חייב להיות על ידי חשב מלווה או לא.

מיכאל מלכיאור: אבל לעשות תכנית חירום עכשיו, בינתיים לטפל בילדים שהכספים יעברו, והעובדים הסוציאליים יוכלו במקום להיות אולי תחת מטה מרכזי של משרד הרווחה, במקום להיות תחת המטה בינתיים של העירייה עד שהדברים ייפתרו.

בני רגב: אני שואל שאלה פשוטה, מה זה נותן אם אין כסף אם זה יעבור לחשב או יעבור לעיריית לוד?

ענבל גבריאלי: שום חשב.

ענבל גבריאלי: יש שם חשב כבר כמה חודשים.

ענבל גבריאלי: עד שימנו חשב יעבור עוד זמן.

ענבל גבריאלי: סליחה, אנחנו אולי שוכחים שהילדים בינתיים ברחובות, והילדים בינתיים לא מטופלים.

ענבל גבריאלי: ד"ר קדמן דיבר על הכספים שמעביר משרד הרווחה כל חודש, וזה עובר לאוצר, לשלטון המקומי.

ענבל גבריאלי: זה צריך לעבור לידיים של ראש העיר, שיפנה את זה אך ורק לרווחה.

ענבל גבריאלי: זה הפתרון.

בני רגב: אני מוכן להתחייב, שהכסף הזה עובר ישירות.

ענבל גבריאלי: חשב מלווה, תכנית חירום.

מיקי שרון: נפגשתי עם מנכ"ל משרד הרווחה בנושא הזה, שאלתי אותו לגבי העניין של השכר לעובדים.

מיקי שרון: הוא אמר שמשרד הרווחה לא יכול להיות המעסיק של העובדים.

מיקי שרון: מה שאתה הצעת עכשיו שהמשרד יהיה כאילו המעסיק של העובדים, זה דבר שהם לא יכולים לעשות את זה.

מיקי שרון: ולפתוח חשבון בנק נפרד, הדבר הזה בלתי אפשרי, כיוון שחשבון הבנק הזה לא מוגן מפני עיקולים.

מיקי שרון: אז ברגע הראשון כיוון שכל חשבונות הבנק של העירייה מעוקלים, גם החשבון הזה יהיה מעוקל, שלא כמו במקרה של עובדי החינוך שהוא חשבון מוגן באמצעות חוק.

יעקב מרגי: משרד העבודה והרווחה יכול לומר לא רוצה, הוא לא יכול לומר לא יכול.

יעקב מרגי: אפשר למצוא דרכים.

יעקב מרגי: השאלה אם משרד העבודה והרווחה יהיה מוכן להרים את הכפפה הזאת של הילדים.

מיקי שרון: אני רוצה להגיד שאנחנו שאלנו ואלו התשובות שקיבלנו.

מיקי שרון: אני מתפלל שיימצא לזה פתרון.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מבינים שזאת התשובה שקיבלת.

מיכאל מלכיאור: אותנו התשובה הזאת לא מספקת.

מיכאל מלכיאור: זה ברור שזו התשובה שמקבלים.

מיכאל מלכיאור: נשמע עכשיו את המשרד.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין מרים, איך אתם כמשרד רווחה ונותנים לדבר הזה לקרות.

מיכאל מלכיאור: מעבירים כאן כספים שמעוקלים על ידי כל הגורמים שמעקלים כאן כספים.

מרים פבר: יש כספים שמועברים ישירות לילדים בפנימיות,אלו הכספים היחידים שממשיכים לעבור.

מרים פבר: אם נצא מפה עם החלטה לטפל בחירום בלי לפתור את הבעיה של העברת כספים לאפשר שירותים, לא עשינו כלום.

מרים פבר: להגיד לכם, אני מצטרפת בשבחים לעובדים שעבדו חודשים בלי משכורות.

מרים פבר: הדרך היחידה בשבילם זה לעזוב.

מרים פבר: תחשבו על אלה שיכולים עוד לעבוד כמה חודשים בלי משכורות.

מרים פבר: אבל אמא צעירה שצריכה לשלם למטפלת, עדיף לה לשבת בבית.

מרים פבר: שלא לדבר על אלה שמוצאים עבודה אחרת.

מרים פבר: מכל פקידי הסעד, כאשר ישבתי איתם במאי, היו עוד שתיים.

מרים פבר: ישבנו יחד כדי לראות איך לתת מענה לדחופים ביותר, לחירומיים.

מרים פבר: עשינו סדר, פקידת סעד מחוזית מלווה אותם כדי לעשות סדר עדיפויות.

מרים פבר: כדי להבטיח שלא יישאר ילד במצב של סכנת חיים.

מרים פבר: סכנת חיים, על זה אנחנו מדברים.

מרים פבר: אנחנו כבר לא מדברים על ילד ללא שירות.

מרים פבר: נשארה היום פקידת סעד אחת, הוצאתי מינוי לעוד עובדת שהיתה בעבר פקידת סעד והיתה מוכנה לחזור.

מרים פבר: אז יהיו שתיים בחזרה.

מרים פבר: מה הן יכולות לעשות?

מרים פבר: ביקשו שפקידת סעד מחוזית תצטרף לעבודה ישירה ואולי אפילו כל חמש פקידות הסעד שמכסות את כל אזור מרכז יעבדו ישירות.

מיקי שרון: מרים, יש לנו 12 ימי כוננות בחודש של פקיד סעד.

מרים פבר: לזה אפשר למצוא פתרון.

מרים פבר: אני יכולה לכופף יד למישהו שיוסיפו עוד 12.

מרים פבר: מבחינה חוקית צריך לעבור כל מיני מעקפים.

מרים פבר: אמרנו, לא זה לא הפתרון.

מרים פבר: משרד הרווחה הבטיח דבר אחר, שהוא ישלם ויש מכתב של חיים פוזנר, אם אנחנו נאתר פקידי סעד מהרשויות.

מרים פבר: כלומר אני לא יכול לשלם לפקידי הסעד של לוד, את זה אני לא יכול.

מרים פבר: אבל אם תאתרו פקידי סעד מהרשויות סביב שמוכנים להיות כוננים ולעבוד, אני אשלם להם בדרך של שעות נוספות.

מרים פבר: חיפשו פטנטים.

ענבל גבריאלי: למה משרד החינוך הצליח לעשות את זה?

מרים פבר: את זה צריך לתקן בחוק.

מרים פבר: אז יהיו עוד כמה פקידי סעד.

מרים פבר: רבותיי, הוציאו בשבוע שעבר שישה צווי חירום.

מרים פבר: היה מישהו שהוציא צווי חירום, ארבעה מהם היו לא ראויים, שניים מהם היו מוצדקים, ארבעה היו לא מוצדקים.

מרים פבר: מכיוון שהגיע למצב כזה, אמרו: בואו נוציא צו חירום במקום לתת טיפול.

מרים פבר: צו חירום הוא לא במקום כלום, הוא רק כדי שבמצב חירום יוציאו ילד.

מרים פבר: ואם הוציא פקיד סעד צו חירום ראוי אפילו, אז צריך לקחת את הנערה לאיזה מקום, אין מי שישלם את המונית.

יוסי בוקר: לוקחים אותה בניידת משטרה לצערנו.

מרים פבר: אתם משלימים קצת פה, אבל לא בכל מקום.

אריאל בן-חמו: סליחה זה לא נכון בכלל.

אריאל בן-חמו: העירייה מעמידה את הרכב 24 שעות לטובת הנוסע.

מרים פבר: מוציאים צו חירום לגבי ילד, מכיוון שכאשר מתגלה ארוע של מצוקה, צריך רק ללכת ברחובות ולהסתכל סביב.

מרים פבר: צריך לשבת עם ההורים, צריך לחפש פתרון בתוך המשפחה.

מרים פבר: צריך לתת לילד מועדונית, אז לא צריך להוציא שום צו חירום.

מרים פבר: צריך לעבוד עם האמא, האבא, עם הילד, לתת לו חסרים קצת שחסרים לו, אז לא צריך להוציא צווי חירום.

מרים פבר: מוציאים היום צווי חירום מפני שאין שום פתרונות.

יעקב מרגי: משרד הרווחה, תני לנו כלים איך עושים את זה.

מרים פבר: יש כאן הצעה לעשות ועדה קרואה של הרווחה.

מרים פבר: זאת אומרת לקחת את כל הכספים, צריך לפתור את זה חוקית.

מרים פבר: איך אתה לוקח את כל הכספים שמגיעים לעיריית לוד, ואתה מחלק אותם נכון לרווחה בלי שזה יגיע למעקלים.

מרים פבר: אני לא יכולה לפתור את זה רבותי.

מרים פבר: הפתרון צריך לצאת מכאן.

יעקב מרגי: סליחה, זה לא יבוא מכאן.

יעקב מרגי: אם זה לא יבוא כיוזמה של השר הממונה, מי יעשה את זה?

יעקב מרגי: משרד החינוך עשה את זה.

יעקב מרגי: משרד הפנים עשה את זה.

מאיר הרמתי: על שולחן הכנסת יש שתי הצעות חוק.

מאיר הרמתי: הצעת חוק ממשלתית שהופקעה, והצעת חוק פרטית שלא מקודמת.

יעקב מרגי: עד שיהיו.

מרים פבר: בחוק צריך למצוא את הפתרון, שעד שתיפתר כל בעיית לוד, שהכספים האלה יגיעו ישירות לרווחה.

מיכאל מלכיאור: אין שום פתרון אחר?

מרים פבר: אין כסף לשירותים.

מרים פבר: אי אפשר להוציא ילדים מהבית כי אין מועדונית.

מרים פבר: אם מוציאים ילד לפנימיה, היום ילדי הפנימיה לא מוציאים אותם כי אין את ה-25% של הרשות.

מרים פבר: זה מצטרף לחוב שלהם, ה-25% שאתם צריכים לשלם לפנימיות.

מרים פבר: אבל לא מגרשים את הילדים מהפנימיה.

מרים פבר: אבל להכניס ילד חדש לפנימיה, הגזבר צריך לחתום.

מרים פבר: הוא לא נקלט.

מרים פבר: אם אין טיפול, אם אין מועדונית, צווי חירום זה פלסתר.

מרים פבר: אל תבקשו פלסתרים.

יוסי בוקר: למשל, אצלנו בלוד זה מרכז הסמים.

יוסי בוקר: יש מבצע משותף עם העירייה, 200 שוטרים מכל המחוז, יום יום בלוד כרגע, כבר חודשיים מטפלים בבעיית הסמים בלוד.

יוסי בוקר: עכשיו גם הקיץ מהווה איום כאשר ייצאו לחופשה.

יוסי בוקר: אולי משרד העבודה והרווחה יכול ליזום מהלך של שלושה חודשים, כמו שאמרה חברת הכנסת ענבל, אבל עכשיו הבעיה.

יוסי בוקר: עכשיו צריך את הפתרון.

יוסי בוקר: לעשות ויסות פנימי, ולעשות העברה של פקידי סעד, עובדים סוציאליים ללוד.

מיכאל מלכיאור: האם הדבר הזה אפשרי?

מרים פבר: הרעיון הכי מרחיק לכת היה שתימצא דרך לשלם לעובדים בפריפריה שיעזרו בחירום.

מרים פבר: חירום זה פלסתר.

ענבל גבריאלי: את נחשבת עובדת של משרד העבודה והרווחה.

ענבל גבריאלי: אני לא מתייחסת ספציפית או אישית אלייך ולמשרה שלך.

ענבל גבריאלי: אין אפשרות למשרד העבודה והרווחה לאסוף כמה עובדים שלו, שכן מתעסקים בתחום הזה של הנוער ושל ילדים בסיכון, ולשלוח אותם באופן זמני ללוד.

ענבל גבריאלי: הם ימשיכו לקבל את השכר שלהם, ימשיכו לבצע את העבודה שלהם כעובדי משרד הרווחה.

יעקב מרגי: אין עובדים שלהם.

יעקב מרגי: הם עובדים של הרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: למה שרמלה תשלח ללוד?

ענבל גבריאלי: למשל מרים עובדת במשרד העבודה והרווחה.

ענבל גבריאלי: אבל יש עוד כמה כאלה.

מרים פבר: אני אפסיק לעבוד כפקידת סעד ראשית, אלך לעבוד ישירות בלוד.

מרים פבר: זאת ההצעה?

מרים פבר: להפקיר את כל בעיות חוק הנוער בארץ, וללכת - - -

ענבל גבריאלי: כן, כדי לתת את הטיפול.

מרים פבר: זה מה שאתם מבקשים.

מרים פבר: אני לא מדברת עליך, אני מדברת על המחוזיים.

מרים פבר: הרעיון עלה שכל המחוזיים יעזבו את כל אזור המרכז, יפסיקו לפתור בעיות של ילדים.

ענבל גבריאלי: לאור התגובה שלך, אני חייבת לומר לך שאני בספק מאוד מאוד גדול אם הוועדה הזאת צריכה לשבת פה עכשיו, כחבורת אמנים שצריכה למצוא פתרון יצירתי.

ענבל גבריאלי: זה תפקיד השר.

ענבל גבריאלי: השר מעביר את הכספים ואין לי טענות.

ענבל גבריאלי: אבל הוא גם צריך לוודא שהכספים מגיעים ומשמשים לצרכים שמיועדים לו.

ענבל גבריאלי: לא ייתכן להעביר את הכסף ולהפקיר אותו.

ענבל גבריאלי: יגיע למר אלדר, או לא יודעת למי.

מרים פבר: אני חושבת שצריך למצוא דרך להעביר את הכסף שיהיו מועדוניות.

מרים פבר: מי שמגיע ומוצא ילד בסיכון ואומר אם הוא יהיה במועדונית אחר הצהריים - - -

ענבל גבריאלי: בסדר, מעבר לצריך צריך, שגם אני וגם את - כולם כאן אומרים.

יצחק קדמן: אתם יודעים מי פתר את הבעיה במשרד החינוך, בעניין הזה של יאיר סמוכה, מי שהיה אז יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, שהוא לגמרי היום הוא שר הרווחה.

יצחק קדמן: כתבתי לו מכתב לפני חודש וחצי.

יצחק קדמן: חוקים פחות חשובים העבירו בכנסת בזמן יותר קצר, היה אפשר מזמן לפתור את זה.

מיכאל מלכיאור: נשמע את הגורמים השונים.

עמליה מאיר הדרי: אני מפקחת על יועצות בעיר לוד.

עמליה מאיר הדרי: אני עובדת הרבה מאוד שנים.

עמליה מאיר הדרי: את העניין הזה עוררנו במשרד החינוך הרבה מאוד זמן, על ילדים בסיכון, כי בבית הספר אנחנו מלווים את הנושא הזה יום יום.

עמליה מאיר הדרי: עכשיו יוצאים לחופשת הקיץ, קמה זעקה מאוד גדולה.

עמליה מאיר הדרי: אני לא רוצה להיות דרמטית ולהביא סיפורים דרמטיים כמו ששמעתי פה שהם מאוד קשים.

עמליה מאיר הדרי: נדרשנו לפתור את הבעיה.

עמליה מאיר הדרי: באנו עם איזשהו פתרון.

עמליה מאיר הדרי: ישבנו במשרד החינוך יחד עם מנכ"ל העירייה ועוד אנשים, חשבנו איך נפתור, זוהי שעת חירום.

עמליה מאיר הדרי: שלום הילדים, לעומת ההשבתות בעיר.

עמליה מאיר הדרי: איך נפתור את זה.

עמליה מאיר הדרי: אספר לכם מה קורה בחינוך המיוחד ביום הזה, זהו דיווח טרי.

עמליה מאיר הדרי: בחינוך המיוחד אין חופשת קיץ, לומדים עוד חודש וחצי, אין סייעות, אין הסעות.

עמליה מאיר הדרי: מי מגן על זכויות הילד בחינוך המיוחד?

עמליה מאיר הדרי: עכשיו, בחופשת הקיץ, כי צריך ללמוד.

עמליה מאיר הדרי: מפקחת המחוז ד"ר סולי נתן הביאה רעיון, ויצרה קשר עם עיריית ראשון לציון.

עמליה מאיר הדרי: פגשנו את האנשים בראשון לציון, הבאנו רעיון לקבל בהשאלה עובדים סוציאליים מראשון לציון.

עמליה מאיר הדרי: פקידת סעד ושתי עובדות סוציאליות.

עמליה מאיר הדרי: אתמול הבאנו את הנושא לדיון יחד עם אבלין מוועד העובדים.

עמליה מאיר הדרי: אמרו לנו: מה, העובדים שוברים שביתה?

עמליה מאיר הדרי: אני יודעת שזו בעיה.

עמליה מאיר הדרי: צריך לפתור את זה אולי חוקית.

עמליה מאיר הדרי: האנשים מוכנים להירתם.

עמליה מאיר הדרי: עיריית ראשון לציון אמרה שהיא תממן את שכרם של אותם עובדים סוציאליים שיבואו לעזור, זה מקרה חירום רק לחודשים הקרובים עד שנתארגן.

מיכאל מלכיאור: הוועד לא קיבל את זה?

עמליה מאיר הדרי: מנכ"ל העירייה אמר שכל השירותים הנלווים מעבר לחוק חירום, זאת אומרת הסעות—

בני רגב: סליחה, אנחנו לא חייבים לחינוך המיוחד שום משכורת והם שובתים.

בני רגב: מאויימים על ידי ועד העובדים.

עמליה מאיר הדרי: הם לא שובתים.

בני רגב: אז מה הבעיה?

עמליה מאיר הדרי: אין מזגנים.

עמליה מאיר הדרי: ביטלו להם חשמל, אין מים.

עמליה מאיר הדרי: אני הייתי שם וראיתי.

עמליה מאיר הדרי: אני לא רוצה לדבר.

עמליה מאיר הדרי: אין סייעות, אין הסעות.

עמליה מאיר הדרי: הבוקר דיווחה לי טובה סופר.

בני רגב: עד עכשיו לא ידענו.

מיכאל מלכיאור: טוב שראש העיר לומד את העניין.

בני רגב: אם זה קרה היום אז מה....

יאיר סמוכה: אדוני, אין מים בברזים בבתי ספר.

מרים פבר: שיבואו מבחוץ ויוציאו צווי חירום.

מרים פבר: הבעיות הן הרבה יותר חמורות מזה.

עמליה מאיר הדרי: הבעיות הן חמורות.

עמליה מאיר הדרי: שלומם של הילדים - - -

ענבל גבריאלי: אין מים בלוד לא רק בבתי ספר.

ענבל גבריאלי: התושבים של העיר קמים בבוקר ואין להם ברז.

ענבל גבריאלי: מה יעשה ראש העיר, כאשר משרד הפנים לא נותן לו גיבוי מול החובות שלו מול מקורות?

מיכאל מלכיאור: אף אחד לא אומר שראש העיר בנה את הדבר הזה.

מאיר הרמתי: אני סגן מנהל המחוז של משרד הרווחה בתל אביב.

מאיר הרמתי: אני מכיר היטב את הנעשה בלוד.

בני רגב: אני רוצה להבין, על מה דיברת מר סמוכה, בוא תגיד – אמרת עובדים משהו.

בני רגב: ..

בני רגב: אתם רק יודעים לדבר.

מאיר הרמתי: אם אנחנו פה נדון בנושא שקיים היום שהוא בוער ביותר ואין חילוקי דעות בין כל היושבים פה, וננתק אותו מהקונטקסט הכללי של העיר לוד על כל בעיותיה, אנחנו חוטאים למטרה ובגדול.

מאיר הרמתי: ראשית אני חייב להוריד את הכובע ולומר מלים חמות וטובות, ומלות הערכה לעובדים הסוציאליים במחלקה לשירותים חברתיים באגף הרווחה של העיר לוד.

מאיר הרמתי: למרות אי קבלת משכורת, ותנאים לא תנאים, הם עשו את עבודתם נאמנה.

מיכאל מלכיאור: את זה כולם אמרו, אנחנו שמחים שגם אתה אומר.

מיכאל מלכיאור: אף אחד לא טוען אחרת.

מיכאל מלכיאור: אתה אחראי אדוני, מנהל מחוז.

מאיר הרמתי: נגיע לדברים.

מאיר הרמתי: לפני שלושה חודשים, לאור המצב שהלך והתדרדר, המחוז יחד עם המחלקה לשירותים חברתיים במקום, בלשכתו של המנכ"ל, עיבדה תכנית חירום לעבודה במתכונת חירום, לאור מצב כוח האדם שקיים, ולאור המצב של הבעיות בלוד.

מאיר הרמתי: זה החזיק מעמד כמו שאמר מיקי, שלושה שבועות, וחשבנו שהמערכת איכשהו התייצבה כדי לתפקד לפחות בקטע החירום.

מאיר הרמתי: ועד העובדים הכריז שביתה טוטלית, ושהעובדים יילכו הביתה כל יום.

מאיר הרמתי: בתכנית החירום הזאת שולבו כדי לתגבר את המחלקה לשירותים חברתיים, מפקחי ופקידי הסעד המחוזיים של משרד העבודה והרווחה במחוז תל אביב במרכז.

מאיר הרמתי: איש איש בתורו, עם תורנות להגיע יום יום לעבודה יחד ולהטות שכם לחברינו במחלקה לשירותים חברתיים.

מאיר הרמתי: כפי שאמרתי זה החזיק מעמד במשך שלושה שבועות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין, זאת אומרת ועד העובדים לא איפשר את הפעלת תכנית החירום.

מיקי שרון: היא פעלה זמן מה.

מיקי שרון: אנחנו עד לאותו זמן לא יכולנו, כי כל העובדים שמקבלים עולים חדשים לא היו בתוך המערכת, אז לא ניתן היה לקבל פונים חדשים.

מיקי שרון: יצרנו מודל עבודה שאיפשר שכל בן אדם שפונה לרווחה, יעבור מיון ראשוני, ותתקבל החלטה לגבי חומרת הבעייה שלו.

מיקי שרון: ואם חומרת הבעייה שלו היתה מספיק חזקה בשביל לקבל התייחסות, אז הוא הופנה לצוותים מיוחדים שאנחנו הקמנו, כי שינינו את כל העבודה בתוך המערכת, לצוותים מיוחדים שאנחנו הקמנו כדי לקבל מענה לבעיית החירום של לוד.

מיקי שרון: מישהו שלא היה חירום, אמרנו לו תמתין, עד שאנחנו - - -

יעקב מרגי: עד שתהיה חירום.

יעקב מרגי: ילד שצריך טיפול, וממתין, הוא הופך להיות חירום.

יעקב מרגי: אין משהו אחר.

מיקי שרון: זה המודל.

מיקי שרון: לא סתם אנחנו מקבלים כאן הערכה.

מיקי שרון: כיוון שהעובדים עשו את העבודה הזאת בלי שכר, ועבדו כמו משוגעים.

יעקב מרגי: מה קרה, זה הפסיק?

מיקי שרון: המשרד בא והיה נוכח בהפעלה שלנו כי אנחנו ביקשנו את הנוכחות של ההפעלה של המשרד, כדי שיהיה שותף לאחריות הכבדה שרובצת על עצמו.

מיקי שרון: עד שבא ועד העובדים ואמר, לא תקבלו שכר.

מיקי שרון: כבר ארבעה חודשים לא קיבלו שכר.

מיקי שרון: הוא השבית את העבודה של כל עובדי העירייה, וכל עובדי העירייה זה כלל גם את עובדי הרווחה.

מיקי שרון: הוא דרש שלא תהיה עבודה יותר.

מאיר הרמתי: בתקופה הזאת מנהלת המחוז ישבה עם ראש העיר, עם החשב המלווה ועם המנכ"ל, והגיעה איתו לסיכום שתקציבי הרווחה שמועברים מהיום והלאה, יופעלו לטובת צרכי הרווחה.

מאיר הרמתי: כפי שאמרתי, זה התחיל לעבוד במשך שלושה שבועות והעסק קרס מחדש.

מיכאל מלכיאור: איך בשלושה שבועות האלו, התקציבים לא עוכלו?

מאיר הרמתי: חוץ משכר.

בני רגב: אתה יכול להגיד לי מתי היתה הישיבה הזאת עם ראש העיר?

מאיר הרמתי: עדנה גרוס ישבה איתך.

בני רגב: אני לא יודע, אני לא זוכר דבר כזה.

ציון אדר: אתה טועה, לא היה סיכום כזה.

ציון אדר: אי אפשר לעשות סיכום כזה.

מאיר הרמתי: אני שמח לשמוע.

מאיר הרמתי: איפה קובי, הוא נמצא פה.

ציון אדר: אני אגיד לך מה היה בישיבה.

ציון אדר: איזו משמעות יש לסיכום כזה, אם כל הכסף שעובר למשרד הרווחה עובר למשרד המעוקל, איזו משמעות יש לסיכום כזה?

ציון אדר: זה סיכום באוויר, איזו משמעות יש לו?

מאיר הרמתי: אדוני הנכבד, החשב ישב יחד איתי באותו חדר, ומכיוון שהייתי באותו חדר אז אני יכול להעיד בעדות ממקור ראשון.

מאיר הרמתי: הבהרנו לגברת גרוס.

מאיר הרמתי: גברת גרוס אמרה שיש כספים – 200 אלף שקל לטיפול הנקודתי שהיא רוצה להעביר.

מאיר הרמתי: הסברנו לה, עד שלא יהיה חשבון שיהיה מוגן עיקולים, אין מה להעביר את הכסף הזה.

מאיר הרמתי: הכסף הזה ייבלע, ולא נראה ממנו כלום.

מאיר הרמתי: היא לא תוכל לפתור ממילא שום בעיה.

מאיר הרמתי: למי שאני קורא זה לועקנין ולא אף אחד אחר.

מאיר הרמתי: דיברתי עם קובי שהוא החשב המלווה, לא פעם ולא פעמיים, וגם כשהיו תקלות באותם שלושה שבועות של אי העברת כספים, ודיברתי איתו והוא שיחרר ופתר בעיות.

ציון אדר: אני מבין שיאיר סמוכה תיאר פה מצב אידיאלי – קובי פתר את כל הבעיות של העירייה.

מאיר הרמתי: אם יורשה לי לדבר, אני אבקש מיושב ראש הוועדה שיגן עליי.

ציון אדר: למה אתה לא מעביר, כי אתה רוצה להעסיק מישהו ספציפי?

מאיר הרמתי: לא.

ציון אדר: אז תעביר את הכסף, תן לנו לעבוד.

ציון אדר: אני אפטר את כל העובדים שעובדים בעירייה בגללך.

ציון אדר: חצי שנה בגללך לא מקבלים משכורת.

ציון אדר: בגללך, כל עובדי הטיפול הנקודתי לא מקבלים כסף בגללך.

ציון אדר: אם כל התכניות של הטיפול הנקודתי יקרסו בתשס"ד זה יהיה באשמתך, כי אני כבר דיברתי איתך, אני כותב אליך מכתבים, אתה לא עונה למכתבים.

ציון אדר: אני מחפש אותך ואתה לא עונה.

ציון אדר: אל תעשה פה הצגה שהכל מושלם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצה להבין גם את זה.

מאיר הרמתי: אני שמח על התיקון שאני מקבל מהגופים המוסמכים.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהתיקון היה חשוב.

מיכאל מלכיאור: כי הוא אומר שלא הגיעו הכספים.

מאיר הרמתי: עכשיו אני מטיל ספק בסיכון שאולי היה אתמול להפעלת חירום נוספת, שבה נכח מנכ"ל העירייה.

אריאל בן חמו: לגבי הסיכום האחרון, אתמול ישבנו ביחד עם המפקחת - - -

מאיר הרמתי: אני רוצה לדבר על הסיכום.

מאיר הרמתי: אתמול היתה ישיבה של פקידת הסעד המחוזית עם מנכ"ל העירייה, עם ממלא המקום החדש של המחלקה לשירותים חברתיים רון גלבוע, ועם מפקחת החינוך.

מאיר הרמתי: סוכם כדלקמן: שחוק הנוער ימשיך להיות מופעל רק לאותם מקרי חירום.

מאיר הרמתי: זאת אומרת, שלא יקרה מצב שבו תהיה לנו סכנת חיים של הילדים.

מרים פבר: מה יעשו אחרי שיוציאו את הצו?

מרים פבר: לאן יעבירו את הילד?

מרים פבר: מי ידבר עם האמא?

מאיר הרמתי: פתחתי בראשית דבריי במשפט שהוא בעצם אומר הכל.

מאיר הרמתי: אם נתייחס לזה בלי הקונטקסט הכללי, לא עשינו כלום.

מאיר הרמתי: רבותי, לא עשינו כלום.

מיכאל מלכיאור: עכשיו תסביר.

מיכאל מלכיאור: קיבלת שאלה אז תסביר.

מאיר הרמתי: השאלה כיצד זה יפעל.

מאיר הרמתי: במקום קיימת פקידת סעד שישנה.

מאיר הרמתי: במקום יהיו שלוש עובדות עם מינויים לפקידי סעד שמסרבות לתפקד בתפקיד.

מאיר הרמתי: אני חושב שצריך להגיע למצב שהן תוכלנה לתפקד.

מאיר הרמתי: יש במערכת עובדות סוציאליות עם מינוי מפוצל לחוק הנוער, שהן מסרבות לתפקד כפקידות סעד.

ענבל גבריאלי: מה זה מסרבות?

ענבל גבריאלי: שיפנו את מקומן.

יעקב מרגי: תעביר את המינויים למישהי אחרת.

מאיר הרמתי: ישנו ראש העירייה, אני לא מעסיק שלהן ישירות.

מאיר הרמתי: אני מציין עובדות.

יעקב מרגי: הסמכויות לפי חוק הנוער לא מראש העירייה.

מרים פבר: אני לא מעסיקה שלהם, אני רק יכולה לקחת להם את המינוי.

מאיר הרמתי: המטרה של הסיכום היא להכין תשתית חירומית מינימלית, כדי לתת מענה שלא יקרה מצב של חוסר מענה למקרים שזועקים לשמיים.

מאיר הרמתי: שנית, רון, בוא לא נשכח שהמערכת בשביתה, ושיושב ראש ועד העובדים משבית עדיין את המערכת.

מאיר הרמתי: לסיכום הזה הוא הסכים, שתהיה פעילות ושלא תהיה שביתה בתחומים האלה.

ענבל גבריאלי: באמת תודה.

מאיר הרמתי: סליחה, אני לא אומר תודות לאנשים, אני מציין עובדות כפי שהן.

מאיר הרמתי: זו היתה מכשלה והיא הוסרה.

מאיר הרמתי: הדבר השני, על פי שיקול דעתו של ממלא המקום החדש, באותם מצבי חירום שאינם בחוק הנוער, כאשר יש צורך בהתערבות, שתהיה אפשרות לעובדים הסוציאליים הקיימים כן להתערב וכן לעשות שם עבודה.

מאיר הרמתי: סליחה, לנושא השכר אני לא נכנס.

מאיר הרמתי: לגבי תיגבור מראשון לציון, נאמר שם בישיבה הזאת, דרישת המחלקה לשירותים קהילתיים היא - - -

מיכאל מלכיאור: רק בסכנה צימצמתם את זה?

מאיר הרמתי: אנשים שנמצאים בסכנה, ואם יש שיקול דעת של ממלא המקום, במקרה זה או אחר, שצריך להיכנס אליו כדי למנוע מצבי חירום, יש לו את שיקול הדעת להפעיל את העובדים הסוציאליים, וזה על דעת יושב ראש ועד העובדים.

ענבל גבריאלי: אולי נעביר את שיקול הדעת ליושב ראש ועד העובדים, שהוא יחליט מה בסכנה, ומה בסכנת חיים.

מרים פבר: איפה משרד הפנים?

מאיר הרמתי: לסיכום, עד שהבעיה במגרש של ועד העובדים, משרד הפנים והרשות לא תיפתר, אנחנו לא נוכל לתת מענה הולם לבעיה בכללותה.

מאיר הרמתי: וכמובן אם החוק שמונח בכנסת לא יעבור, אני חושב שלא נוכל לעבוד במתכונת הזאת.

אריאל בן חמו: כבוד היושב ראש, לעניות דעתי, אנחנו כולנו נגענו בנקודה.

אריאל בן חמו: יש בעיה, המערכת על סף קריסה.

קריאות: קרסה.

אריאל בן חמו: על מנת להציל את מה שנשאר לצורך העניין.

אריאל בן חמו: צריך לפתוח חשבון עזר כדוגמת משרד החינוך, להעביר את הכסף לייעודו, על מנת שלפחות העובדים יקבלו שכר.

אריאל בן חמו: ובמה שנשאר יחזרו לעבודה על מנת להגיע למצב של יציבות, ולגייס עובדים חדשים, את כל אלה שפוטרו.

אריאל בן חמו: אחרת, אנחנו סתם מדברים.

אריאל בן חמו: כל המצב ידוע - מה קורה בעיר לוד.

אריאל בן חמו: לכן צריך לבקש מהשר לפעול, לפתוח חשבון עזר כמו שמשרד הפנים פתח חשבון מיוחד.

בני רגב: הוא לא הצליח.

עפרה בניסטי: אני גם משירותי הרווחה.

עפרה בניסטי: אני רוצה לפנות לוועדה ולשאול שאלה.

עפרה בניסטי: אני עובדת במערכת הזאת 17 שנים.

עפרה בניסטי: אני שואלת מתי מישהו במדינה הזאת יתעורר וישאל עד לאן אפשר להגיע.

עפרה בניסטי: משרד הפנים, אין כאן מקום להאשמות.

עפרה בניסטי: נמצא כאן צוות מצומצם, הוא בין הבודדים שנשארו במערכת, ורובם כאן מהצוות הבכיר.

עפרה בניסטי: כל העובדים הסוציאליים נעלמו.

עפרה בניסטי: כל יום אנחנו נפרדים מצוות אחר.

עפרה בניסטי: אין פה מקום להאשמות.

עפרה בניסטי: כאשר רוצים לחוקק איזשהו חוק, שר האוצר, שר הפנים, כולם עושים את זה במהרה.

עפרה בניסטי: תוך יום אפשר להעביר חוק במדינה הזאת.

יעקב מרגי: חוק האמסטף כבר הגיע לוועדת הכלכלה.

עפרה בניסטי: אני שואלת כיצד יתכן שעיר שלמה, זה לא נתפס.

עפרה בניסטי: במשך 17 שנים בנינו מערכת לתפארת.

עפרה בניסטי: באו ללמוד על השירותים בעבודה סוציאלית, היו כאן סטודנטים מכל הארץ שבאו לכאן.

עפרה בניסטי: היו שירותים ייחודיים שהקמנו.

עפרה בניסטי: זה מפעל חיים, זה מעבר לכסף.

עפרה בניסטי: באים לדלת כל בוקר, יושבים במשרד, מבכים את חברינו ואת הפרוייקטים שעברו.

עפרה בניסטי: איפה המדינה הזאת?

עפרה בניסטי: יש כאן ילדים בסיכון, איזה סיכון?

עפרה בניסטי: זה כבר מתחת לאדמה עוד מעט, ואנחנו יושבים.

עפרה בניסטי: אני שואלת, עד מתי?

עפרה בניסטי: זה אומר המשרד ההוא, וההוא אומר המשרד הזה.

עפרה בניסטי: הרי היינו בבג"צ.

עפרה בניסטי: אם רצו באמת לפתור את הבעיה, אפשר היה להעביר בצורת חקיקה מזורזת, אבל יש לי תחושה שלא רוצים לפתור את העניין.

עפרה בניסטי: זאת התחושה שלי.

עפרה בניסטי: כאזרח, אני כבר לא מדברת כעובדת.

עפרה בניסטי: אני כאזרח במדינה, אני בושה ונכלמת שאף אחד מהמשרדים האלה - אני ישבתי עם המנכ"ל במשרד הפנים, אמרתי לו: עזוב את העובדים, יש כאן תושבים.

עפרה בניסטי: אני מתביישת, האנשים מבקשים מאיתנו עזרה.

עפרה בניסטי: אני הולכת לפנימיות כדי לבקש ולהתחנן שלא יחזירו את הילדים האלה הביתה, כי אין להם לאן.

עפרה בניסטי: כאן אנשים זורקים אותנו ממשרד למשרד - - -

בני רגב: ומה הוא ענה לך?

עפרה בניסטי: אני מצטער, עד שלא תהיה תכנית הבראה, לא יהיה פה כלום.

יעקב מרגי: בלוד יש מעון לחתולים ולכלבים?

יעקב מרגי: זה הסיכוי היחיד שלך לקבל סיוע תקציבי ממשרד הפנים.

יעקב מרגי: ברגע שיהיה לך מעון לחתולים ולכלבים בלוד, תקבלי סיוע מיידי.

עפרה בניסטי: מה שאני שואלת, מה צריך לקרות?

עפרה בניסטי: אני עובדת סוציאלית, אחד מהדברים שאנחנו למדנו, זה שקודם כל אנחנו חושבים על האחרים, ופחות חושבים על עצמנו.

עפרה בניסטי: לכולנו כאן יש מקומות במקומות אחרים, תדע לך, זה עניין של עוד שבוע, עוד שבועיים.

עפרה בניסטי: אני רק מבקשת דבר אחד, השר יודע את המצב, הוא קיבל את כל התמונה.

עפרה בניסטי: מה ששר הפנים יודע, שיש אפשרות לפתור את הבעיה.

עפרה בניסטי: יש אפשרות לחוקק חקיקה מזורזת ולאפשר לנו לעבוד במיטב הכוחות ובמעט הכוחות.

עפרה בניסטי: מישהו צריך לרצות שזה יקרה.

עפרה בניסטי: רק לרצות.

מיכאל מלכיאור: עפרה, אני רוצה רק להגיד לך, קודם כל אנחנו מזדהים לגמרי עם מה שאת אומרת.

מיכאל מלכיאור: זו בדיוק הסיבה לצעקה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שעוד מעט נגיע להחלטות ונקבל החלטות בהתאם.

מיכאל מלכיאור: את רק צריכה לדעת כמובן שאנחנו עדיין בגוף שלנו גם מול ממשלה במקרה כזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נרפה, אני מסכים איתך לגמרי, עם כל מלה שאמרת.

מיכאל מלכיאור: לצערי, התשובה של הממשלה עד עכשיו היתה תשובה אטומה לגמרי לבעיות שאת מעלה אותם.

עפרה בניסטי: אטימות וניכור לדעתי, זאת מלה קטנה, לעומת מה שאנחנו מרגישים ומעבר לזה.

עפרה בניסטי: יש כאן נטישה של כל המערכות במדינה.

עפרה בניסטי: התחושה שלנו כעובדים היא שנטשו לא רק אותנו, את העיר, את הפונים.

עפרה בניסטי: אנחנו נמצא לנו מקומות אחרים.

עפרה בניסטי: יש כאן נטישה מערכתית.

עפרה בניסטי: אני לא יודעת איך אנשים ישנים טוב בלילה.

עפרה בניסטי: אנחנו ישנים רע מאוד בלילה, כי לנו אין פתרונות.

מיכאל מלכיאור: רק בגלל זה התחלתי להגיד שכאילו הוציאו את לוד ממדינת ישראל.

עפרה בניסטי: ויתרו עליה.

יעקב מרגי: אני הולך לומר לך משהו כואב.

יעקב מרגי: כמחאה הייתי מבקש מכם, כל צוות הרווחה, לאיים על ראש הממשלה, שאם הוא לא מטפל בלוד, אתם פונים לארגון הסעד של האו"ם.

יעקב מרגי: אולי כך הוא יתבייש שיש במדינה מצב כזה.

עפרה בניסטי: איפה לא היינו.

יעקב מרגי: תפנו לארגון הסעד של האו"ם, כדי שראש הממשלה יבוש, לאיזה מצב הגיעה עיר ואם בישראל.

קריאה: אתם תפנו.

יעקב מרגי: אנחנו פופוליסטים.

עפרה בניסטי: אנחנו קטנים, היכולות שלנו קטנות, תאמין לי, היינו בבג"צ וקיבלנו למעשה הרשאה, בג"צ אמר שהם מקבלים את העתירה שלכם.

עפרה בניסטי: אנחנו מברכים, ומבקשים ממשרד העבודה או ממשרד הפנים לקדם את העניין , לפני חודשים, שום דבר לא קרה.

עפרה בניסטי: העירייה אמרה שהיא מוכנה לפתוח חשבון נפרד - - -

בני רגב: אם שר הפנים יקדם את זה, לא צריך בג"צ.

ליאורה אברמוביץ': מהלשכה המשפטית, משרד הרווחה.

ליאורה אברמוביץ': רציתי להגיב בהיבט החוקתי.

ליאורה אברמוביץ': אמנם שר הרווחה בזמנו כאשר הוא היה שר החינוך, סליחה, יושב ראש ועדה, - - -

מיכאל מלכיאור: הוא היה יותר טוב מאשר חבר כנסת, זה מה שאת רוצה להגיד.

ליאורה אברמוביץ': הוא העביר אז חוק, לצורך צביעת - - -

ענבל גבריאלי: אדוני היושב ראש, אני לא מסכימה איתך.

ענבל גבריאלי: הוא כן מעביר את הכספים - - -

מיכאל מלכיאור: הוא צריך להעביר חוק ביום אחד.

ענבל גבריאלי: הוא צריך גם את הגיבוי של שר הפנים ושל יתר הממשלה.

מיכאל מלכיאור: בסדר, שהממשלה הזאת תתפטר.

ליאורה אברמוביץ': יש הצעת חוק, בדומה לחוק של החינוך - - -

ענבל גבריאלי: צריך להיות חוק ממשלתי כדי שהוא יהיה מהר.

מאיר הרמתי: יש הצעת חוק פרטית, שעומדת כאבן שאין לה הופכין, עברה בקריאה ראשונה וצריך לגלגל אותה.

מאיר הרמתי: אי אפשר להסתתר מאחורי ההצעה של הממשלה שהיא תקועה.

ליאורה אברמוביץ': זה דומה לחוק שקיים לגבי החינוך.

ליאורה אברמוביץ': יש הצעת חוק לצבוע את כספי הרווחה, ושהם יהיו מחוסנים מעיקולים, וזה כרגע בתהליכי חקיקה.

ליאורה אברמוביץ': זו בעיה ובאמת צריך לקדם.

מיכאל מלכיאור: כמובן לא נדבר איתכם כעובדי ממשלה, ודאי לא על דברים פוליטיים.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להגיד לחברת הכנסת ענבל גבריאלי כן דבר פוליטי.

מיכאל מלכיאור: זה עניין של אחריות מיניסטריאלית.

מיכאל מלכיאור: אדם שלוקח על עצמו אחריות מיניסטריאלית הוא אחראי.

מיכאל מלכיאור: אם הוא לא מסוגל לתפקד, אז הוא יכול להתפטר.

מיכאל מלכיאור: אם היו מורידים יישוב באיזה מקום הוא היה מתפטר.

מיכאל מלכיאור: אני אומר את זה בכל הכאב.

ענבל גבריאלי: לשר הרווחה אתה לא יכול לומר את זה, כי הנה הוא עדיין כאן בניגוד לחבריו מהסיעה.

יעקב מרגי: זה מפחיד אותי, כנראה ששום דבר לא מטריד אותו.

מיכאל מלכיאור: אין עניין כזה שאתה יכול להגיד, טוב אתה אחראי על הכל, אבל אתה לא יכול לבצע את המדיניות.

מיכאל מלכיאור: ואם אתה לא יכול לבצע, אתה יכול ללכת.

ליאורה אברמוביץ': נעשה צעד, הוגשה הצעה בעניין.

יעקב מרגי: ההצעה הזאת תקועה יותר משנה.

עמליה מאיר הדרי: אם לילדים האלה היו הורים אחרים, והיו צועקים, זה היה קורה אחרת.

עמליה מאיר הדרי: אנחנו הקול שלהם.

שרה הדר: אני ממשרד הבריאות, ואני מהשירות המונע, ואני מכירה את לוד כבר 25 שנים.

שרה הדר: אמרו פה, זה כואב, והמצב נוראי, ואם נכנסת ילדה בת 6 לטיפת חלב לשתות כוס מים, כי אין לה מים בבית, היא לא בסיכון, ולא צריך צו חירום, אבל זה דמעות בעיניים.

שרה הדר: כולם פה שיושבים רוצים את טובתם של הילדים.

שרה הדר: אנחנו פה לדעתי פונים אליכם כנציגי הציבור, תעזרו לנו.

שרה הדר: כל מי שיוסיף ויאמר דברים, זה לבכות.

שרה הדר: למטפלים בעיר לוד.

שרה הדר: נגמרו הדמעות.

מיכאל מלכיאור: נכון מאוד.

אורלי לביד: מלווה פרוייקט של בטיחות ילדים, מטעם ארגון טר"מ בעיר לוד.

אורלי לביד: הפרוייקט לצערי הרב גסס ודעך כמו הרבה מערכות אחרות.

אורלי לביד: שמעתי הרבה אנשים שהזכירו הגדרות שונות של ילדים בסיכון, וילדים בסכנה, וסכנת חיים.

אורלי לביד: נגעתם בנקודה שעכשיו קיץ ותחילתו של החופש הגדול.

אורלי לביד: כמו שאנחנו רואים את המלה סיכון, כל ילדי ישראל נמצאים בסיכון.

אורלי לביד: וסיכון מוגבר – ילדים שלא נמצאים במסגרות ומסתובבים ברחובות וחשופים, למשל, לפחי זבל שהתושבים שורפים כי אין פינוי אשפה, סכנה שקיימת עבור כולם, והפתרונות איך שלא יהיו בהעברת כספים צריכים להתאזן.

יאיר סמוכה: היה דיון בשבוע שעבר על קריית מלאכי שנמצאת במצב דומה.

יאיר סמוכה: אמר נציג משרד האוצר, תוך שבוע ייפתחו בעיר שלושה חשבונות, חשבון משכורות, חשבון תזרים שוטף וחשבון החזר חובות.

יאיר סמוכה: לחשבונות האלה יוזרם כסף על ידי הממשלה והעירייה תפקיד אותם.

יאיר סמוכה: אם זה יפעל מהיום למחר, אני חושב שיש פתרון מיידי.

ענבל גבריאלי: אני לוקחת על עצמי לבדוק את זה היום גם מול שר הפנים, וגם מול שר הרווחה.

ענבל גבריאלי: וגם משרד האוצר.

ד"ר יצחק קדמן: רק מידע.

ד"ר יצחק קדמן: אחרי שכתבתי מכתב לשר הרווחה, דיברתי עם חיים פוזנר שעובדי משרד הרווחה מכירים אותו.

ד"ר יצחק קדמן: שאלתי אותו, האם המשרד בנוי, ערוך להעביר כסף לחשבון נפרד.

ד"ר יצחק קדמן: ואני מצטט אותו, לא רציתי לעשות את זה עד עכשיו, אבל אתה הזכרת את משרד האוצר.

ד"ר יצחק קדמן: הוא אמר, אנחנו היינו ערוכים מזמן, מי שמתנגד לזה בכל תוקף, זה משרד האוצר.

ד"ר יצחק קדמן: יש לזה סיבה.

ד"ר יצחק קדמן: הוא רוצה להביא להקצנה את משבר הרשויות המקומיות, וכל נסיון לפתור חלקית את הבעיות, יחליש את המשבר שהוא מעוניין בו, במיצוי המשבר.

ד"ר יצחק קדמן: לכן שלא יספרו פה שמשרד האוצר מוכן לפתור את הבעייה, כי הוא לא מוכן לפתור את הבעיה.

מיכאל מלכיאור: בסדר, אבל הוא לא אמר.

יעקב מרגי: במנחמיה היה בחירות בשבוע שעבר, הוא היה כן מוכן לפתור את הבעיות של מנחמיה, 800 בעלי זכות הצבעה.

יצחק קדמן: יש מי שמתנגד להצעה.

מיכאל מלכיאור: בכל הנושא של פנימיות, הצענו את צביעת הכסף, ראינו מה האוצר עשה עם זה.

מיכאל מלכיאור: זה ברור.

מיכאל מלכיאור: נצטרך לקבל החלטות, אני רוצה להתייעץ גם עם חבריי.

אריק מולכו: אני קצין הנוער של משטרת לוד.

אריק מולכו: אני שומע את כולנו מדברים, ואנחנו פחות או יותר מדברים בקול אחד.

אריק מולכו: אמנם יש חילוקי דעות.

מיכאל מלכיאור: בתיאור, כולם דיברו בקול אחד.

אריק מולכו: על מנת שכולנו נבין עד כמה המצב חמור בלוד, ברשותכם יש לי סרט על תחנת סמים, קצר מאוד.

אריק מולכו: בו אנחנו רואים ילדים עם התיק על הגב, בתוך כספומט, מתפקדים כסוחרי סמים לכל דבר.

אריק מולכו: ברשותכם אני אפעיל את הסרט הזה.

בני רגב: זה במגזר הערבי.

אריק מולכו: כן, אז מה.

יעקב מרגי: אבל הם מוכרים לצפון תל אביב, הם מוכרים לכולם.

יוסי בוקר: אלה ילדים שסיימו בית ספר עם התיקים ישר לתחנת הסמים, הירואין וקוקאין, לא מריחואנה או משהו כזה.

אריק מולכו: מה שרואים עכשיו זו הטמנה של 90 גרם נטו של קוקאין.

אריק מולכו: אני מאמין אדוני ראש העיר, ש-90 גרם של קוקאין מכסה לך חלק מהתקציב שחסר לך.

בני רגב: אני שוקל לפתוח כספומט אצלי בלשכה, תוך כמה זמן אני אפתור את כל הבעיה של הגרעון.

אריק מולכו: רואים העברות מיד ליד, הסוואה, מתעסק עם הכלב, הטמנה נוספת.

ענבל גבריאלי: למה הם מטמינים את זה שם?

אריק מולכו: על מנת שהמשטרה לא תמצא את הסם הזה.

יוסי בוקר: אם המשטרה תתפוש, היא תתפוש רק חלק ולא את הכל.

ענבל גבריאלי: מי נותן להם את זה להטמין?

יוסי בוקר: בני המשפחה היותר מבוגרים.

יוסי בוקר: הם גם נעצרו בפרשייה הזאת.

יעקב מרגי: המצב הוא חירום.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נזמין לישיבת חירום בעוד שבוע, ננסה להגיע במשך השבוע לפתרון, ננסה לדבר עם הגורמים השונים.

מיכאל מלכיאור: ביום שני הבא, מזמינים את שר הרווחה, את שר הפנים לוועדה, יחד עם נציג משרד האוצר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו דורשים פתרון חירום, כמובן שצריך פתרון כולל לילדים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נרפה מהעניין.

מיכאל מלכיאור: דורשים תוך שבוע את פתרון החירום גם לקראת הקיץ.

מיכאל מלכיאור: עם כל הדברים ששמענו פה, זה היה הרבה יותר קשה מהתיאורים שיש בעיתונים.

מיכאל מלכיאור: לא נרפה.

מיכאל מלכיאור: זאת החלטה, אנחנו נדבר עם כל הגורמים הרלבנטיים.

יעקב מרגי: תודה לענבל על היוזמה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.