ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 407, 2005-03-15 11:30

טלב אלסאנע: בוקר טוב, רבותי, אני פותח את הישיבה.

טלב אלסאנע: זוהי ישיבה של ועדת המשנה לוועדה המשותפת של ועדת החינוך והתרבות וועדת הפנים ואיכות הסביבה, שמתמקדת בדיוניה בסוגיה של בתי הספר ומערכת החינוך בישובים הלא מוכרים בנגב.

טלב אלסאנע: נושא הדיון היום הוא המיקום שנקבע לגנים, לבתי ספר, במיוחד כשהולכים לפצל בתי ספר.

טלב אלסאנע: מי יציג בקצרה את הנושא של הדיון, ואני מבקש התייחסות, לאחר מכן, של הנציגים של משרדי הממשלה הרלוונטיים, וגם אחרי שאומר את דברי, אתן לחבר הכנסת ואסל טאהא להשלים ולנציגי התושבים שיתייחסו לסוגיה.

טלב אלסאנע: אחת הבעיות שהוועדה הזו מתיימרת לדון בהן ולנסות לתת להן מענה, היא הבעיה של מערכת החינוך בבתי הספר בישובים הלא מוכרים.

טלב אלסאנע: יש בערך 75,000 תושבים שנמצאים שם, קיימים, אבל הישובים שלהם לא מוכרים.

טלב אלסאנע: מדינת ישראל, על פי חובתה, על פי חוק חינוך חובה, הקימה מערכת בתי ספר, אבל החוק גם מחייב שבתי הספר יעמדו בתנאים סבירים.

טלב אלסאנע: וכאשר מקימים בית ספר ולא מחברים אותו לרשת חשמל או כבישי גישה, זו מציאות שמקשה על התלמידים, מקשה על המורים ולא בכדי תלמידים לא מגיעים לבתי הספר בעונת החורף.

טלב אלסאנע: התנאים הם מאד קשים.

טלב אלסאנע: הייתה לפני כן טענה שבתי הספר האלה אינם מורשים ואין אפשרות משפטית לחבר אותם, אולם לאחר מכן היה דיון במועצה הארצית בתיקון 40 בתמ"מ 4/14, ואז אושרו 16 מרכזי שירותים, ועל פי ההחלטה הזו, באותם מרכזי שירותים יש בתי ספר, בינתיים – אין במרכזי השירותים שום דבר פרט לבתי הספר.

טלב אלסאנע: בחלקם אושרו – מרכזי השירותים האלה הם: ביר הדאג' – יש נקודת ציון מוגדרת וזה אושר.

טלב אלסאנע: התוכנית במצב סטטוטורי מאושר.

טלב אלסאנע: אבו קרינאת, אל הואשלה, אבו כף, דריג'ת, כוחלה, אל אטרש – נווה דקלים – אלטורשאן, אלסייד, אלעזאזמה, אלאעסם א', אלאעסם ב', אבו קווידר – נווה מדבר – אלאמל, אלפורעה ותל ערד.

טלב אלסאנע: 16 מרכזי השירותים האלה הם מרכזים מאושרים על פי חוק.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, אנחנו לא מדברים על מציאות לא חוקית, אלא מציאות שהיא כן חוקית, כן מאושרת, ולמרות זאת, בתי הספר האלה אינם מחוברים, עד היום, לא לכבישי גישה ולא לרשת החשמל.

טלב אלסאנע: אנחנו לא מדברים על מאחזים בלתי חוקיים, אנחנו מדברים על בתי ספר, אנחנו מדברים על ילדים.

טלב אלסאנע: מדברים על תלמידים.

טלב אלסאנע: ובמציאות הקיימת, תלמידים סובלים, בלי שום סיבה, בלי שום הצדקה.

טלב אלסאנע: לאחרונה הועלתה הסוגיה של פיצול בתי ספר, ואנחנו היינו בסיור בנגב, וראינו, למשל, בתי ספר באלפורעה, באלאעסם ב' ובמקומות אחרים, שמספר הילדים בהם הוא מעל 800-900, ולכל הדעות זה מקשה מאד על ניהול בית ספר בגודל הזה, אבל מה שראינו לאחרונה – ודברי מופנים למשרד החינוך – שעושים פיצול פיקטיבי.

טלב אלסאנע: מעבירים חומה בתוך בית הספר, ומפרידים.

טלב אלסאנע: כאילו חומה התחילה להיות באופנה.

טלב אלסאנע: כל דבר פותרים אותו על ידי חומה.

טלב אלסאנע: וזה לא הולך להיות, דבר כזה.

טלב אלסאנע: אי אפשר היום, כשאתה מסיע – אתם מסיעים גם הרבה תלמידים, אני אבקש גם התייחסות לזה – אני מקבל כאן נתונים שליותר מ-450 קווי אוטובוס אתם אחראים מדי יום.

טלב אלסאנע: אלפי תלמידים אתם מסיעים.

טלב אלסאנע: וחס וחלילה תהיה תאונה – ואנחנו יודעים מה מצב התאונות ומה ההסתברות של תאונות כאלה – התוצאות יהיו קשות מאד.

טלב אלסאנע: השאלה הנשאלת היא, מדוע כשאתם מחליטים להקים בית ספר, אתם לא חושבים להקים אותו במרכז הריכוז, איפה שיש ריכוז אוכלוסייה גדול, ועל ידי זה מביאים את בית הספר לתלמידים, במקום להסיע את התלמידים לבית הספר.

טלב אלסאנע: וחוסכים הוצאות, עלויות, סכנות.

טלב אלסאנע: יכול להיות שתבואו ותגידו שזה שאנחנו מקימים בית ספר, אנחנו עושים את זה בישוב קבע.

טלב אלסאנע: אז א', יש בתי ספר, וזה לא הופך אותם לישובי קבע.

טלב אלסאנע: ואם יהיה פתרון בעתיד, אז אנחנו לא מדברים על בתי ספר שנמצאים במבנים שהם מבני קבע.

טלב אלסאנע: אלה מבנים שאפשר להעביר בהם גם אנשים ואפשר גם להעביר את המבנים.

טלב אלסאנע: אבל, בסופו של דבר, אנחנו מאמינים ששם יראו ישוב.

טלב אלסאנע: אנחנו מדברים על 16 מקומות שלגביהם יש החלטה להקמת ישובי-שירותים.

טלב אלסאנע: ולכן, אל"ף, מדוע לא מחברים את בתי הספר האלה לכבישי גישה וחשמל, כשאין מניעה משפטית.

טלב אלסאנע: בי"ת, כשמקימים ומפתחים בתי ספר, למה לא בוחרים את המקום שנמצא בתוך ריכוז האוכלוסייה, מתייעצים עם ועדי הורים, משתפים אותם, קובעים את המיקום המתאים גם לאוכלוסייה.

טלב אלסאנע: כי בסופו של דבר אלה הילדים שלהם.

טלב אלסאנע: אמנם משרד החינוך מקים בית ספר, אבל הילדים הם של האוכלוסייה.

טלב אלסאנע: מדוע לא מתייעצים עם האוכלוסייה איפה להקים בתי ספר.

טלב אלסאנע: הדבר השלישי הוא העניין של הגנים גילאי טרום-חובה, גילאי 3-4-5.

טלב אלסאנע: הרי הילדים האלה לא מוסעים באוטובוס.

טלב אלסאנע: מדוע לא לשקול להקים את הגנים האלה גם בשכונות?

ואסל טאהא: לא מסיעים אותם באוטובוסים?

טלב אלסאנע: קשה להסיע אותם בגיל שלוש עם ילדים מבוגרים.

טלב אלסאנע: אז לא מגיעים לגנים.

טלב אלסאנע: ואז מקימים גנים ואין ילדים.

טלב אלסאנע: איפה שיש ילדים אין גן, ואיפה שיש גן, אין ילדים.

טלב אלסאנע: ויש השקעה ואין תוצאה.

טלב אלסאנע: לכן, המדיניות הזאת היא פשוט בלתי סבירה.

טלב אלסאנע: אנחנו נבקש התייחסות לדברים.

טלב אלסאנע: אנחנו נבקש התייחסות מהגורמים הרלוונטיים, אם זה משרד התחבורה או מינהל החשמל לגבי עמדתם בעניין.

טלב אלסאנע: אני אתן רשות הדיבור לחבר הכנסת ואסל טאהא, ואחר כך לנציגי התושבים להעלות את הדברים שלהם, ואחר כך נשמע את התשובות והתגובות.

טלב אלסאנע: בבקשה.

ואסל טאהא: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע ובוקר טוב לכולם.

ואסל טאהא: הבעיה הזאת היא לא בעיה חדשה שנולדה לפני שבוע, חודש או שנה.

ואסל טאהא: זאת בעיה כרונית.

ואסל טאהא: בעיה כרונית שהתושבים בנגב סובלים ממנה.

ואסל טאהא: אני הייתי בסיור שם, ביקרתי בחלק מהמקומות שמנה אותם חברי, חבר הכנסת אלסאנע, ראיתי את בתי הספר, ראיתי את האופי שלהם, החיצוני, וגם ראיתי מה יש בתוך הבניינים האלה, וכנראה מי שמבקר את המקום הזה או השטח שבו בנויים בתי הספר, ודאי וודאי שיחשוב שאנחנו נמצאים מחוץ לגבולות מדינת ישראל.

ואסל טאהא: אני חשבתי אז שאני נמצא באיזשהו מקום מרוחק מהתרבות, מהציביליזציה הנאורה, מדמוקרטיה, ממדינה ליברלית שמעניקה זכויות לאזרחיה.

ואסל טאהא: שם שום דבר לא קורה.

ואסל טאהא: בתי ספר לא מחוברים לחשמל, עובדים על גנרטור שהוא לפעמים תקין, לפעמים לא תקין.

ואסל טאהא: לפעמים יש חשמל ולפעמים אין חשמל.

ואסל טאהא: לפעמים יש סולר ולפעמים אין סולר.

ואסל טאהא: אז מתרוצצים ממקום למקום כדי להפעיל את הגנרטור – אם הוא תקין.

ואסל טאהא: דבר שני, דרכי הגישה הן מסוכנות.

ואסל טאהא: לא רק בחורף, חבר הכנסת אלסאנע, גם בקיץ מסוכנים.

ואסל טאהא: אלו תלמידים.

ואסל טאהא: יש נחשים שנכנסים לבית הספר, מסכנים את חיי התלמידים.

ואסל טאהא: האבק סביב בית הספר.

ואסל טאהא: שום דבר.

ואסל טאהא: בית הספר הוא סתם חדרים בנויים, ואם רוצים להגן על בית הספר אז שמים חומה או גדר, ומבחוץ למראית עין כשאתה מסתכל, אתה תראה שאתה מול בית סוהר, בית מעצר או משהו כזה.

ואסל טאהא: אפילו האופי לא חינוכי.

ואסל טאהא: לכן אנחנו בוועדת הפנים העלינו את הנושא לפני כמה חודשים, לפני החורף, ותבענו לחבר את בתי הספר לדרכי גישה מתאימות, שיאפשרו לתלמידים להגיע בחורף – החורף גס, במיוחד בנגב.

ואסל טאהא: ועד עכשיו אנחנו רק קונים – או מוכרים לנו – הבטחות, לא מבצעים כלום, למרות שלזכותו של משרד החינוך אני חייב להגיד מילה טובה: משרד החינוך הוא כמעט המשרד הממשלתי היחידי שמנסה להגיש שירותים.

ואסל טאהא: הוא בונה את המבנים האלה, את בתי הספר ללא דרכי גישה, אבל הוא מתאמץ.

ואסל טאהא: אבל, גם המאמץ הזה לא מתאים.

ואסל טאהא: אנחנו מבקשים מכל משרדי הממשלה, ובמיוחד ממשרד החינוך, שילחץ.

ואסל טאהא: אלו התלמידים שלו, רבותי, אלו התלמידים של משרד החינוך, הוא חייב להגן עליהם בכל מקום.

ואסל טאהא: חייב לשרת אותם, חייב להגיש להם את השירותים ההולמים, המתאימים לחינוך ראוי.

ואסל טאהא: אם לא, התלמידים לא מקבלים, לא חינוך ראוי, לא מיקום ראוי ולא דרכי גישה ראויות, מה עוד שהכפרים שלהם לא מוכרים, אז הם יוענשו פעמיים?

ואסל טאהא: פעם כשלא מכירים בכפר שלהם ופעם שניה שהתלמידים לא יקבלו שירותים?

ואסל טאהא: זה לא יתכן.

ואסל טאהא: במדינה דמוקרטית-ליברלית זה לא יתכן.

ואסל טאהא: אנחנו כאן, בוועדה הזאת, זועקים את זעקתם של התלמידים האלה, את התושבים, את האבות – ההורים שלהם – שהם סובלים, מסיעים אותם ממקום למקום בכדי שילמדו, מה עוד שאני גם שומע ממה שהגיש חברי אלסאנע, שתלמידי הטרום-חובה לא לומדים, מפני שלא מסיעים אותם.

ואסל טאהא: אני לא רוצה להעלות את השאלה אם ההסעה תקנית או לא תקנית, אם המסיעים באמת הולכים לפי התקן של משרד החינוך או לא.

ואסל טאהא: גם את זה צריך לבדוק – כמה תלמידים דוחסים באוטובוס.

ואסל טאהא: מאה?

ואסל טאהא: שמונים?

ואסל טאהא: תשעים?

ואסל טאהא: לא יודע.

ואסל טאהא: לפי התקן או לא?

ואסל טאהא: אז, רבותי, בואו לא נחכה עד שיקרה שם אסון, וטוב שנטפל בזה שעה קודם.

ואסל טאהא: תודה.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת עסאם מח'ול, ואחר כך – חברת הכנסת סולדקין, את רוצה?

מרינה סולודקין: לא, תודה.

מרינה סולודקין: אני באתי רק ללמוד את הנושא.

טלב אלסאנע: אוקי.

טלב אלסאנע: אז חבר הכנסת מח'ול, בבקשה.

עסאם מח'ול: הנושא הזה הוא לא חדש.

עסאם מח'ול: אנחנו דשים בו כבר הרבה שנים.

עסאם מח'ול: זה מרגיז שכל שנה יש לנו שני דיונים בנושא הזה, ואנחנו באותו מצב.

עסאם מח'ול: אני חושב שכדי שהישיבה הזאת, הדיון הזה, יתנו את התוצאות שהם יכולים לתת, אנחנו חייבים ללחוץ ולהכריח את הגורמים האחראיים לפעול, ולשנות את המצב הזה.

עסאם מח'ול: מדובר עכשיו בתקופה של פיתוח הגליל ופיתוח הנגב.

עסאם מח'ול: שמעתם את החזון החדש בקשר לזה.

עסאם מח'ול: אני מתאר לעצמי שיש אנשים שמתכוונים למשהו מאד מאד מסוים, ויש צבע ולאום לפיתוח הנגב ופיתוח הגליל.

עסאם מח'ול: אבל אי אפשר לפתח, לא את הנגב, לא את הגליל, ולא את מדינת ישראל, בלי לפתור את הבעיות האלה.

עסאם מח'ול: הבעיה של תלמידים שלא יכולים לקבל חינוך בבית ספר ראוי לשמו, היא לא בעיה של התלמידים, היא בעיה של המדינה, היא בעיה של הממשלה, היא כתם על מצחה של הממשלה.

עסאם מח'ול: אי אפשר לבוא שנה אחרי שנה לכאן ולהגיד שאין דרך גישה, מכיוון שזה לא מוכר, אנחנו לא יכולים לבנות.

עסאם מח'ול: חובתה של המדינה – משרד החינוך עושה עבירה פלילית, עובר על החוק, כי הוא לא מספק את האופציה לכל תלמיד בגיל חינוך חובה, ללמוד.

עסאם מח'ול: אני חושב שזאת הבעיה.

עסאם מח'ול: והבעיה היא לא אצל התושבים הערביים בנגב, הבעיה היא במדיניות הזאת, שצריך לשנות אותה, עכשיו ומיד.

עסאם מח'ול: אני חושב שזה בלתי נסבל להמשיך ולשמוע – אולי נשמע עוד היום בישיבה הזאת – כמה מסובך לבנות.

עסאם מח'ול: מכיוון שמשרד החינוך יכול להחליט, לתקצב ולהגיד: אני רוצה בית ספר במקום מסוים, אבל משרד הפנים לא יכול לאשר מכיוון שהכפר בלתי מוכר, או מכיוון שלא מאשרים תוכניות.

טלב אלסאנע: יש כאן, חבר הכנסת מח'ול, אני נותן לך העתק, תוכנית מתאר מחוזית מחוז דרום.

טלב אלסאנע: זה תמ"מ 14/4, שינוי מס' 40, שמדבר על מבנים יבילים מלאים לשירותים חיוניים.

טלב אלסאנע: ובמסגרת שינוי מס' 40 הוחלט: המטרה היא לאפשר הקמתם של מבנים יבילים מלאים לשירותים חיוניים, כמפורט להלן: שירותי חינוך, הכוללים בתי ספר וגני ילדים, שירותי בריאות הכוללים מרפאות ותחנות טיפוליות בלבד, שירותי דת ושירותי ביטחון-פנים.

טלב אלסאנע: לגבי אותם מוסדות נקבע, כי משרד החינוך רשאי ליתן היתר בניה למבנה יביל ארעי, אם מתקיימים בו התנאים.

טלב אלסאנע: הקמת מבנה יביל תותר במקומות אשר נוקבו בנספח א'.

טלב אלסאנע: הנספח כולל 16 מרכזי שירותים שאני הקראתי, והבקשה להיתר תאושר על ידי משרד ממשלתי האחראי לאספקת שירותים.

טלב אלסאנע: אם זה חינוך, משרד החינוך, אם זה בריאות, משרד הבריאות, והוועדה המחוזית לתכנון ובניה מחוז דרום, מתחייבת לאשר את התוכניות האלה.

טלב אלסאנע: וזה כולל את ההתחייבות לחבר את אותם המבנים שדיברתי עליהם, גם לרשת החשמל ולכבישי גישה.

טלב אלסאנע: כל זה במסגרת החוק.

טלב אלסאנע: זאת אומרת: הטענה שהדבר הזה הוא בלתי אפשרי מבחינה חוקית, לפי התכנון של המועצה הארצית לתכנון ובניה, לא קיימת יותר.

טלב אלסאנע: מה שצריך לעשות הוא לפעול ולעשות.

טלב אלסאנע: הבסיס המשפטי, הבסיס החוקי, כבר קיים.

עסאם מח'ול: כן.

עסאם מח'ול: אני רוצה לחדד, בעניין הזה, את הסתירה הזאת בין זה שגם החוק מחייב, גם ההיגיון מחייב, גם הגישה האנושית מחייבת, ובכל זאת אתה לא יכול להשיג שום דבר בעניין הכפרים הבלתי מוכרים, אלא דרך בג"ץ.

עסאם מח'ול: אתה יכול להחליט שצריך מרפאה באיזש הו מקום, אבל אתה תלך לבג"ץ עשר פעמים, כדי להכריח את משרד הבריאות לבצע את התוכנית – שלו, לפעמים – או למשרד ממשלתי אחר.

עסאם מח'ול: אני חושב שיש כאן ניסיון להפוך את הסיפור הזה למשחק של חתול ועכבר.

עסאם מח'ול: כל הזמן לרוץ אחרי המטרה ולא להגיע אליה.

עסאם מח'ול: אני חושב שכדי להשיג את המטרה ולהגיע אליה, חשוב מאד מה שאנחנו יכולים לעשות ברמה הפרלמנטרית בכנסת, וחשוב עוד יותר שהתושבים, האזרחים, לא יחכו שזה ייפתר מאליו.

עסאם מח'ול: אתם חלק מהלחץ הזה כדי להוביל לפתרון של הבעיות האלו.

עסאם מח'ול: יש בידיכם כלים, כלים של מאבק ציבורי, כלים של שביתה, כלים של הפגנה, כלים של בג"ץ גם, אם יש צורך.

עסאם מח'ול: אבל אנחנו מתכוונים שהתושבים הנוגעים בדבר לא יחכו שאנחנו נעלה על בריקדות בעניין.

טלב אלסאנע: תודה רבה, חבר הכנסת מח'ול.

טלב אלסאנע: מר פיני קבלו, ממרכז השלטון המקומי, בבקשה.

פיני קבלו: אני באמת מזועזע.

פיני קבלו: לא שהנתונים חדשים לי, כי אני גם מסתובב, אבל אני חושב שאני לא רואה כיצד אפשר לקיים מערכת חינוכית כאשר אין דרכי גישה או חיבור חשמל וגנרטור.

פיני קבלו: אני מכיר את זה כראש רשות.

פיני קבלו: אני חושב שמה שצריך לעשות כאן, מאחר שאנחנו יודעים את מצבן של הרשויות המקומיות, וגם את הנושא של תקציב פיתוח שבא בעצם לענות על הצרכים האלה – אצלנו במשך השנתיים האחרונות תקציב פיתוח כמעט לא קיים.

פיני קבלו: השנה הבטיחו 500 מיליון שקל – וזה מעט מאד ל-260 רשויות.

פיני קבלו: מה שצריך כאן לעשות – אני מכיר את משרד החינוך ואת מפעל הפיס.

פיני קבלו: כשהם בונים מבני חינוך, יש דברים שהם לא נוגעים בהם.

פיני קבלו: אני, למשל בניתי קריית חינוך ובמשך חצי שנה לא יכולתי לחבר אותה לחשמל, כי את החיבור של החשמל הם מטילים על הרשות המקומית, ובדרך כלל לרשות המקומית אין את הכספים.

פיני קבלו: לכן, אני חושב שאם משרד החינוך בונה מבנה, הוא צריך לסיים אותו גם בדרכי גישה וגם בחיבור החשמל.

פיני קבלו: והנושא הזה במשרד החינוך לא מובן לי.

פיני קבלו: לא מובן לי מכמה סיבות.

פיני קבלו: ניקח דוגמה הפוכה, למשל.

פיני קבלו: במקום שיש חשמל – ואצלי היה מקרה שהיה כבל חשמל ששלושים שנה עמד שם, אבל פתאום הגיע מפקח מטעם משרד החינוך בנושא בטיחות, וקבע שהכבל, אסור לו להיות מעל בית הספר, ואם אתה לא תטמון אותו, בסוף השנה הם מבטלים לך את מספר הרישום של בית הספר.

פיני קבלו: אז משרד החינוך בא ומייעץ לך איפה לשים אותו, אבל הוא לא נותן לך על זה כסף.

פיני קבלו: כי הוא אומר לך – מכספך אתה צריך להסיר את הכבל.

פיני קבלו: אותו דבר גם בחיבור חשמל.

פיני קבלו: אותו דבר גם בתי ספר שגדלו, ואתה צריך לחבר להם טרנספו, שזה עולה 150-200 אלף שקל.

פיני קבלו: הם מטילים את זה על הרשות, שהיא תתגבר את החשמל בתוך בית הספר, למרות שבמשך שלוש וארבע שנים כל קיץ נופל החשמל פעמיים-שלוש ביום.

פיני קבלו: לכן, אני חושב שמשרד החינוך צריך לשנות את הגישה.

פיני קבלו: אתה בונה מבנה – תסיים אותו.

פיני קבלו: אי אפשר שאתה בונה מבנה ולא נותן לו דרכי גישה לאוטובוסים ולחניות.

פיני קבלו: וזה קורה בכל מקום.

פיני קבלו: לא רק בכפרים.

פיני קבלו: זה קורה גם אצלי בעיר.

פיני קבלו: אני אמרתי: סיימתי קריית חינוך.

פיני קבלו: חצי שנה לא היה לי כסף לחבר את החשמל, ורק עכשיו – אחרי שנתיים – אנחנו מתחילים לחבר דרכי גישה לחניות, איך להוריד את התלמידים.

פיני קבלו: לכן, מי שבונה צריך לעשות פרוייקט מושלם, מובנה, ואותו צריך לחייב ולא להשאיר את זה בין הכסאות, שייפול בין הרשויות האחרות.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: סאלם לוגילי, ועד הורים, אלאעסם ב'.

סאלם לוגילי: בוקר טוב לכולם, לכולם, ליושב ראש הוועדה ולחברי הוועדה.

סאלם לוגילי: שמעתי כל מיני דברים שמראים שאנשים באמת מבינים את המצב ויודעים באיזה בעיות אנחנו נמצאים, אבל אני בא היום להציג את זה כאחד שחי בתוך המערכת, ואחד שעובר אותה יום יום, ואחד שחווה את זה על בשרו לפני שהיה אב, והיום הוא אב ורואה את הילדים חווים את זה על בשרם.

סאלם לוגילי: אל"ף, מצב בתי הספר בכפרים הלא מוכרים, הוא מתחת לכל ביקורת.

סאלם לוגילי: נכון שיש לנו רשות שמנסה ורוצה לעזור ולקדם.

סאלם לוגילי: יושב כאן היום חבר – מר חנן אפוטה, מנהל הרשות – הוא רוצה לקדם דברים, אבל נתקל בכל מיני חסמים.

סאלם לוגילי: אנחנו סובלים בתוך בתי הספר מבחינה בטיחותית.

סאלם לוגילי: בטיחות לילדים.

סאלם לוגילי: זה מתחת לכל ביקורת.

סאלם לוגילי: לאחרונה היה שם ביקור של חברי הוועדה וחבר הכנסת טלב אלסאנע בכניסה לבית הספר שאני יושב ראש ועד ההורים שלו.

סאלם לוגילי: שם יש לנו כניסה של בית ספר באורך איזה 150 מ'.

סאלם לוגילי: הכניסה הזאת, מעל חמישים שנה היא כניסה ציבורית שמשמשת בית ספר, משמשת מרפאה אזורית שנותנת טיפול לכ-7000 תושבים.

סאלם לוגילי: משום מה החליטה המנהלת ביום אחד, שאת השטח הזה, הכניסה הזאת, הם מעבירים לאדם מסוים שהם באו אתו להסדר, ולא מתייחסים לאוכלוסייה.

סאלם לוגילי: אין לי טענות כלפי האיש הזה, ספציפית, אבל יש לי טענות כלפי הממסד הזה ויש לי טענות כלפי המנהלת, כלפי מנהל מקרקעי ישראל: האם לא ידעתם שיש בית ספר?

סאלם לוגילי: ידעו.

סאלם לוגילי: האם לא ידעתם שיש מרפאה?

סאלם לוגילי: ידעו.

סאלם לוגילי: טוב שיש נציג שלהם שייתן תשובות.

סאלם לוגילי: האם לא ידעתם שיש שם אוכלוסייה שצריכה כניסה לשם?

סאלם לוגילי: הבעיה הזאת קיימת מעל שנה.

סאלם לוגילי: עשינו סיורים, עשינו פגישות, שלחנו מכתבים, איימנו בתחילת השנה בשביתות, הבטיחו לנו 15 יום, 45 יום, אדון יעקב כץ כל פעם "מטפל בזה".

סאלם לוגילי: לצערי, הטיפול שלנו, או מה שצריך להיות, זה רק להשבית את התלמידים.

סאלם לוגילי: זו הדרך שאנחנו יכולים להשפיע.

סאלם לוגילי: אבל האם זו התשובה?

סאלם לוגילי: האם זו התשובה?

סאלם לוגילי: הכניסה הזאת דומה לכל הכניסות של בתי הספר: גישה אין, החליטו במשרד החינוך או ברשות החינוך או משום מה, במנהל שם, שביום גשם אין לימודים במגזר הבדואי.

סאלם לוגילי: לא צריך להיות.

סאלם לוגילי: מיותר.

סאלם לוגילי: מצב ההישגים שלנו מעל ומעבר.

סאלם לוגילי: אנחנו הכי דומים במדינה בהישגים.

סאלם לוגילי: והמציאות, הפוכה לגמרי.

סאלם לוגילי: יש לנו בעיה בתוך הכפרים: מיקום בתי הספר.

סאלם לוגילי: כשמגיע בית ספר לריבוי של 1200 תלמידים, החוק אומר שצריך לפצל אותו.

סאלם לוגילי: בא איש מסוים של מערכת חינוך, מחליט החלטה שבית הספר הזה מפוצל על ידי גדר באמצע.

סאלם לוגילי: שני בתי ספר.

סאלם לוגילי: החליט החכם והגאון: זה הפתרון.

סאלם לוגילי: זו המציאות.

סאלם לוגילי: זו המציאות בבית ספר בישראל.

קריאות: - -

סאלם לוגילי: זו המציאות.

סאלם לוגילי: כרגע, כשחברי מדבר, אם הוא מכחיש את המציאות הזאת אני מזמין אותו, ואני אתווכח.

סאלם לוגילי: מחליטים: גדר באמצע, שני בתי ספר.

סאלם לוגילי: מי נותן לזה יד?

סאלם לוגילי: נותן לזה יד בעיקר המנהל, המנהלת יש לה בעיה בקרקעות, להציב מקומות.

עסאם מח'ול: גדרות זה במודה, עכשיו.

סאלם לוגילי: יפה.

סאלם לוגילי: גדרות במודה.

סאלם לוגילי: ועוד מה?

סאלם לוגילי: הן גדרות שלא עוצרות שום תלמיד, ולא מונעות את התלמידים מלעבור לבית הספר השני.

סאלם לוגילי: יש מנהל כאן שעומד מעבר לגדר והוא צריך לדבר עם המנהל השני והתלמידים.

סאלם לוגילי: אין אחרת.

סאלם לוגילי: זה אחד.

סאלם לוגילי: שתיים, ממשיכים להסיע את התלמידים לאותו מקום.

סאלם לוגילי: ממשיכים להסיע.

סאלם לוגילי: פעם הסיעו 1200, עכשיו הם צריכים להסיע עוד 100, עוד 200, לפי הריבוי הטבעי.

סאלם לוגילי: ואני בא לרשות החינוך, ואני צריך שם כיתה נוספת, מנהל הרשות אומר לי: אין לי תקציב.

סאלם לוגילי: אני מאמין לו, ואני מקבל את הגרסה שלו.

סאלם לוגילי: אבל איך זה מתבצע כשאתה קובע לי בית ספר כאן, אתה ממשיך להשקיע 30 עד 40 מיליון שקל על הסעות תלמידים מהמקומות שלהם, כאשר אתה בנקודה אחת מעלה יום יום 700-800 תלמידים ואתה מוביל אותם 5-6 ק"מ.

סאלם לוגילי: אתה חוצה מסילת ברזל שבעתיד היא צריכה להיות רכבת – זה החזון של ראש הממשלה וכל המתכננים – שתגיע לדימונה, אתה חוצה אותה כל יום עם 10-12 אוטובוסים, והמסילה לא מרומזרת.

סאלם לוגילי: מסילה שאין בה מחסום, כלום.

עסאם מח'ול: איזה גילאים הילדים?

סאלם לוגילי: מטרום חובה – שבכלל לא מגיעים לבית הספר – ואם צריך לשלוח אותם לטרום חובה, צריך לצרף אותם לתלמידים המבוגרים.

סאלם לוגילי: למה?

סאלם לוגילי: כי אין הסעות.

סאלם לוגילי: לא מגיעים להם הסעות, הם צריכים להישאר בבית.

עסאם מח'ול: זה גם לא חוקי.

סאלם לוגילי: יפה.

סאלם לוגילי: שלוש, באותם ימי גשם שהזכרתי לפני זה, אין דרכי גישה למקומות האלה, לכפרים.

סאלם לוגילי: התלמיד לא צריך להגיע לבית הספר.

סאלם לוגילי: הוא צריך ללכת לשחק בחוץ.

טלב אלסאנע: בקשר לעניין הפיצול של בית הספר – אתם פניתם למשרד החינוך?

טלב אלסאנע: הצעתם לו אלטרנטיבה?

טלב אלסאנע: כלומר, במקום להפריד על ידי גדר, להקים בית ספר במקום אחר ולחסוך הסעות ואת כל הסיפורים והסכנות?

סאלם לוגילי: כן.

סאלם לוגילי: אני פניתי, רשות ה - - - למשרד החינוך, בבקשה להציב את בית הספר שהולך היום לפיצול במקום המתאים.

סאלם לוגילי: הצענו שטח, הצענו כמה מקומות שמוסכמים על האוכלוסייה.

סאלם לוגילי: אנחנו מדברים על בית ספר ספציפי, אלאעסם ב', שאנחנו רוצים את הפיצול שלו במקום שייתן שירותים וייתן מענה לתלמידים.

סאלם לוגילי: התלמיד לא צריך בבוקר לנסוע 40 דקות עד שהוא מגיע לבית ספר.

סאלם לוגילי: לא צריך לנסוע 8-9-10 ק"מ עד שהוא מגיע.

סאלם לוגילי: לא צריך להגיע בסוף יום, בשלוש וחצי, הביתה, כשהוא מסיים בשתיים.

טלב אלסאנע: בישובים הלא-מוכרים, בית הספר הוא המוסד הציבורי היחיד שיש בישוב.

סאלם לוגילי: כן, זה המוסד היחידי.

סאלם לוגילי: אין מוסדות אחרים.

סאלם לוגילי: פניתי לחברי מר חנן אפוטה, הוא אמר שהוא מוכן לבוא ולשבת עם ההורים ולהציב את בית הספר במקום הנכון, במקום שייתן מענה לדברים האלה, ובאמת תהיה אווירה של לימודים ולא אווירה של הסעות ונסיעות, ושל חציית כבישים מהירים – מי כמוכם יודע על איזה כבישים אנחנו מדברים בין באר שבע לדימונה – אני לא מדבר על אותה רמת הבטיחות שחבר הכנסת מח'ול מתייחס אליה לגבי מספר התלמידים וכל הנושא הזה.

סאלם לוגילי: אני אומר לכם: כמו שהתפלאתם כשאמרתי שבית ספר מפצלים על ידי גדר, זה יותר גרוע בתנאים שלנו שם.

ואסל טאהא: הוסיפו עוד מנהל.

סאלם לוגילי: הוסיפו עוד מנהל.

סאלם לוגילי: אני שוב חוזר על דברי לגבי בית הספר שיו"ר הוועדה שאל: אנחנו הצענו בית ספר.

סאלם לוגילי: הבאנו רשימת נתונים עבור משרד החינוך, עבור רשות החינוך.

סאלם לוגילי: אנחנו מדברים על 780 תלמידים שמוסעים יום יום, ולצערי אנחנו ממתינים לתשובה מעל שלושה חודשים.

סאלם לוגילי: התשובה שאני קיבלתי היא שהם ממתינים להקצאת קרקע מהמנהלת.

סאלם לוגילי: אני מתפלא, ואני שואל: מה ההתמהמהות הזאת, שממתינים להקצאת קרקע?

סאלם לוגילי: האם אנחנו צריכים ליפול כאן בין הכסאות?

סאלם לוגילי: בין רשות החינוך, למנהלת, למשרד הפנים, ואני לא יודע לאיזה עוד בירוקרטיה שנמצאת באמצע?

סאלם לוגילי: האם זו התשובה?

סאלם לוגילי: האם התלמידים שסבלו כל כך הרבה שנים – שאני סבלתי את זה בעצמי כשהייתי בבית ספר, האם צריך הילד שלי לסבול את זה?

סאלם לוגילי: בכלל לא.

סאלם לוגילי: אני הייתי נוכח בשנה שעברה בוועדה כאן, לגבי דרכי גישה.

סאלם לוגילי: ישבנו, היו סיכומים, כלום לא התקדם.

סאלם לוגילי: לא לגבי כניסות, לא לגבי חיבור בתי ספר לחשמל, ואני אסכם את דברי בכמה דברים: נראה לי שאנחנו צריכים להמשיך לסבול ללא כיתות לימוד הולמות, נראה לי שאנחנו צריכים להמשיך ללמוד עם 42 תלמידים בחלק מהכיתות – שזו עובדה קיימת – נראה לי שאנחנו צריכים להמשיך ללמוד כשחלק מהתלמידים הם שלושה תלמידים על אותו שולחן, עם כסאות שאני לא אתחיל להגיד לכם שאי אפשר לשבת עליהם, עם אמצעי הסברה שאינם אמצעים מחוסר תקציב.

סאלם לוגילי: האם זו המציאות שאנחנו צריכים לחיות בה?

סאלם לוגילי: אם זה מקובל וזה ראוי במדינה דמוקרטית, אני מבקש שתמשיך.

סאלם לוגילי: אבל את המאבק שלנו אנחנו נמשיך ונעלה אותו עד למעלה, ולא נפסיק.

סאלם לוגילי: אפילו שזה יגיע לשביתה של קרוב ל-12,000 תלמיד, אנחנו נעשה את זה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: סלמאן מוחמד.

סלמאן מוחמד: ברשות

סלמאן מוחמד: כם, אני רוצה להתייחס לעניין של גני הילדים טרום חובה ומצב בתי הספר תוך כדי הלמידה, במשך היום.

סלמאן מוחמד: אני לא יודע משום מה היום מקימים גני טרום חובה בתוך בתי הספר, מדוע הם לא מקימים אותם מחוץ לבתי הספר, במקומות שהיו נגישים מהתלמידים עצמם.

סלמאן מוחמד: ההורים לא לוקחים את הילדים שלהם לגנים, אז הילדים הקטנים נוסעים באוטובוסים כל יום, כשהם עמוסים עד 70-80 תלמידים בכל אוטובוס.

סלמאן מוחמד: הם ילדים קטנים שבדרך כלל הולכים לבד, בלי משגיחים.

סלמאן מוחמד: אם מקימים גנים של טרום חובה, מדוע הם לא מקימים את הגנים הללו מחוץ לבתי הספר?

סלמאן מוחמד: בעניין בתי הספר, רציתי גם להפנות שאלה לחנן אפוטה.

סלמאן מוחמד: מדוע בבתי הספר הללו אין בחורף חימום ובקיץ קירור?

סלמאן מוחמד: בתקופת הקיץ המבנים היבילים האלו מגיעים לטמפרטורה כל כך גבוהה, וההפך בחורף.

סלמאן מוחמד: אז כל המצב העגום הזה – התייחסו פה גם לנסיעות – אז נראה לי שכל המסע הזה, לצאת לחינוך בישובים הללו, מביא כל ילד לקלל את עצמו אלף פעם כשהוא קם בבוקר.

סלמאן מוחמד: למה לא לשפר את המצב הזה כך שהוא יאפשר שהילדים האלו ילמדו בצורה יותר נכונה?

סלמאן מוחמד: ומה זה פוגע במדינה?

סלמאן מוחמד: מה זה פוגע במנהלת?

סלמאן מוחמד: מה זה פוגע ברשות החינוך?

סלמאן מוחמד: מדוע צריך לתת לילדים האלו לסבול ולסבול ולסבול ולסבול עד הסוף?

סלמאן מוחמד: העניין הזה לא עולה היום, הוא עלה כבר בשנים קודמות.

סלמאן מוחמד: וזה פשוט לא מטופל.

סלמאן מוחמד: שמים להם שם מאווררים שמחממים ולא מקררים, אז מה עשינו בתקופת הקיץ?

סלמאן מוחמד: ומה המצב בתקופת החורף?

סלמאן מוחמד: עד מתי העניין הזה ימשיך?

סלמאן מוחמד: יש לנו פה מחדל, צריך מישהו שיבוא ויגיד: אני אחראי על המחדל הזה, וצריך לתקן אותו.

סלמאן מוחמד: תודה רבה.

טלב אלסאנע: תודה רבה, מר אפוטה מרשות החינוך.

חנן אפוטה: שלום, אני מנהל הרשות.

חנן אפוטה: שמעתי פה קצת ביקורת על בתי הספר, ואני מופתע קצת מחברי הכנסת, שאני מזמין אותם לעשות סיבוב בבתי הספר ולראות אותם.

חנן אפוטה: בתי הספר ברמה תחזוקתית סבירה וטובה.

חנן אפוטה: לגבי חימום וקירור – בכל בית ספר, דרך אגב - - -

ואסל טאהא: סליחה, איך אתה מגדיר סבירה?

חנן אפוטה: סבירה זה שאפשר ללמוד.

חנן אפוטה: תלמידים מגיעים להישגים לימודיים טובים.

חנן אפוטה: אני לא אומר שזה האידיאלי, אבל בואו לא נעשה הכל שחור.

טלב אלסאנע: בית ספר זה לא רק הבניין.

טלב אלסאנע: בית ספר כולל את כביש הגישה אליו.

טלב אלסאנע: בית ספר כולל את כל הדברים מסביב.

טלב אלסאנע: איך אפשר להגיע, כל העניין של האוטובוסים – בית ספר זה לא רק הכתה.

ואסל טאהא: חדרים נלווים.

חנן אפוטה: כל משרד, שיעשה את העבודה שלו.

חנן אפוטה: משרד החינוך ממונה על חינוך הילדים בתוך בתי הספר.

חנן אפוטה: אם יתנו לי תקציבים לבנות כבישים, גשרים – נעשה את זה.

חנן אפוטה: אבל זה לא התפקיד שלנו, של משרד החינוך, לבנות גשרים, שבילים וכניסות.

חנן אפוטה: אנחנו ממונים על החינוך בתוך בתי הספר.

טלב אלסאנע: אמרנו בישיבות קודמות, ואני רוצה למקד את העניין: תמיד יש מומחיות לגלגל אחריות לאחרים.

חנן אפוטה: חס ושלום.

טלב אלסאנע: משרד החינוך יגלגל את האחריות למשרד התחבורה, משרד התחבורה יגלגל לחברת החשמל והתלמידים יסבלו.

טלב אלסאנע: אנחנו לא ניתן לאף אחד לגלגל את האחריות.

חנן אפוטה: זה ברור.

טלב אלסאנע: תקשיב.

טלב אלסאנע: בישיבות הקודמות ובסיורים הקודמים משרד הפנים הודיע לך בצורה מפורשת – היית נוכח - - -

חנן אפוטה: כן.

טלב אלסאנע: שברגע שמשרד החינוך יגיש תוכניות לגבי בתי הספר, הוא יאשר אותן.

טלב אלסאנע: משרד התחבורה אמר שאם תהיה תוכנית מאושרת, הוא יפעל.

טלב אלסאנע: וזה גם מה שאמר לנו שר התחבורה.

טלב אלסאנע: כלומר: נפגשנו גם עם שרים אחרים.

טלב אלסאנע: אז השאלה הנשאלת – אחר כך תגיב לשאר הטענות – מה התקדם בתחום הזה?

חנן אפוטה: בתחום הזה נכון לעכשיו עובדים בשטח, יש מהנדסים, יש מודדים שנכנסו מטעם המועצה האזורית אבו-בסמה , דרך מהנדס הרשות של אבו-בסמה ויש התקדמות די רצינית בנושא הזה.

טלב אלסאנע: באיזה בתי ספר?

חנן אפוטה: בכל בתי הספר.

טלב אלסאנע: סליחה, אל תגיד לי בכל בתי הספר, תגיד לי באיזה בתי ספר בדיוק.

חנן אפוטה: אנחנו מתייחסים לכל 19 בתי הספר.

טלב אלסאנע: כלומר המתכננים התחילו לפעול כבר ב-16 בתי ספר?

חנן אפוטה: 19 בתי ספר, אני מתקן.

חנן אפוטה: 19 בתי ספר.

חנן אפוטה: יש לנו בתי ספר שפוצלו, יש בית ספר אחד נוסף, יש לנו 19 בתי ספר ואנחנו נכנסים לכולם כמקשה אחת.

טלב אלסאנע: תוך כמה זמן התוכניות?

טלב אלסאנע: הערכה?

חנן אפוטה: אני מאמין שרוסו פה, מאבו-בסמה, יענה.

חנן אפוטה: יש כבר הצעות מחיר, יש כבר מודדים שהיו בשטח, זה כמו הגשת היתרי בניה, ואני מתאר לעצמי שזה תהליך שיהיה כמה שיותר מהיר.

חנן אפוטה: יש לנו כבר הבטחה ממשרד הפנים שיעזור לנו בנושא הזה, בוועדות, ברגע שזה יאושר.

חנן אפוטה: אנחנו כבר יצאנו לדרך, מהבחינה הזאת.

טלב אלסאנע: יש התייחסות לשאר הטענות לגבי הפיצול, לגבי הגנים, לגבי ההסעות?

חנן אפוטה: בהחלט.

חנן אפוטה: לגבי הפיצול בבתי הספר באלאעסם ב' ואלפורעה, היוזמה לפיצול הייתה של משרד החינוך יחד עם ההורים.

חנן אפוטה: אנחנו כבר בתחילת השנה פנינו למנהלת – משרד החינוך הוא לא בעל הקרקעות, צריך לדעת – פנינו למנהלת - - -

טלב אלסאנע: אל מי במנהלת פניתם?

חנן אפוטה: אדון כץ.

חנן אפוטה: הפנינו לו מכתב רשמי, אחרי שהנהלת מחוז דרום של משרד החינוך החליטה - - -

טלב אלסאנע: עטיה, אתה מודע לפניה הזו?

עטיה אבו עסא: אני מודע, כן.

טלב אלסאנע: אני לא רוצה שהמנהלת תשלח לנו מישהו שלא יכול לתת לנו תשובות.

עטיה אבו עסא: לא, לא.

עטיה אבו עסא: אני אתן תשובות.

טלב אלסאנע: אוקי, בסדר.

חנן אפוטה: אמרנו להם גם את הבקשות שלנו, שאנחנו מבקשים – אחרי שיחה עם יושב ראש ועד ההורים של בית ספר אלאעסם ב' – אנחנו יודעים איפה הריכוזים הגדולים שהתלמידים מוסעים מהם, גם אנחנו לא רוצים להסיע תלמידים - - -

טלב אלסאנע: יפה.

חנן אפוטה: אני לא ישן בבוקר ולא ישן אחר הצהרים כשאני מסיע 17,000 תלמידים, גם אני מודע לזה.

חנן אפוטה: אנחנו רוצים לבנות את בתי הספר איפה שהמנהלת איתרה לנו את השטח, שנוכל להקים אותם.

חנן אפוטה: גם אני לא כל כך שמח לפצל בתי ספר.

עסאם מח'ול: איפה שהתלמידים ישנים.

טלב אלסאנע: הדברים שהוא אומר חשובים, עסאם.

חנן אפוטה: נכון, אבל אני לא בעל הקרקע.

טלב אלסאנע: על מנת למקד את העניין: העמדה של משרד החינוך מתיישבת עם העמדה של ועד ההורים, שבית הספר יוקם איפה שהאוכלוסייה נמצאת.

חנן אפוטה: בהחלט, בהחלט.

טלב אלסאנע: על מנת שהדברים יהיו ברורים: הבעיה נמצאת אצל המנהלת, שרוצה להכתיב למשרד החינוך איפה הוא יקים את בית הספר, על ידי זה שהיא קובעת לו איפה היא תקצה לו את השטח.

טלב אלסאנע: זו הבעיה?

חנן אפוטה: משרד החינוך יתקצב את פיצול בית הספר, ופיצול בית הספר – אנחנו נבנה אותו.

חנן אפוטה: יתנו לנו שטח, נעשה אותו למופת.

חנן אפוטה: אנחנו נדע להקים את בית הספר.

חנן אפוטה: ברגע שיתנו לי את הקרקע ויש לי את ההיתרים והאישורים, אנחנו נטפל בבית הספר.

חנן אפוטה: גם לי אין עניין – ולמשרד החינוך אין עניין – להסיע 700-800 תלמידים כל יום.

חנן אפוטה: זה חוסך לי הרבה כסף, זה חוסך לי מלווים, זה חוסך לי הרבה דברים.

חנן אפוטה: גם אני דואג לתלמידים, לא פחות מההורים.

חנן אפוטה: הדאגה שלנו היא לא פחות.

ואסל טאהא: מה החוכמה לבנות גדר?

חנן אפוטה: שניה, זו לא גדר, סליחה.

חנן אפוטה: לפני שמדברים בואו לבתי הספר, ותראו אותם.

חנן אפוטה: בתי הספר פוצלו בכורח המציאות.

חנן אפוטה: לגבי בית הספר אלעזאזמה, רצינו לבנות את בית הספר רחוק מהמקום.

חנן אפוטה: פשוט מאד, האוכלוסייה שם קרובה לרמת חובב, יש קשת שמשרד הבריאות אסר לבנות בתי ספר בקרבה, מצאנו שטח, ההורים התנגדו להקים את בית הספר בשטח שהיה קרוב לשגב שלום, הנושא הזה נמשך נמשך, בסוף - - -

עסאם מח'ול: הציעו שטח אחר, ההורים.

חנן אפוטה: משרד הבריאות לא אישר את זה, משרד הפנים לא אישר את זה, לא הייתה ברירה, פיצלנו את בית הספר במקום – לבקשת ההורים, דרך אגב, בהסכמת ההורים.

חנן אפוטה: ואלה שני בתי ספר שמתפקדים לחלוטין בצורה מצוינת.

חנן אפוטה: דרך אגב, הפיצול ליד בית הספר לא עולה פחות מפיצול בשטח אחר.

חנן אפוטה: המבנים שם יבילים, נפתחות כיתות חדשות שאנחנו בונים, יש שירותים ברמה – זה לא נותן לי חיסכון שאני מפצל את בית הספר הן במקום או במקום אחר.

חנן אפוטה: אני בונה ספריה, אני בונה את חדר המחשבים, אני צריך להוסיף לאדון מאלאעסם ב' שקצת מתלונן ולא בצדק: נכון שהכיתות הן לא זה, אבל בתי הספר חוברו לאינטרנט אלחוטי שעולה הון תועפות – וחבר הכנסת טלב אלסאנע היה שם - - -

טלב אלסאנע: כן, ראיתי.

חנן אפוטה: היה.

חנן אפוטה: ויש לנו כוונה לחבר את כל 19 בתי הספר לאינטרנט האלחוטי וזה לא פשוט.

חנן אפוטה: זו מערכת לוויינים.

חנן אפוטה: אלה דברים שגם צריך להגיד אותם.

חנן אפוטה: לא להגיד שהכל שחור.

חנן אפוטה: דרך אגב, בכל בית ספר יש שני גנרטורים.

חנן אפוטה: לעולם לא נתקע בית ספר בלי סולר ובלי חשמל.

עסאם מח'ול: לא, השאלה היא אחרת, אם תרשה לי.

עסאם מח'ול: יש מצב שהוא בלתי חוקי.

עסאם מח'ול: הוא עבירה על החוק הישראלי.

עסאם מח'ול: אפשר לפתור את זה או אפשר לא לפתור את זה.

עסאם מח'ול: אבל לפתור את זה על ידי גדר, זה נראה לי התחכמות.

עסאם מח'ול: ואני לא יודע, אבל אני חשבתי שהוא מעליל עליכם.

חנן אפוטה: - -

טלב אלסאנע: עסאם, סליחה.

טלב אלסאנע: יש היום בתי ספר שהולכים לפצל אותם.

טלב אלסאנע: אנחנו לא רוצים שמה שקרה יחזור על עצמו, הפיצול של הפרדה דרך גדר.

טלב אלסאנע: הדבר הזה בשום פנים ואופן אסור שיחזור על עצמו.

טלב אלסאנע: זה אל"ף.

טלב אלסאנע: בי"ת, הפיצול צריך להיות בשיתוף פעולה עם ועדי ההורים כי אלה הילדים שלהם.

טלב אלסאנע: זה צריך להיות העיקרון המנחה.

חנן אפוטה: והמנהלת.

חנן אפוטה: המנהלת היא בעלת הקרקע, רבותי.

חנן אפוטה: אני לא בעל הקרקע.

טלב אלסאנע: מי שאחראי על מערכת החינוך זה משרד החינוך.

טלב אלסאנע: ומי שצריך לספק את החינוך בתנאים סבירים ונגישות לתלמידים, זה משרד החינוך.

חנן אפוטה: מקובל.

טלב אלסאנע: אם אתם, משרד החינוך, רוצים להעביר את החינוך לניהול של המנהלת, שיודיעו לנו: אנחנו מתפטרים, והמנהלת מנהלת את החינוך במגזר הבדואי, ואנחנו יודעים מי הכתובת.

טלב אלסאנע: - - -

חנן אפוטה: - -.

חנן אפוטה: אני גם לא רוצה להיות עבריין.

טלב אלסאנע: אבל כל עוד שאתם אחראים על מערכת החינוך, לא לתרץ את זה במנהלת.

טלב אלסאנע: המנהלת תבצע מה שאתם רוצים.

טלב אלסאנע: המנהלת תיתן לכם שטח איפה שאתם רוצים.

טלב אלסאנע: המנהלת תקצה שטח.

טלב אלסאנע: זה שטח של מדינת ישראל, לא של המנהל ולא של יעקב כץ.

טלב אלסאנע: ולכן, אתם תכתיבו איפה יקצו לכם השטח, ולא הם יכתיבו לכם איפה תקימו את בתי הספר.

חנן אפוטה: הם יודעים את זה, הם קיבלו את האזורים שאנחנו ביקשנו במכתב, הם יודעים איפה אנחנו מבקשים אותם.

טלב אלסאנע: אוקי.

חנן אפוטה: לגבי גני הילדים: גני הילדים נמצאים בתוך מתחמי בתי הספר לפי החלטת תב"ע 40.

חנן אפוטה: יש שם 96 גנים, מתוכם 46 גנים טרום חובה – אמרו שילדי טרום חובה לא מגיעים – יש 46 גנים טרום חובה.

חנן אפוטה: אז גם ילדים בני 3-4 מגיעים אלינו, וכל ילד שרוצה לבוא לגן, יש לו מקום.

סלמאן מחמד: אני לא אמרתי לא מגיעים.

טלב אלסאנע: אבל מר אפוטה, חנן, אתה אמרת שיש בגילאי 3-4 שישים גנים?

חנן אפוטה: 96 גנים יש לנו, מתוכם 44 גני טרום חובה, ו-42 חובה.

טלב אלסאנע: על פי הנתונים שיש לי, לגבי טרום חובה, הצורך זה בערך 200 גנים.

חנן אפוטה: יכול להיות.

טלב אלסאנע: כי יש לנו יותר מ-7000 ילדים בגילאי 3 עד 4.

טלב אלסאנע: לכן, אתה נותן מענה ל-25 מהילדים.

חנן אפוטה: אנחנו, הרשות לחינוך לבדואים במשרד החינוך, תקים גן בכל שכונה שיש בה היתר.

חנן אפוטה: אנחנו כבר הקמנו תשעה גנים או עשרה גנים, שהם לא בתחום - - -

טלב אלסאנע: בשכונות.

טלב אלסאנע: איפה זה?

חנן אפוטה: יש שלושה באלסייד, יש לנו באבו-קרינאת גם, בשכונה, יש לנו באבו-כף גם בתוך שכונה ויש לנו באל הואשלה שני גנים בתוך שכונות, שקיבלו היתרים ממשרד הפנים.

חנן אפוטה: זאת אומרת, איפה שיש היתר, אני אשים גן.

טלב אלסאנע: מה זה היתר?

חנן אפוטה: היתר בניה.

טלב אלסאנע: לא השבט יביא לך היתר.

טלב אלסאנע: אתה תביא היתר מהמשרדים הרלוונטיים.

חנן אפוטה: אני פונה, במידה והם נותנים, אנחנו בונים.

ואסל טאהא: אני חושב שמשרד החינוך צריך להוות לוחץ על כל המשרדים, על מנת לתת כתף ולארגן את כל הדברים האלה.

ואסל טאהא: דרכי גישה, בתי ספר, חשמל, הכל.

ואסל טאהא: אתם יותר חזקים מהתושבים, משרד החינוך.

ואסל טאהא: אתם חייבים להגיש את השירות הזה.

חנן אפוטה: להגיש?

חנן אפוטה: בהחלט.

חנן אפוטה: אנחנו עושים את זה.

ואסל טאהא: כן.

ואסל טאהא: לעשות.

ואסל טאהא: להיעזר גם בהורים.

ואסל טאהא: גם אתם, כמשרד שנותן שירות, גם ללחוץ על משרדים אחרים, על מנת שיעזרו.

טלב אלסאנע: אני רוצה לשאול אותך.

טלב אלסאנע: בעניין, למשל – יש נציגים של אלפורעה שנמצאים פה, ועד הורים שנמצא, ואתה וגם אנחנו, באחד הסיורים של הוועדה, היינו בבית ספר אלפורעה, ואחר כך היינו בכסייפה, אם אתה זוכר.

חנן אפוטה: נכון.

טלב אלסאנע: ואנחנו התרשמנו, מבחינת ועד ההורים, שהוא פעיל מאד.

טלב אלסאנע: - - -

חנן אפוטה: חיובי מאד.

טלב אלסאנע: המנהל, שפגשנו אותו, בירך אותנו עם הפיתה והלבנה והכל.

טלב אלסאנע: אנשים רציניים, אנשים שאכפת להם מהחינוך, אנשים שרוצים להתקדם.

טלב אלסאנע: ואז גם אילן שלגי, שהיה יושב ראש ועדת החינוך, הבטיח שנעזור להם לפתור את הבעיה.

טלב אלסאנע: שמנו לב אז למרחק בין בית הספר לכביש הגישה.

טלב אלסאנע: זה כמה קילומטרים.

טלב אלסאנע: את הנחלים, את הקשיים ואת ההסעות הקשות מאד של התלמידים.

טלב אלסאנע: אם אנחנו רוצים להגיד היום, מהישיבה הזו, איך לקדם את העניין לגבי היתר בניה, על מנת לקדם את העניין של כביש גישה בעתיד.

טלב אלסאנע: איפה זה עומד לגבי אלפורעה?

חנן אפוטה: אנחנו ביקשנו גם, אותו הדבר, לגבי אלפורעה.

חנן אפוטה: הגשתי בקשה לפצל את בית הספר ולבנות אותו ליד כביש השלום למטה, איפה שאנחנו מסיעים משם את רוב הילדים לאלפורעה.

חנן אפוטה: זה בהתאם לבקשת ההורים, ובהתאם לדוח ההסעות שלנו, מאיפה אנחנו אוספים את רוב הילדים.

חנן אפוטה: גם פה הגשנו בקשה למנהלת לתת לנו הקצאת קרקע באזור הזה.

טלב אלסאנע: בעניין הזה אולי נשמע את יושב ראש ועד ההורים באלפורעה, מוסא אבו-עייאדה, בבקשה.

מוסא אבו-עייאדה: גם בקשר לפיצול, וגם בקשר לדרכי הגישה, אנחנו סובלים מאד.

מוסא אבו-עייאדה: אנחנו ממש סובלים.

טלב אלסאנע: על מנת שהוועדה תתרשם, מה מספר התלמידים שלומדים באותו בית ספר באלפורעה?

חנן אפוטה: היום לומדים 1200 תלמיד בבית ספר אלפורעה, כולל גני ילדים.

מוסא אבו-עייאדה: זה, אתה יודע, נזק.

מוסא אבו-עייאדה: 1200 תלמידים בבית ספר אחד, כולל גנים, כולל הכל, כולל חטיבת ביניים, זה באמת מצב בלתי נסבל.

מוסא אבו-עייאדה: בקשר לדרכי הגישה – למרות כל החופשות שיש לתלמידים בבתי הספר, עם הכל, בימי גשם בית הספר מושבת בעצם.

מוסא אבו-עייאדה: כשיורד גשם, אין בכלל גישה לבית הספר.

מוסא אבו-עייאדה: ואם יש בכלל גישה, התלמידים מגיעים, לצערי, עם בוץ עד הברכיים.

מוסא אבו-עייאדה: והם בכלל לא מסוגלים ללמוד ולא לעשות כלום, וזאת באמת קטסטרופה.

מוסא אבו-עייאדה: ובקשר למדריכים, כשהם באים – אם מדריך מגיע פעם אחת ורואה את השביל ואיך הוא סובל, הוא לא חוזר יותר.

מוסא אבו-עייאדה: גם לגבי המורים שבאים מהצפון ללמד – הם רואים את בית הספר, את דרכי הגישה – הם באים עם הרכבים הפרטיים שלהם בגלל שהם מאחרים – והם שנה, ועוזבים.

מוסא אבו-עייאדה: ומי שסובל, משלם את המחיר, הם הילדים שלנו.

מוסא אבו-עייאדה: הם משלמים.

מוסא אבו-עייאדה: ואנחנו, לצערי, במדינת ישראל – יש דגל שמתנוסס שם, על בית הספר – והוא נמצא רחוק, במדבר, ואין באמת גישה.

מוסא אבו-עייאדה: בקשר לחשמל אנחנו גם סובלים.

מוסא אבו-עייאדה: רוב הזמן אין דלק, נגמר הסולר בחורף ואין חימום לתלמידים וזה גם כן סבל.

מוסא אבו-עייאדה: בקשר לפיצול של בית הספר – אומרים שהם רוצים להיות יותר קרובים לכביש.

מוסא אבו-עייאדה: אז מה עשינו?

מוסא אבו-עייאדה: יש אוכלוסייה שם, יש ריכוז גדול של אוכלוסייה.

מוסא אבו-עייאדה: אז מבחינת אישור – יש תירוץ, כל הזמן: אנשים לא נותנים שטח.

מוסא אבו-עייאדה: הרי באמת, כמו שאמרתם: זאת הממשלה, יש כוח, זה משרד חינוך.

מוסא אבו-עייאדה: אנחנו רוצים לראות – אני עכשיו דובר בשם ועד ההורים – אני רוצה לראות שיגידו לי, יצביעו לי, על הורים שסירבו לתת שם שטח ליד בית הספר.

מוסא אבו-עייאדה: יש הסכמה מלאה, שלא יספרו סיפורים.

מוסא אבו-עייאדה: אני מוכן להביא אפילו אישור מבעל הקרקע, שיש אישור.

מוסא אבו-עייאדה: אני כבר סולל את זה, מעכשיו, אני כבר אומר לכם.

טלב אלסאנע: כן, זה חשוב.

טלב אלסאנע: רגע, סליחה.

טלב אלסאנע: חנן, אתה התייעצת עם ועד ההורים של בית הספר אלפורעה, אם הולכים לפצל אותו?

טלב אלסאנע: איפה ועד ההורים מציע, באיזה מקומות.

טלב אלסאנע: קיימתם שיחה עם ועד ההורים?

חנן אפוטה: קיבלנו, שמענו אותם.

חנן אפוטה: דיברתי עם מנהל בית הספר.

חנן אפוטה: אנחנו הגשנו שנה שעברה – כבר שנה שעברה תכננו את ה- - -

קריאה: המנהל זה לא ההורים.

חנן אפוטה: לא, סליחה.

חנן אפוטה: לגבי אלפורעה - - -

טלב אלסאנע: אנחנו, הוועדה, מבקשים שאתה תנהל משא ומתן ישירות עם ועד ההורים, ושהכל יהיה בתיאום עם ועד ההורים כמו שהם רואים לנכון- - -

חנן אפוטה: אין בעיה, בשמחה.

טלב אלסאנע: והם יעזרו לך.

קריאות: - -

חנן אפוטה: שנה שעברה כבר ישבנו על הנושא הזה כי דיברנו כבר אז על פיצול בית הספר אלפורעה.

חנן אפוטה: בית ספר אלפורעה כבר בשנה שעברה היה בתכנון לפיצול, ישבתי אתם, והם יודעים את זה.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

איוב קרא: רציתי לשאול אותך: מה תקנות משרד החינוך שמחייבות, לגבי מספר תלמידים?

איוב קרא: לפני שאני אשאל את השאלה הבאה.

איוב קרא: בית ספר אלפורעה עם 1200 תלמידים – מה התקנות שמחייבות בנושא הזה?

חנן אפוטה: אין תקנות בנושא הזה.

חנן אפוטה: יש המלצה היום של ועדת דוברת, שבין 600 ל-700 תלמיד, לפצל את בית הספר.

חנן אפוטה: אנחנו לא צריכים – אנחנו מראש רוצים לעשות את זה.

איוב קרא: אבל איך מגיעים להכפלה של מספר תלמידים במקום אחד?

איוב קרא: זה טיפול נקודתי פרופר.

חנן אפוטה: יש גם בארץ בתי ספר גדולים.

קריאה: למה רק אצל הבדואים הם גדולים?

קריאות: בתל ערד, ששכן לאלפורעה, יש 125 תלמיד בבית ספר.

חנן אפוטה: גם אצל הבדואים יש בתי ספר של 150, 170 תלמידים.

חנן אפוטה: דרגות, כוחלה, תל ערד 170, עובדת 150 תלמיד, אז לא כולם גדולים.

איוב קרא: סליחה, אם אני לוקח את ערד על יד אבו אעידה, אני מניח ששם מצב מקסימלי זה סליחה, אם אני לוקח את ערד על יד אבו אעידה, אני מניח ששם מצב מקסימלי זה 500 תלמיד.

איוב קרא: אז זה ששם יש 1200 – אני חושב שאני לא במדינת ישראל, אני חושב שאני במדבר סהרה כשאני שומע את הדברים פה.

איוב קרא: אני מציע לכם, לפני שאנחנו נגיש הצעת חוק שתכלול את כל מדינת ישראל, תתקנו מיד את העוול הזה.

חנן אפוטה: אנחנו מודעים לזה, ואנחנו מפצלים.

חנן אפוטה: אנחנו לא צריכים חוק בשביל זה.

חנן אפוטה: גם אנחנו, גם אני באתי מתחום החינוך, אני לא באתי מאיזה - - -

איוב קרא: אבל זה לא מאה, מאתיים יותר, זה הכפלת המצב המקסימלי, לא המינימלי.

עסאם מח'ול: תחשוב שאתה בסהרה עם מנהלת.

חנן אפוטה: רוב בתי הספר הם בין 600 ל-700 תלמיד.

חנן אפוטה: יש לנו שני בתי ספר גדולים – היו ארבעה, שניים פוצלו, ועכשיו נפצל את השאר.

טלב אלסאנע: טוב, אנחנו נתקדם.

טלב אלסאנע: אנחנו ניתן לנציג של מועצה אזורית אבו-בסמה לומר את דבריו.

יוסי רוסו: אני מייצג כאן את מועצה אזורית אבו-בסמה, ואני מבקש לתת לכם סקירה, ברשותכם, חברי כנסת נכבדים, לגבי הנושאים שהספקנו לטפל בהם מזה מספר חודשים, שאנחנו קיימים.

יוסי רוסו: בנושא של בתי ספר, גני ילדים, טרום חובה ודרכי הגישה לבתי הספר.

יוסי רוסו: ראשית, אני אתן את הסקירה, ברשותכם, לפי התאריכים המוקדמים יותר של סיוע פרוייקטים, ובמה הספקנו לטפל עד עכשיו.

יוסי רוסו: בישוב טאראבין אנחנו מסיימים בסוף החודש הזה בית ספר לתלפיות של 12 כיתות לימוד, בית ספר ממוזג, עם מעבדה וספריה.

יוסי רוסו: הוא נבנה תוך 4-5 חודשים, יהיה בית ספר מאד מאד יפה, עם פיתוח סביבתי, כמובן עם כל החיבורים לתשתיות, עם כביש, חשמל, מים - - -

קריאות: זה ישוב מוכר.

טלב אלסאנע: הוא נותן סקירה, יש גם דברים טובים, צריך להגיד בסדר גמור, יפה.

יוסי רוסו: זה בית הספר הראשון שטיפלנו בו, ואנחנו מסיימים אותו בסוף החודש הזה.

יוסי רוסו: אנחנו מקבלים את "תאריך המסירה".

יוסי רוסו: לידו יהיו שני גני ילדים, שבינתיים צריך אחד, אבל בנינו עוד אחד כרזרבה, שיישאר בינתיים ריק.

יוסי רוסו: שני הגנים האלה בנייתם תסתיים באחד בספטמבר השנה.

יוסי רוסו: כמובן, עם כל התשתיות.

יוסי רוסו: הפרוייקט השני שטיפלנו בו ומופעל כרגע, זה גני ילדים טרום חובה בשכונות.

יוסי רוסו: אנחנו מכירים את הבעיה של קושי של ילדים קטנים להגיע לבתי ספר עם הילדים הגדולים או עם ההורים, ממרחק.

יוסי רוסו: לכן נרתמנו לנושא הזה, ומהאחד בספטמבר שעבר פתחנו והפעלנו שלושה גני ילדים.

יוסי רוסו: שניים מהם באל הואשלה – הייתה שם בעיה מאד מאד קשה – וטרום חובה נוסף באבו קרינאת.

יוסי רוסו: כמובן, כל זה בסיוע אדיר של משרד החינוך, שבאמת מגיע להם את כל השבחים על כל הסיוע שאנחנו קיבלנו מהם עד עכשיו.

יוסי רוסו: הנושא השלישי של דרכי הגישה לבתי הספר – בנושא הזה אנחנו פועלים כרגע בשלושה פרוייקטים, שבשני פרוייקטים, כרגע, אנחנו עובדים ממש בשעות אלה, הטרקטורים בשטח, ופרוייקט שלישי – תכף אני אספר לכם מה הבעיה שיש לנו אתו.

יוסי רוסו: מזה עשרה ימים התחלנו את דרכי הגישה בישוב אל הואשלה, שנמצא על ציר באר-שבע דימונה.

יוסי רוסו: הפרוייקט כולל חיבור לבית ספר העתידי שקיבלנו כבר עליו אישור ותקציב, וגני ילדים, במרכז נוער, וכמובן גם איזושהי גישה לבית ספר קיים, שבאחריותה של מנהלת החינוך.

יוסי רוסו: של חנן.

יוסי רוסו: הפרוייקט הזה לא יעלה פחות משמונה מיליון שקל, דרכי הגישה האלה עם כל התשתיות.

יוסי רוסו: הפרוייקט השני שאנחנו כרגע עוסקים בו והטרקטורים עובדים, הוא באבו כף, אום בטין, שהוא בעצם הסדרה של דרכי גישה לבית ספר ולגנים, כמעט עד הכניסה לישוב.

יוסי רוסו: זה בערך קילומטר וחצי, משהו כזה.

יוסי רוסו: אנחנו מסדירים את הדרכים לתועלת הילדים, המורים וההורים.

יוסי רוסו: כולם ייהנו מזה, למרות שישוב אום בטין טרם צורף חוקית, סופית, למועצה אזורית אבו-בסמה, כי ההליכים של קביעת הגבולות עוד לא הסתיימו, והחלטת שר הפנים טרם יושמה בפועל.

יוסי רוסו: למרות זאת, הקדמנו את הגשמים והתחלנו לעשות את זה, והפרוייקט הזה צריך להסתיים באמת בשבועות הקרובים.

יוסי רוסו: הפרוייקט השלישי שהוא דרכי גישה לבתי ספר, הוא פרוייקט באבו-קרינאת, שטרקטורים עומדים ממש במקום, יש כבר קבלן זוכה עם תקציב של עשרה מיליון שקל שקיבלנו ממשרד התחבורה, לתועלת הישוב בכלל וגם למרכז שירותים עתידי, שיוקמו שם בתי ספר.

טלב אלסאנע: בתי ספר תיכוניים.

יוסי רוסו: כן, מיד אני אציג את הנושא, במיוחד באבו-קרינאת.

יוסי רוסו: ובפרוייקט הזה מזה חודש ימים הטרקטורים עומדים בשטח, לא מתחילים לעבוד, מכיוון שעל ציר הכביש המתוכנן ומאושר, יש מספר תובעי בעלות, שאתם ההסדרים טרם נעשו וסיכומים טרם הושגו, ויש מצב שהוא לא מאפשר לנו להתחיל לעבוד, ואנחנו לא מתכוונים להתחיל לעבוד בכוח, בניגוד לרצון התושבים ובניגוד לרצון ועד הישוב.

יוסי רוסו: זה מצב די מסובך, שדורש פתרון, כי כולם מטפלים בזה יום יום שעה שעה, כל יום בערך כ-12 שעות, צוות של מהנדסים וראש המועצה בעצמו, אני בעצמי, שיחות וטלפונים, הבעיה העיקרית מתמקדת על חמישה דונם של ציר של תובע בעלות אחד ספציפי, שאתו אנחנו לא מצליחים לקדם את הנושא הזה.

טלב אלסאנע: אני מבקש שתתמקד בנושא של חינוך, כי אנחנו לא ניכנס ל - - -

יוסי רוסו: אני מתמקד בנושא של החינוך, כי על הציר הזה, אדוני, עוברים מאות ילדים כל יום.

יוסי רוסו: על הציר הקיים.

יוסי רוסו: הציר הקיים מאד מאד מסוכן.

טלב אלסאנע: אתם לא יכולים לפתור את הבעיה עם הבעלים, כי מי שצריך לנהל את המשא ומתן זה המנהלת ולא אתם?

יוסי רוסו: אנחנו גם מנהלים, גם הם מנהלים.

יוסי רוסו: אנחנו כרגע לא פתרנו את הבעיה, על זה אני מדבר.

יוסי רוסו: עכשיו, על הציר הזה הקיים היום, נוסעים באוטובוסים, והוא מאד מדאיג אותנו, באמת מסוכן.

יוסי רוסו: הוא לא סימפטי.

יוסי רוסו: היינו רוצים לפתור את הבעיה הזו על ידי כביש מודרני, שעולה לנו איזה עשרה, אחד עשרה מיליון שקל.

יוסי רוסו: ואת הכסף קיבלנו.

יוסי רוסו: טרקטורים עומדים בשטח, לא יכולים להתחיל לעבוד.

יוסי רוסו: זה המצב.

יוסי רוסו: בישוב אבו-קרינאת, הכביש הזה צריך לחבר בית ספר תיכון שגם עבורו קיבלנו את הכסף והוא נמצא בתכנון של 24 כיתות.

יוסי רוסו: זה בית ספר תיכון ראשון שאנחנו מקימים בישובים של אבו-בסמה, לידו בית ספר יסודי עם 18 כיתות, ארבע כיתות גן ומרכז נוער של כ-350 מטר מרובע, שכולם, כל הפרוייקטים האלה מתוקצבים, כולל הכביש וכולל בתי הספר, והכל כרגע עומד על זה שנגמור את הסיפור הזה של החמישה דונם האלה של הציר, שאנחנו לא מצליחים לגמור אותו לא עם כסף, לא עם קרקע חליפית, לא עם דיבורים, לא עם שיחות.

יוסי רוסו: זו בעיה באמת קשה, שאנחנו מנסים להתמודד אתה עם הכבוד הראוי לאותו בעל קרקע, ובאמת בסיוע מאד מאד מסיבי של מנהל אותו בית ספר של אבו-קרינאת.

יוסי רוסו: זה המצב.

יוסי רוסו: אני מניח שבתי הספר האלה, הבניה שלהם תתחיל בחודשים הקרובים.

יוסי רוסו: כל המבנים האלה נמצאים בתהליך של תכנון, הם יחוברו לכל התשתיות, גם על זה יש לנו את הכסף.

יוסי רוסו: לגבי אל הואשלה - - -

טלב אלסאנע: יוסי, אתה מתייחס לישובים המוכרים - - -

יוסי רוסו: שיש בתוך הרשימה.

טלב אלסאנע: לא, לא.

טלב אלסאנע: כדי למקד.

טלב אלסאנע: אתה מתייחס למספר ישובים: אל-הואשלה, אבו-קרינאת, אום בטין, אבו-כף.

טלב אלסאנע: עכשיו, מה שאני שאלתי את חנן לגבי תוכניות והיתרי בניה לבתי הספר, 16 בתי ספר במרכזי השירותים - - -

יוסי רוסו: אני אתייחס לזה.

טלב אלסאנע: והוא דיבר על 19, הוא אמר שאתם מטפלים בכל בתי הספר – אלפורעה, אל אטרש, ותל ערד וכולם.

טלב אלסאנע: ואתה התמקדת אך ורק בחמישה בתי ספר שהם ברשותך.

טלב אלסאנע: השאלה היא מי מטפל בשאר בתי הספר.

טלב אלסאנע: אתם או הרשות?

יוסי רוסו: אני אגיד לך.

יוסי רוסו: אני אגיד לך בדיוק.

יוסי רוסו: אני אגמור רגע, ברשותך, את הסקירה של מה שאנחנו עושים לגבי השנה והשנה הבאה.

יוסי רוסו: לגבי אל הואשלה, אנחנו גם שם מתכננים קריית חינוך, שתהיה מורכבת מבית ספר תיכון, יסודי, גני ילדים ומרכז נוער – אותו דבר בדיוק כמו אבו-קרינאת - - -

טלב אלסאנע: מתוקצב?

יוסי רוסו: מתוקצב.

יוסי רוסו: והכביש עובד, בפועל.

יוסי רוסו: טרקטורים עובדים.

יוסי רוסו: כרגע אין לנו בעיות.

יוסי רוסו: היו חששות מהתנגדות של התושבים.

יוסי רוסו: הפרוייקט הזה עובד ואני מאד מקווה שגם את בתי הספר נתחיל לבנות השנה, כי באמת מתכננים, ויש כסף והכל.

יוסי רוסו: אלה הפרוייקטים שאנחנו פחות או יותר עובדים עליהם.

יוסי רוסו: כמובן, ד"ר גדעון בן-דרור שיושב כאן, מכין לנו תוכנית אב, אבל התחלנו לעבוד ולבנות עוד לפני סיום תוכנית האב, עוד לפני אישור תוכנית האב, ואנחנו מקווים שאת הפרוייקטים שאנחנו אחראים עליהם נסיים בזמן, והם באמת יהיו ראויים לתלמידים.

יוסי רוסו: לגבי הנושא של 16 בתי ספר, אני אתן פשוט דוח-סטטוס.

יוסי רוסו: רשות החינוך הבדואית טרם צורפה למועצה אזורית אבו-בסמה, למרות כל ההחלטות שהיו עד עכשיו.

יוסי רוסו: הנושא הזה נמצא בהליך משפטי והתדיינות לגבי הנושא של התקצוב של העתיד, איך זה יהיה.

יוסי רוסו: ומטפלים בזה מרמת המנכ"לית של משרד החינוך – היועצת המשפטית שלהם יושבת פה – זה נושא מסובך.

טלב אלסאנע: איפה זה עומד מבחינה משפטית?

טלב אלסאנע: זה ייקח עוד כמה שנים?

סופי אורט-שקנזי: כמעט מוכן.

יוסי רוסו: לא, לא.

יוסי רוסו: זה כמעט מוכן.

סופי אורט-שקנזי: תוך חודש.

טלב אלסאנע: תוך חודש תיפתר הבעיה?

יוסי רוסו: אנחנו מניחים שתוך חודש.

יוסי רוסו: אנחנו מקווים שתוך חודש חנן יהיה שייך לאבו-בסמה ואנחנו נעבוד ביחד.

יוסי רוסו: גם היום אנחנו עובדים ביחד, אבל שנהיה באמת שייכים לאותו ארגון, שנוכל לזרז את הפעולות שאנחנו עושים על פי ההחלטות הממשלתיות, בצורה הרבה יותר יעילה וטובה.

יוסי רוסו: זה דבר ראשון.

יוסי רוסו: דבר שני – לא חיכינו לגבי העניין הזה של הצירוף, והתחלנו באמת לעבוד לגבי התכנון המתארי של כל בתי הספר על פי הוראות התמ"א.

יוסי רוסו: תמ"א 14/4.

יוסי רוסו: כרגע אנחנו נמצאים בהליך בחירה של מתכננים, שיכינו תוכניות לגבי כל בתי הספר האלה.

יוסי רוסו: ההליך צריך להסתיים, אני מניח, תוך חודש חודשיים – הרי אתם יודעים שיש חוק חובת המכרזים, והבירוקרטיה בנושא הזה היא מסובכת.

יוסי רוסו: אני לא יכול לקחת כל אחד שאני רוצה ולתת לו לעבוד.

יוסי רוסו: אנחנו עובדים על הנושא הזה.

יוסי רוסו: ואני מצפה מאד שגם לגבי הישובים הקיימים וגם לגבי הישובים העתידיים, שיצורפו לאבו-בסמה, הבא בתור אני מקווה שיהיה - - -, שנוכל באמת לתת להם שירותים מוניציפליים שבראשם נושא החינוך.

טלב אלסאנע: לו"ז משוער לגבי הכנת תוכניות מתאר לבתי הספר.

טלב אלסאנע: לוח הזמנים.

יוסי רוסו: אני מניח שתוך חודש-חודשיים יהיו לנו המתכננים שיתחילו לעבוד על זה.

יוסי רוסו: זה דבר שעולה המון כסף, אבל אנחנו נתקצב את זה.

יוסי רוסו: אני מניח שכל ההליך זה הליך של שנה לפחות, עד שהם יכינו את התוכניות – כי זה הולך למדידות וכולי, ואני מניח שזה ייקח שנה.

יוסי רוסו: בדרך כלל תוכניות מתאר – הכמות הפעם היא מאד מאד גדולה,של 16 בתי ספר.

יוסי רוסו: אין מצב שאחד דומה לשני.

יוסי רוסו: בכל אחד מהם יש נושאים שונים שצריך לטפל בהם ברמת תכנונית.

יוסי רוסו: ואני מזמין, בהזדמנות זאת, כשאני רואה את ידידי, את סלמאן מביר-הדאג', אני מזמין אותו להצטרף לעשיית הפיתוח שאנחנו עושים, שבאמת כשהם יצטרפו למועצה, נוכל לעשות את מה שאנחנו עושים בטאראבין ואל הואשלה, באבו-קרינאת, גם בביר הדאג'.

יוסי רוסו: אני מזמין אותו פה, בפניכם.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: סקירה טובה, תודה.

טלב אלסאנע: לגבי המנהלת.

טלב אלסאנע: השאלה הנשאלת למה המנהלת צריכה לעכב, למה היא צריכה להתערב בתחום של החינוך, להתנגד להקצאת שטח.

עטיה אבו עסא: אני רק רוצה להגיד, לפני שאני מסביר את העמדה של המנהלת בנושא חינוך, שצריך להפריד את הבעיה של החינוך - - -.

עטיה אבו עסא: בתוך הישובים החדשים יש תוכניות מאושרות, ובתוך התוכניות האלה יש שטח שהייעוד שלו הוא בניית בתי ספר.

עטיה אבו עסא: אני חושב שבתוך השטח הזה ניתן היום להגיש תוכניות ולבנות, וגם בשאר הישובים, שהם בשלבים מאד מתקדמים כמו אל אטרש וכמו אום בטין, שבאבו כף, יש היום שטח שיעודו הוא לבנות מוסדות חינוך.

עטיה אבו עסא: באל-סייד, היום, שזה ישוב מוכר, יש תוכניות.

עטיה אבו עסא: יש שם גנים בנויים בתוך שכונות.

עטיה אבו עסא: בתוך שכונה מתוכננת יש שטח שמיועד להקים גנים, ויש שם גנים קיימים.

עטיה אבו עסא: ניתן במסגרת הישוב של אל-סייד להגיש תוכניות בשטח שמיועד לבתי ספר.

טלב אלסאנע: עד עכשיו זו לא המחלוקת.

עטיה אבו עסא: אני אתייחס.

עטיה אבו עסא: בנושא אחר שקורה במגזר הבדואי, היום יש ועדת משנה לוועדת מטרופולין באר שבע, שהיא בוחנת את כל הנושאים האלה.

עטיה אבו עסא: אחד מהם זה ישוב שנקרא אבו-טלול, שזה אלאעסם א', אלאעסם ב', ואזור אלפורעה.

עטיה אבו עסא: ברגע שהתוכנית הזאת תאושר על ידי הממשלה, אני מניח שהישוב הזה יהיה מוכר, ואז ניתן שם גם לייעד שטח לבניית בתי ספר קבע, ולאשר אותם.

עסאם מח'ול: השאלה שלנו, מה קורה בינתיים בכפרים הבלתי מוכרים.

עטיה אבו עסא: - -

טלב אלסאנע: לא, לא.

טלב אלסאנע: תקשיב לי.

טלב אלסאנע: באלפורעה יש בית ספר, באבו-טלול, אלאעסם, יש בתי ספר.

טלב אלסאנע: אנחנו מדברים על סוגיה אחרת.

טלב אלסאנע: סוגיה שמנסים לקשור את מערכת החינוך, חינוך, בתי ספר, לסוגיה של הכרה, שהיא תהליך ארוך.

טלב אלסאנע: עד שיכירו, עד שיתכננו ועד שיבצעו – זה תהליך ארוך.

טלב אלסאנע: מחר הוא רוצה לפרסם את בית ספר אלאעסם ובית ספר אבו-טלול.

טלב אלסאנע: הוא מחליט בהתייעצות עם ההורים, שזה המקום המתאים מבחינת השטח.

טלב אלסאנע: למה המנהלת צריכה להתערב בסוגיה החינוכית, ולהגיד כן או לא לגבי השטח?

עטיה אבו עסא: המנהלת לא מתערבת.

עטיה אבו עסא: המנהלת אומרת דבר כזה: העמדה שלה בנושא כל הישובים הבלתי מוכרים היא, שבמידה שמשרד החינוך הוא הרשות המוסמכת להגיש תוכנית יחד עם משרד הפנים לבית ספר חדש או גנים או גני טרום חובה, המנהלת מוכנה לאתר שטח ולאשר את השטח.

עטיה אבו עסא: זו העמדה של המנהלת.

חנן אפוטה: אבל אנחנו פנינו.

טלב אלסאנע: הוא אומר לך: פנינו.

חנן אפוטה: הוא יודע.

עטיה אבו עסא: אני יודע.

עטיה אבו עסא: אני יודע שבנושא בית ספר אלאעסם פנו אלינו, ואני יודע שזה נמצא בדיונים במנהלת.

טלב אלסאנע: איזה דיונים?

טלב אלסאנע: עם מי?

טלב אלסאנע: המנהלת יושבת לבד?

טלב אלסאנע: לא יושבת עם ההורים?

טלב אלסאנע: לא יושבת עם משרד החינוך?

טלב אלסאנע: לא יושבת עם משרד הפנים?

טלב אלסאנע: מה זה יושבת בדיונים?

עטיה אבו עסא: הנושא של הקרקעות במגזר הבדואי הוא נושא מאד בעייתי.

עסאם מח'ול: לא, לא.

עסאם מח'ול: הוא לא בעייתי.

עסאם מח'ול: יש - - - שלא נכלל בנושא של הקרקעות הבדואיות בנגב, זה דבר אחר.

עסאם מח'ול: לא להסתתר מאחורי זה שהוא מסובך.

עסאם מח'ול: אתם מסבכים אותו, אז הוא מסובך.

טלב אלסאנע: יש הרבה טענות לכך.

טלב אלסאנע: אנחנו מבקשים שתעביר לראש המנהלת, שיש טענות רציניות נגד המנהלת, שהפכה להיות חסם לקידום סוגיות חשובות בנגב.

טלב אלסאנע: ואנחנו שומעים היום בדיון בוועדת חינוך, שהיא גם מעכבת הקמת בתי ספר במגזר הבדואי בנגב.

טלב אלסאנע: אנחנו רואים את זה בחומרה רבה.

טלב אלסאנע: ואם אנחנו נראה בעוד כמה זמן שהדברים לא מתקדמים, וזה בגלל עמדה של המנהלת – אנחנו נדע איך לטפל כדי להציל את החסם הזה.

עטיה אבו עסא: אני אומר לך: העמדה של המנהלת, בצורה הכי ברורה שיש, היא שבמידה שיוגשו תוכניות על ידי משרד החינוך, או משרד הפנים, המנהלת אין לה בעיה לאשר אותן.

עסאם מח'ול: למה, היא מדינה נפרדת, המנהלת?

קריאות: - -

טלב אלסאנע: למה תגיש?

טלב אלסאנע: הם מאתרים את השטח.

טלב אלסאנע: מה זה יאשרו?

טלב אלסאנע: הם לא מאשרים.

טלב אלסאנע: המנהלת לא מאשרת תוכניות, והמנהלת לא מאשרת הקמת בתי ספר.

טלב אלסאנע: המנהלת צריכה לאשר הקצאת שטח.

עסאם מח'ול: המנהלת נדרשת לא להפריע.

טלב אלסאנע: הקצאת שטח.

טלב אלסאנע: והשטח צריך להיות בתיאום עם התושבים.

טלב אלסאנע: המנהלת לא מאשרת הקמת בתי ספר.

עטיה אבו עסא: המנהלת לא מפריעה.

עטיה אבו עסא: חברים, אני אומר לכם: כמו בתי ספר בעבר, כמו גם מוסדות אחרים, המנהלת לא הפריעה, היא אתרה שטח לעשות את מה שצריך לעשות.

טלב אלסאנע: מתי הייתה הפניה, מר אפוטה, למנהלת?

טלב אלסאנע: סליחה.

חנן אפוטה: לפני חודשיים וחצי.

טלב אלסאנע: מאז קיבלת תשובה?

חנן אפוטה: הייתה פגישה עם יעקב כץ, יחד עם משה משה ואילן ישורון, ומאז הם התחייבו לאתר לי תוך מספר שבועות, לא ענו לי, שלחתי מכתב נוסף וביקשתי.

חנן אפוטה: השבוע דיברתי עם אילן ישורון, והוא אמר ש "הנושא בטיפול, ותחכה".

חנן אפוטה: אמרתי לו: אני מוכן להמתין עוד שבוע שבועיים, ואחר כך אני לא אחכה יותר בצורה הזאת.

טלב אלסאנע: אנחנו נבקש שתעביר אלינו, כוועדה, העתק מהמכתבים האלה.

חנן אפוטה: אני אעביר את הכל.

טלב אלסאנע: תודה .

טלב אלסאנע: נתקדם הלאה.

טלב אלסאנע: מר שמוליק דוד, ואחר כך נציגי הממשלה, מה העמדה שלהם בעניין, וחלקם, תרומתם, בכל הסוגיה הזאת.

שמוליק דוד: מכל מה שאני שומע עד עכשיו, אני מבין שיש כאן בעיה קשה של רצון פוליטי.

שמוליק דוד: והיושב ראש עמד על זה יפה מאד בראשית דבריו, כשאמר שבמקומות אחרים, גם כשיש מגבלות חוקיות, המדינה מוצאת דרכים יצירתיות, עד כדי יצירתיות מאד, להתגבר עליהן, וגם כשצריך לקבל ישובים, חלוצית א' ושלומית ב' וכל מיני דברים מהסוג הזה, אנחנו רואים שהדברים נעשים בלוחות זמנים מופלאים.

שמוליק דוד: מדברים על מהפכה חינוכית, ובסיפור הזה אין מענה לצרכים הכי בסיסיים, כמו כביש, חשמל, גישה, מים וכיוצא בזה.

שמוליק דוד: מדברים על מהפכה חינוכית, ואין פתרון לכיתות – שזה הדבר הכי בסיסי – אין פתרון להצבה של קרוואנים, ואין פתרון לנושאים של הסעות.

שמוליק דוד: מדברים על מהפכה חינוכית בימים האלה, ומתחילים לדון עם - - - מסוימות על תוספות בניה שהן פונקציה של המהפכה החינוכית, ואנשים של מנהל הפיתוח במשרד החינוך הולכים אליהם כדי לדון על תוספות בניה, כדי ליישם סטנדרטים של שש-שש, ושמונה-ארבע וכל מיני דברים מהסוג הזה, מבחינת חטיבות ביניים, ביטול חטיבות הביניים והסדרה של מבנה אחר של רצף חינוכי, אבל בישובים מסוימים אין מענה.

שמוליק דוד: מדובר על 500 מיליון שקל לפינות עבודה למורים.

שמוליק דוד: לא שאני חושב שהפינות האלה לא נחוצות, נחוצות מאד.

שמוליק דוד: אבל כאן מדובר בישובים שאין מענה ברמה הבסיסית ביותר לצרכים שלהם.

שמוליק דוד: וצריך לומר – חבל שהאיש של מנהל הפיתוח במשרד החינוך יצא הרגע – שאם יהיה סדר עדיפויות לקוי במשרד החינוך, ו-500 מיליון שקל יופנו לפינות עבודה, כשבמקום אחר אין כיתות, אז יהיו בג"צים נגד הדבר הזה, כי זה סדר עדיפויות שלא יכול להימשך והוא לא סביר ואין בו שום היגיון כלשהו.

שמוליק דוד: מדברים על גודל אפקטיבי ויש דוח יפה.

שמוליק דוד: ויש עמודים שלמים בנספחי דוברת שמוקדשים לנושא של גודל אפקטיבי, וכאן בג"צ הביא את הפיזור של בתי הספר, ועדיין לא כולם פוצלו.

שמוליק דוד: מדברים על מח"א, אבל כאן

שמוליק דוד: עוד לא הצליחו לפתור את הבעיות המשפטיות של העברת רשות חינוך ממקום אחד למקום שני משך חודשים,וזה בניגוד להתחייבויות של המדינה לבג"ץ.

קריאה: מה זה מח"א?

שמוליק דוד: מנהלי חינוך אזוריים, הסיפור שעכשיו - - -

טלב אלסאנע: ההמלצות של דוברת.

שמוליק דוד: בינואר 2004 הקימו רשות מקומית ועד היום לא הצליחו להעביר אליה את רשות החינוך שלה.

שמוליק דוד: עד היום רשות החינוך היא נפרדת, ועד היום לא החליטו מה קורה עם זה.

שמוליק דוד: צריך לומר כאן שהאמירות של המנהלת, שמקבלת מכתבים ואיכשהו לא קורה שהיא עונה עליהם, זו תמונה שחוזרת על עצמה.

שמוליק דוד: כי איפה שיש צורך בהתערבות מהירה של המנהלת בהקשרים אחרים שהוועדה הזאת ווועדת הפנים עוסקות בהם - - -

טלב אלסאנע: מה למשל?

טלב אלסאנע: מה למשל?

שמוליק דוד: יש זריזות מפלאה בטיפול בבעיות.

טלב אלסאנע: מה למשל?

שמוליק דוד: לא יכול להיות שלא תהיה הקצאה של שטחים לבתי ספר.

שמוליק דוד: לא יכול להיות.

שמוליק דוד: וצריך שיווצר הלחץ הפוליטי דרך הוועדה הזאת, כדי שהדברים האלה ייעשו, וייעשו מהר.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: מי מטעם משרד התחבורה?

טלב אלסאנע: אפשר לשמוע את העמדה שלכם בעניין?

טלב אלסאנע: בבקשה.

עמר רשרש: קודם כל, למשרד התחבורה, אגף תשתיות ופיתוח, יש תוכניות פיתוח תשתיות תחבורה בישובים בדרום.

עמר רשרש: אנחנו נוכל לבחון לשלב את המקומות שאתם מדברים עליהם בתוכנית העבודה שלנו, ברגע שיש אישור סטטוטורי לאותם כבישי גישה למוסדות.

עמר רשרש: ואז, אותו גורם שהוא אחראי ומרכז את זה, יכול לבוא ולבחון את הכבישים האלו, ולמסגר את תוכנית העבודה.

טלב אלסאנע: יפה.

טלב אלסאנע: ומבחינת חברת החשמל?

נועם בריימן: אנחנו לא מייצגים את חברת החשמל, אנחנו מייצגים את משרד התשתיות.

נועם בריימן: אבל ברור שהאישורים הסטטוטוריים - וגם נציגי חברת החשמל שהיו פה בישיבות ועדה קודמות אמרו, שברגע שיש את האישורים הסטטוטוריים ומתבצעת הזמנה, הם יכולים לתת מענה בזמן קצר יחסית.

נועם בריימן: הם לא התחייבו פה על לוחות זמנים, כמובן, אבל ברור שהבעיה העיקרית כרגע היא מתן ההיתרים וביצוע ההזמנות.

נועם בריימן: אחרי זה חברת חשמל יכולה להיערך.

טלב אלסאנע: אז קבלת האישורים הסטטוטוריים מעכבת את תחילת העבודה בשטח.

נועם בריימן: זה צוואר בקבוק.

נועם בריימן: כל הקמה של תשתיות וחיבורן טעונה קודם אישורים סטטוטוריים למבנים.

נועם בריימן: אם אין אישורים סטטוטוריים לא יחברו מבנים בלתי חוקיים בדרך הזאת.

נועם בריימן: זה ברור, ברמת התהליך.

נועם בריימן: לכן צריכים את כל ההיתרים, ואז אפשר יהיה לעשות את החיבורים כמו שצריך.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: מינהל הפיתוח משרד החינוך, נמצא או יצא?

סופי אורט-שקנזי: יצא לוועדה אחרת.

טלב אלסאנע: מטעם משרד החינוך מישהו רוצה להשלים?

סופי אורט-שקנזי: כן, אני רוצה להגיד עוד משהו.

סופי אורט-שקנזי: אני חושבת שראשית כל צריך לברך על היוזמות של משרד החינוך ושל משרד הפנים.

סופי אורט-שקנזי: משרד הפנים הבטיח שתוקם מועצה אזורית, שתטפל בהיתרי בניה שעד כאן לא ניתנו בכלל.

סופי אורט-שקנזי: זאת אומרת: היתרי הבניה הם בעצם הבסיס להקמת כל התשתיות הנלוות.

סופי אורט-שקנזי: וזה נעשה השנה.

סופי אורט-שקנזי: לגבי העברת רשות החינוך הבדואית – לא מדברים פה על העברה.

סופי אורט-שקנזי: אנחנו מדברים פה על העברת חלק מהעובדים – ואנחנו כבר הכנו חוזה לעניין הזה, ואנחנו מתייעצים גם עם ועד העובדים של הרשות, זה דבר ראשון.

סופי אורט-שקנזי: דבר שני – אנחנו הכנו הסכם לרכישת שירותים על ידי המועצה האיזורית אבו-בסמה, על מנת שזאת תוכל בעצם לספק את היתרי הבניה, שמהווים בעצם את המוקש לכלל התשתיות, ומשרד החינוך עבד על זה שלוש שנים ברצף.

סופי אורט-שקנזי: מנכ"לית משרד החינוך ממש נרתמה לסוגיה.

סופי אורט-שקנזי: עבדנו יחד עם משרד הפנים, יש גם התנגדויות לתוכנית מתאר המקומית לעניין הזה, והגענו למצב של היום.

טלב אלסאנע: את מדברת על תיקון 40, כן?

סופי אורט-שקנזי: נכון.

סופי אורט-שקנזי: אני חושבת שאי אפשר להשוות את המצב של היום למצב שהיה לפני שלוש שנים, ועל זה צריך לברך.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, להשתמש בתיקון שניתן.

סופי אורט-שקנזי: נכון.

טלב אלסאנע: פשוט מאד, לא משתמשים בו כאילו הוא לא קיים.

סופי אורט-שקנזי: היתרי הבניה היוו בעצם את הבעיה המרכזית, ולזה מצאנו פתרון.

סופי אורט-שקנזי: זה היה שיתוף פעולה בין משרדי הממשלה – דבר שלא היה עד כה – ואני חושבת שצריך רק לברך על זה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: לפני שאנחנו מסכמים את הישיבה, אני אתן גם את זכות הסיכום למר אברהים אל-אטרש.

אברהים אל-אטרש: שלום לכולם.

אברהים אל-אטרש: אני ראש ועד ההורים בבית ספר אל-אטרש, גם ועד הורים בנווה דקלים וגם בחורה.

אברהים אל-אטרש: אני אדבר על הגנים.

אברהים אל-אטרש: אנחנו, בשבט אל-אטרש, זה מיוחד.

אברהים אל-אטרש: אין בו גנים.

אברהים אל-אטרש: אני, למשל, מבטיח לך, שאני יכול לייצר לך כל שנה גן.

אברהים אל-אטרש: אני מבטיח לך.

אברהים אל-אטרש: אפילו, יש ביטוח לאומי או אין ביטוח לאומי.

אברהים אל-אטרש: אני מבטיח לך.

אברהים אל-אטרש: אבא שלי היה נשוי עם שלוש, בלי ביטוח לאומי.

אברהים אל-אטרש: אני תמיד בפחד בחורף.

אברהים אל-אטרש: הבעיה היא ששני בתי ספר, אל-אטרש ונווה דקלים, עובר לידם נחל.

אברהים אל-אטרש: הנחל הזה – ואדי – הוא מסוכן.

אברהים אל-אטרש: לפעמים יורד גשם.

אברהים אל-אטרש: במקום שאנחנו גרים לא יורד גשם.

אברהים אל-אטרש: יורד בחברון.

אברהים אל-אטרש: בא בוואדי.

אברהים אל-אטרש: אנחנו לא יודעים שיש מים בוואדי הזה.

אברהים אל-אטרש: ומישהו בעבודה תמיד מתקשר: הילדים חזרו הביתה?

אברהים אל-אטרש: לא חזרו?

אברהים אל-אטרש: מה, מי?

אברהים אל-אטרש: זו סכנה.

אברהים אל-אטרש: אין גשר.

אברהים אל-אטרש: אפילו במקום אחד שיעשו גשר, שלילדים לא תהיה סכנת חיים.

אברהים אל-אטרש: בטרום חובה, בשכונה יש איזה ריכוז, יש לפחות שלושים ילד שלא יוכלו ללכת לבית הספר.

אברהים אל-אטרש: לא הולכים, לא הולכים בכלל.

טלב אלסאנע: למה לא הולכים?

אברהים אל-אטרש: אין הסעות ואין גנים שם.

אברהים אל-אטרש: אם צריך לנסוע, למשל, עם טיולית – זה פתוח.

אברהים אל-אטרש: ילד.

טלב אלסאנע: חנן, למה למשל אל-אטרש לא מתכננים גנים שם כמו שנעשה באבו-קרינאת ואל-הואשלה?

חנן אפוטה: אין שם היתרי בניה.

חנן אפוטה: אלה אזורים שאין בהם היתרי בניה.

טלב אלסאנע: באופן זמני להקים.

חנן אפוטה: משרד הפנים אסר עלי.

חנן אפוטה: משרד הפנים ייתן אישור, או כל גורם אחר - - -

אברהים אל-אטרש: הבעיה הרצינית שלנו הוא משרד הפנים.

אברהים אל-אטרש: באמת.

אברהים אל-אטרש: אנחנו לוחמים תמיד עם משרד הפנים.

אברהים אל-אטרש: עם המנהלת.

אברהים אל-אטרש: הילדים שלנו סובלים מהמנהלת.

אברהים אל-אטרש: הכל סובל מהמנהלת.

אברהים אל-אטרש: מבחינת קרקע, אני מוכן לתת מעצמי מקום לגן.

אברהים אל-אטרש: אני אתן לך אישור שתקים גן איפה שאני אמצא, בשטח שלי.

אברהים אל-אטרש: תקים להם, שיקבלו את השכירות, עד שיכירו.

אברהים אל-אטרש: הבעיה היא שאנחנו, 300 שנה לפני קום המדינה אנחנו קיימים.

אברהים אל-אטרש: הדוד שלי היה בגיל 100 שנה ונפטר באותו המקום.

אברהים אל-אטרש: ואנחנו עומדים ומחכים למנהלת, עד שיכירו.

אברהים אל-אטרש: יותר מחמישים שנה.

עסאם מח'ול: (אומר משפט בערבית).

אברהים אל-אטרש: (אומר משפט בערבית).

אברהים אל-אטרש: הבעיה הזאת היא בעיה רצינית.

אברהים אל-אטרש: מבחינת החשמל.

אברהים אל-אטרש: עכשיו, על יד חורה, יש מתנחל אחד שגר שם.

אברהים אל-אטרש: חיברו לו חשמל, חיברו לו דרך – יש לו עשרים עז.

אברהים אל-אטרש: לא ילדים גרים שם.

אברהים אל-אטרש: זה בושה.

אברהים אל-אטרש: בושה למדינה.

אברהים אל-אטרש: בן אדם אחד גר, מתנחל באיזה מקום, נותנים לו חשמל, נותנים לו דלק, נותנים לו מים, יש לו רק עשרים עז, ואדמה 5000 דונם נותנים לו.

אברהים אל-אטרש: והמנהלת אין לה אדמה.

עסאם מח'ול: לשמור על האדמה.

אברהים אל-אטרש: זאת הבעיה.

אברהים אל-אטרש: האמת שאנחנו סובלים הרבה.

אברהים אל-אטרש: הילדים שלנו, בזמן החורף, בזמן הקיץ – זאת בעיה רצינית.

אברהים אל-אטרש: בית ספר תיכון – רוב הנשירה אצלנו גנבים, אומרים כובשים, לא יודע.

אברהים אל-אטרש: משהו קורה שם באזור – המנהלת ומשרד החינוך, הם האשמים.

אברהים אל-אטרש: למה?

אברהים אל-אטרש: אין לנו בית ספר תיכון.

אברהים אל-אטרש: אני בעצמי הולך למועצה של חורה, אומר: תשמע, אנחנו יש לנו מספר מסוים.

אברהים אל-אטרש: כל שנה יוצאים מאל-אטרש מאה תלמיד לבית ספר תיכון, מקבלים 30.

אברהים אל-אטרש: היתר הולך לנשירה.

אברהים אל-אטרש: כביש, הולך, גונב, לא יודע.

אברהים אל-אטרש: איפה הולך.

אברהים אל-אטרש: זאת האמת.

אברהים אל-אטרש: זאת הבעיה – מי יפתור אותה?

אברהים אל-אטרש: מה שאני יודע זה שאנחנו נמצאים במדינה אחרת.

אברהים אל-אטרש: הבעיה שלנו היא עם המנהלת.

אברהים אל-אטרש: עם המנהלת.

אברהים אל-אטרש: כל דבר חוזר למנהלת.

טלב אלסאנע: הדברים שלך ברורים.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: סאלח.

סאלח אזבארגה: אני יושב ראש ועד ההורים בתל-אל-מאלח, בכסייפה – ישוב מוכר.

סאלח אזבארגה: אני רוצה להגיד משהו.

סאלח אזבארגה: ילד בדואי שנולד עכשיו, הוא כבר מקופח.

סאלח אזבארגה: מקופח מצד השלטונות, מכל צד.

סאלח אזבארגה: זה דבר ראשון.

סאלח אזבארגה: דבר שני – אני חושב שאנחנו הבדואים -אזור הנגב, לא שייך למדינת ישראל.

סאלח אזבארגה: שייך למדינת ישראל רק כשצריך לשלם מסים.

סאלח אזבארגה: אז הוא שייך.

סאלח אזבארגה: אבל תנו לישוב הבדואי הזה דברים בסיסיים – הם לא נותנים.

סאלח אזבארגה: אנחנו אולי רק אזרחים סוג ג'.

סאלח אזבארגה: עכשיו אני רוצה לשאול את ועדת החינוך – אני רואה רק שני חברי כנסת.

סאלח אזבארגה: אם הדבר הזה היה מעניין את שאר חברי הכנסת, היו יושבים ופותרים לנו את הבעיות.

סאלח אזבארגה: לפני שנה הגיע אלינו לבית הספר אילן שלגי, יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת.

סאלח אזבארגה: הבטיח לנו הבטחות על הקיר – אפילו על הקרח – והלך.

סאלח אזבארגה: בבית ספר תל-אל-מאלח יש 1150 תלמידים שלומדים בקרוואנים שהם כבר מלפני עשר שנים.

סאלח אזבארגה: לא רוצה להגיד, אולי יותר, מאז הקמת הישוב לפני 22 שנה.

סאלח אזבארגה: עכשיו, יש לנו בית ספר של שלוש קומות.

סאלח אזבארגה: אם תהיה שריפה, הילדים "רחת עליהם".

סאלח אזבארגה: הילדים הלכו.

סאלח אזבארגה: נוסף לזה, לבית הספר הזה – אמרתי בעצמי אפילו לאילן שלגי ולכל חברי ועדת הכנסת שהגיעו באותו יום.

סאלח אזבארגה: יש 1150 תלמידים ויש ארבעה גנים חובה, לא טרום חובה.

סאלח אזבארגה: יש 11 מחשבים.

סאלח אזבארגה: אדון נתניהו, כשהיה שר אוצר אם אני זוכר, הבטיח לכל ילד מחשב.

סלמאן מחמד: ראש ממשלה.

סאלח אזבארגה: ראש ממשלה, אני כבר לא זוכר.

סלמאן מחמד: לכל מאה תלמידים במגזר הבדואי.

סאלח אזבארגה: לכל ילד מחשב.

סאלח אזבארגה: אנחנו לא רוצים לכל ילד מחשב.

סאלח אזבארגה: רוצים כל עשרים.

סאלח אזבארגה: אבל לא כל מאה מחשב.

סאלח אזבארגה: ועכשיו בית הספר הזה – כמה פעמים ביקשנו לפצל אותו.

סאלח אזבארגה: אמרו פה, יש בתל ערד בית ספר עם מאה ילדים.

סאלח אזבארגה: פעם ראשונה שמעתי.

סאלח אזבארגה: בערד יש בית ספר שיש בו הכי הרבה – 250.

סאלח אזבארגה: יש בית ספר 125.

סאלח אזבארגה: אנחנו, אצל הבדואים, חייבים להיות אלף.

סאלח אזבארגה: דבר ראשון אני רוצה לשאול שאלה למנהלת הבדואים: מדוע לא מקצים שטח לבית ספר תיכון?

סאלח אזבארגה: אנחנו עשרים פעם ישבנו עם יעקב כץ ועם אלי יפרח, שהוא מדבר בענייני כסייפה, שייתן לנו שטח להקים בית ספר תיכון.

סאלח אזבארגה: אנחנו מעל 10,000 נפשות שם, אין בית ספר תיכון, רק שני בתי ספר.

סאלח אזבארגה: עכשיו החטיבה עם התיכון ביחד.

סאלח אזבארגה: אני קצת זוכר שתוכנית דוברת רוצה לעשות מכיתה א' עד כיתה ח', בית ספר אחד.

סאלח אזבארגה: אנחנו, בבית הספר, יש לנו 1150.

סאלח אזבארגה: אנחנו כל כיתה – בוא נדבר על כיתה אל"ף" – כל שכבה שבע כיתות.

סאלח אזבארגה: אז איפה ידחסו אותם?

טלב אלסאנע: אוקי, סאלח.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: רבותי, אני מסכם את הדיון ברוח הדברים הבאים: א'.

טלב אלסאנע: הוועדה מלווה את הכנת התוכניות הסטטוטוריות למרכזי השירותים ורשמה בפניה את ההתחייבות של מר חנן אפוטה ונציג המועצה האזורית אבו-בסמה יוסי רוסו, לפעול לקדם את התוכניות הסטטוטוריות לגבי 19 בתי ספר בישובים הלא מוכרים בנגב, צעד שהוא חשוב והכרחי כדי לספק את התשתיות של כבישים וחשמל בבתי הספר האלה.

טלב אלסאנע: ב'.

טלב אלסאנע: פיצול בתי הספר שיש בהם מספר תלמידים המצדיק ומחייב פיצול, ייעשה תוך שיתוף פעולה עם ועדי ההורים, המיקום ייקבע תוך שיתוף פעולה מלא.

טלב אלסאנע: המנהלת תהפוך להיות גורם מסייע ועוזר ולא חסם שמעכב.

טלב אלסאנע: השיקול היחידי יהיה שיקול חינוכי-פדגוגי, והמנהלת לא היא שתקבע את המיקום אלא השיקול החינוכי, תוך שיתוף פעולה עם האוכלוסייה.

טלב אלסאנע: ג'.

טלב אלסאנע: מערכת החינוך תדאג להקמת גני ילדים חובה וטרום-חובה בתוך השכונות, תוך שיתוף פעולה עם ועדי הורים שיקצו שטח למטרה הנ"ל, בשיתוף פעולה עם משרד הפנים.

טלב אלסאנע: משרד החינוך ידאג גם לאתר ולהקים בתי ספר תיכוניים כדי להתמודד עם בעיית הנשירה במערכת החינוך הערבית-הבדואית בנגב.

עסאם מח'ול: אני הייתי מציע לחדד יותר את מה שקשור למנהלת.

עסאם מח'ול: אני חושב שהוועדה דורשת מהמנהלת, תוך זמן קצוב – אולי שלושה חודשים – להעביר לוועדה שחלה התקדמות בכל הדרישות שעומדות - - -

קריאה: שלושה חודשים זה הרבה זמן.

קריאות: - -

טלב אלסאנע: הוועדה דורשת ממר חנן אפוטה לדווח לוועדה על מידת ההתקדמות ושיתוף הפעולה בין המנהלת ומשרד החינוך, כדי לאתר שטח מתאים להקמת בתי ספר חדשים - - -

עסאם מח'ול: תוך לקיחה בחשבון של תושבים שמנדבים הצעות.

טלב אלסאנע: אנחנו נבקש, את המכתבים תעביר אלינו, אם הם לא עונים לך תוך חודש, תעדכן אותי, ואנחנו נפעל בהתאם.

סאלח אזבארגה: אנחנו גם מבקשים מוועדת החינוך, שתספק מנות חמות לילדי הבדואים.

סאלח אזבארגה: זה הכי חשוב.

טלב אלסאנע: זה חשוב, אבל זה לא נושא הדיון.

טלב אלסאנע: זה לא נושא הדיון.

טלב אלסאנע: תודה רבה.