ועדת המשנה לנושא מפגעי איכות סביבה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 23, 2004-03-23 13:00

לאה נס: בתחילת הדיון נשמע ממר כהן מחברת הזמט סקירה כללית על המצב בתחום של הובלת חומרים מסוכנים, ואחר כך נפתח את זה לדיון.

יוסי כהן: סוגי חומרים שמשונעים.

יוסי כהן: חומצת מלח, ברום, דלקים למיניהם שבדרך כלל זה הכמות הגדולה ביותר וגפם שהוא גז בישול שיש לו בדרך כלל אחוז התאונות גם בארץ גם בעולם בגז בישול הוא בדרך כלל יותר מאשר במכולות מתכת.

יוסי כהן: אם אני כבר אומר את הנספח הזה, יש גם בארץ גם בעולם היו תאונות.

יוסי כהן: התאונה הכי גדולה של שינוע ברכבת היה ב-79 בקנדה, מקום שנקרא מסוסוגה, שמה למעשה פינו מאות אלפי אזרחים, בסוף לא קרה כלום, אבל היתה שם תאונה וקודם כל עשו את הפעולה.

יוסי כהן: על כמות החומרים לא מצאתי לנכון לפרט, יש חתך גם של כמות החומרים אבל בולט הוא גז הבישול.

יוסי כהן: מדברים שינוע שינוע, אנחנו לא נשכח את הרכבות, בדקתי נתון של התוכנות הקנדיות לגבי רכבות לעומת עליות כביש.

יוסי כהן: יש שם איזה חישוב הסתברותי שלא להלאות אתכם, כי זו נוסחה ארוכה שבסופו של דבר יוצא שק"מ כביש במיכלית אחת או לקרון אחד מבחינת ההסתברות לתאונה זהה בין מיכלית כביש לבין רכבת.

יוסי כהן: אני אומר את הנתון הזה כי זה נתון מספרי, אבל אני טוען שהנתון הזה יכול להטעות ואפרט גם למה, כי בכל זאת ברכבת יש יתרונות.

יוסי כהן: מבחינה בטיחותית אפשר לומר, לא מדברים היום על מפעלים, השינוע הוא באמת יותר מסוכן למרות שיש פחות תאונות שינוע מאשר תאונות במיכלית, אבל במפעלים, כמה שאני מכיר את המפעלים.

יוסי כהן: מפעל בדרך כלל נאמר, זה תשתית, נניח מיכל יש לו מטרה ויש לו ניצול ויש לו צוותים ויש לו הכל, זה לא אומר שלא יכולה להיות תאונה.

יוסי כהן: אבל זה דבר שניתן לטפל כי הוא סתתי, אני יכול לצפות מה יקרה.

יוסי כהן: משאית שנוסעת או מיכלית כביש שנוסעת אני לא יודע איפה תהיה תאונה ונדמה לי שכולנו זוכרים לפני שנה היו שתי תאונות זהות שחסמו את המדינה אחת באזור מקיף בר אילן ואחת באזור רמת השרון, בכבישים ראשיים שחסמו את המדינה לחצי יום או יום.

יוסי כהן: כלומר, יש שוני בין חומרים מסוכנים בתעשית סף, אם נדבר על חומרים בשינוע שמסוכנים וגם אמרתי בפסי רכבת אני יכול להגיע קצת יותר לסטביליות וליציבות מבחינת יכולת טיפול במקומות יותר מאשר מיכלית כביש.

יוסי כהן: לכן אמרתי ההסתברות של ק"מ מיכל, שמשווים אותה הולנדים היא לא תמיד נכונה.

יוסי כהן: הערכת סיכונים על מה אנחנו מדברים.

יוסי כהן: יכולות להיות שתי אפשרויות של תאונות מיכליות כביש, או שפך או פיצוץ/שריפה.

יוסי כהן: אין אפשרות אחרת.

יוסי כהן: אני לקחתי לי רק במחשב ארוע גפם של מיכלית כביש, של 9 טון.

יוסי כהן: שזה מיכלית כביש רגילה עם שינוע גפם, אתה עושה שם יש בדרך כלל גפם אם קורה משהו המסוכן בפיצוץ, בשבירת חלונות טווח זה בסדר גודל של 400 מטר, ו35- מטר הרס כללי במקרו, במכליות האלה.

יוסי כהן: בחומר מסוכן יש איזה שהוא רדיוס של 200, 400 מטר שאתה אומר שהאזור הזה 360 מעלות נפגע.

יוסי כהן: מעבר לזה זו מניפה בכיוון הרוח.

יוסי כהן: תמיד כשאני מדבר על טווחים, אני מדבר על מניפה בכיוון הרוח.

יוסי כהן: המניפה בדרך כלל לא 360 מעלות זה תלוי בחומר, זה תלוי במצב המטאורולוגי, יום או לילה, תלוי בכל מיני חישובים נוספים אבל אתה יכול לקחת בחשבון שזה מניפה בסדר גודל של כמה מאות מטרים, לא בסדר גודל של עשרות ק"מ.

יוסי כהן: וזה תמיד במורד הרוח.

יוסי כהן: הרוח גם לא קבועה, הרוח מתחלפת תוך שעה שעתיים והיא משנה כיוון.

יוסי כהן: כלומר, זה לא דבר שיש לי, עשיתי, ונגמר ענין.

יוסי כהן: אבל אפשר להתיחס לזה.

יוסי כהן: אמוניה אותם 18 טונות סדר גודל 300 380 מטר, פיזור של חומר שאם אתה מה שנקרא לוק, אלה שמבינים יודעים על מה אני מדבר, זה תקן של EBA האמריקאי, זה אומץ על ידי המשרד לאיכות הסביבה.

יוסי כהן: בדרך כלל בודקים גם לפי אי-גלש, זה בדיוק האימידיט לייף אנד הלט' שזה, אם אני בטווח של האימידיט לייף אנד הלט' אם אני ממוגן, יש לי 30 דקות לברוח.

יוסי כהן: אם אני 30 דקות לא בורח ואני לא ממוגן, הפגיעה היא בלתי הפיכה.

יוסי כהן: אבל טווח בטחון הם הטווחים שאמרנו.

יוסי כהן: לקחתי גם ברום, כי הברום הוא היום אטרקטיבי שמחבל מסכן שמגיע ומתפוצץ עשו אותו לאסטרטגי בתקשורת, ועכשיו גם הערבים יודעים שזה אסטרטגי אבל הם לא התכוונו לפי מה אומרים המודיעין שלנו, לא התכוונו להגיע למיכלים.

יוסי כהן: ברום, אני לקחתי טנקר ברום, שזה כמויות רגילות 22 טון, הברום מהבחינה נדיפות ומבחינת פיזור באוויר הרבה יותר חמורה מהאמוניה.

יוסי כהן: סדר גודל של 4 עד 6 ק"מ טווח בטחון.

יוסי כהן: זה כר רציני מאד.

יוסי כהן: כלומר, זה הלוק, הבטחון.

יוסי כהן: אם אני לוקחIBLS הרבה פחות ושם יש זמן לברוח וכן הלאה.

יוסי כהן: זה בשביל להבין על מה אנחנו מדברים.

יוסי כהן: כמה מסקנות שלי, אמרתי יש תשתית חוקית ואני חוזר, יש תשתית חוקית, יש תקנות, יש כל מה שצריך.

יוסי כהן: הבעיה העיקרית אצלנו זה בעית אכיפה.

יוסי כהן: אצלנו היהודים אוהבים מה שנקרא עקיפה ואל אכיפה.

יוסי כהן: הבעיה העקרית היא אכיפה, וגם אכיפה על ידי מניעה, האם זה שאוכף, ועוצר את המשאית יודע לבקש כרטיס בטיחות, יודע להסתכל בו, יודע לראות מה שצריך בו.

יוסי כהן: אבל הבעיה העיקרית זה בעית אכיפה.

רובי גלעד: האכיפה בכבישים נעשתה בעבר, אכיפה מועטה, בידי משטרת התנועה.

רובי גלעד: אני יודע שהם חדלו לאכוף את החוקים בענין הזה, על פי זה שהם כבר לא מצלצלים אלינו בשביל לשאול עצה, האם את זה מותר להוביל ואם את ההוא אסור, הם לא מצלצלים כי הם כנראה עסוקים בדברים אחרים שהטילו עליהם.

חיים תמם: מה שקרה בפועל בנושא כבאות.

חיים תמם: הכבאות צומצמה, זאת אומרת, יש התיעלות, ויש בעיות תקציביות כאלה ואחרות, ומספר הכבאים הולך וקטן.

אבישי מיכאלי: לסבר את האוזן לגבי כמויות כלי הרכב הקיימות.

אבישי מיכאלי: רשומים אצלנו, ואני לא מדבר על כאלה שלא רשומים, אני מאמין שמרבית המשאיות שמובילות חומרים מסוכנים רשומות אצלנו כי זה נבדק גם ביציאה מהנמלים.

אבישי מיכאלי: כשאנחנו מדברים על כלי רכב המובילים בקביעות כ1900- כלי רכב.

אבישי מיכאלי: מתוכם כ1000- מיכליות להובלת דלק, 235 מיכליות להובלת כימיקלים וגזים, מיכליות גפ"ם, אותו גז בישול 123 מיכליות.

לאה נס: מה שראיתי עם הכללים.

אבישי מיכאלי: בדיון בוועדת הכלכלה, אני מקווה שזה יסתיים.

אבישי מיכאלי: בכל אופן אנחנו חושבים שזו צריכה להיות חובה, ואנחנו גם הגענו לסיכום עם חברות האיתור הקיימות שצג, מוקד שיבוא והתריע יוצג גם במוקד הסביבה שמפעיל המשרד לאיכות הסביבה והנושא הזה מוסדר.

אבישי מיכאלי: בכל אופן כדי לחייב את אותם מובילים, אני לא צריך יותר מאחד שיבוא ויטען אני לא רוצה, ואני צריך להתמודד איתו, אנחנו מחייבים את זה על פי חקיקה, שאני מקווה שתועבר במהרה.

אבישי מיכאלי: דבר נוסף שאנחנו חושבים שצריך להיות, זה נושא של מגרשי חניה, במיוחד בתחום הדלק, לא כל כך בתחום הכימיקלים זה בתחום הובלת הגז, זה יותר בתחום הדלק.

אבישי מיכאלי: ישנם מובילים שמחנים את המיכליות ליד הבתים.

אבישי מיכאלי: היום התקנה מדברת על 400 מטר, והמשטרה אוכפת ורושמת דוחות ברגע שרואים מיכלית כזו שחונה.

אבישי מיכאלי: אנחנו חושבים שזה לא מספיק.

אבישי מיכאלי: מתברר, כתוצאה מהמצב הבטחוני הקיים שהצמידו מטעני חבלה למיכלית שחנתה באזור תעשיה והיא לא עברה על החוק, אבל הצמידו מטען והמטען הזה הופעל כשהיא היתה בתוך פי גלילות.

אבישי מיכאלי: המגרשים חייבים להיות מגרשים מוסדרים.

אבישי מיכאלי: כחלק מהתנאים, תנאי הרשיון של כל מוביל הוא חייב במגרש.

אבישי מיכאלי: אבל מתברר, שמובלי חומרים מסוכנים, נניח נמצאים במחוז הצפון, ושולחים נהג דרומה, והנהג נשאר באזור הדרום כי מחר הוא צריך לבצע איזו הובלה לכיוון ההפוך הוא מחנה את הרכב באיזה שהוא מגרש צדדי, ליד הבית.

אבישי מיכאלי: היה בחולון, בחולון יש הסדרה של איסור חניה בשעות הערב.

אבישי מיכאלי: היה מגרש חניה בחניון המרכבה, לחנית חומרים מסוכנים, המגרש הזה נאסר על ידי המשרד לאיכות הסביבה לחנות שם כי טענו שיש שם קווי מתח גבוה שעוברים, באנו וישבנו עם עיריית חולון ואמרנו תמצאו פתרון חלופי, לא, אנחנו מצטערים מאד אצלנו ברשות לא יחנו מיכליות.

אבישי מיכאלי: אנחנו חושבים שזו צריכה להיות תוכנית מתאר ארצית שתטפל בנושא הזה יחד עם בעית חנית הרכב הכבד בכלל.

אבישי מיכאלי: שזה הופך להיות בעיה אקוטית במדינת ישראל.

אבישי מיכאלי: נוסף על כך יש גם חומרים שאין גורם בארץ שמטפל בהם.

אבישי מיכאלי: חומרים שמשונעים מנמל לנמל, ואין להם אבא.

אבישי מיכאלי: יש מצב כזה של שיפון, שיפון זה מצב שבו אניה מעבירה, או חברת הספנות שמפעילה את האניה, מטען מנמל אחד לנמל שני כאשר אין לו בעלים, המטען בכלל לא מיועד להגיע לארץ.

אבישי מיכאלי: והמטען הזה לא אחת מכיל חומרים מסוכנים.

אבישי מיכאלי: יש את הענין של עזרה הדדית.

אבישי מיכאלי: אנחנו חושבים שחייב להיות מערך של עזרה הדדית בין מפעלית.

אבישי מיכאלי: לא רק שכימיקלים לישראל, בתוך המפעלים שלו, יקים איזה שהוא מערך של עזרה.

אבישי מיכאלי: המפעל בצפון, דשנים, יעזור לתקלה שקורת עם חומר שיצא מתרכובות ברום ברמת חובב, אלא זה צריך להיות ממוסד, לכל המפעלים.

אבישי מיכאלי: שכל מפעל גם אם הוא לא נמצא בקונצרן כזה גדול כמו כימיקלים לישראל, שידע שיש גורם שיכול לטפל במקרה של ארוע, ואם הוא לא יכול לתת מהמשאבים העצמאיים שלו שהוא ישלם לאיזה שהוא קבלן, שיהיו קבלנים כאלה שיפוזרו ברחבי הארץ ושהוא ישלם, אם הוא לא מסוגל לתת מענה באזור שלו שיתקשר עם איזה שהוא קבלן ושיתן מענה.

אבישי מיכאלי: אנחנו צריכים לתקן את תקנות שרותי הובלה.

אבישי מיכאלי: נוצר היום לאור המצב הבטחוני, יש לנו מצב שבו אנחנו אמורים לבצע בדיקה בטחונית, עד היום עשינו בדיקה פלילית ובדיקה של עברות תעבורה, יש היום את האפקט של הבדיקה הבטחונית זה נושא שעלה בדיונים בוועדות שונות, ואנחנו צריכים להשלים גם את הנושא חוות הדעת על ידי שרות הבטחון הכללי שיתן את ההיבטים שלו בנושא הזה.

אבישי מיכאלי: אנחנו חושבים גם שחייבת לחול אחריות על מי שמשלח את החומר.

אבישי מיכאלי: עד היום אין אחריות.

אבישי מיכאלי: היום האחריות היחידה של המוביל.

אבישי מיכאלי: אבל אם בעל החומר שהוא המפעל המשלח, לא הצהיר נכון לא הצהיר לא טרח בכלל לציין בתעודת המשלוח שמדובר בחומר מסוכן, איך המוביל ידע את זה, איפה הוא יקבל את הפרטים, לא חל עליו שום חובה על פי חוק.

אבישי מיכאלי: מגיעה איזה שהיא חובת אחריות כללית או חובת האחריות הפלילית ואפשר גם כמובן לתקוף את זה, אבל אנחנו חושבים שזה חייב להיות בחוק שרותי הובלה.

אבישי מיכאלי: אותם החובות אנחנו כוללים בחוק שחלים על המוביל חייבים גם על מי שמוסר את מטען.

אבישי מיכאלי: המוביל לפעמים מקבל אריזה שהיא אריזה פגומה, הוא לא מסוגל לדעת אם האריזה כשירה להובלה או לא.

אבישי מיכאלי: אריזה היוצאת מהמפעל ומתבקעת באמצע הדרך, ויש לנו ארוע.

אבישי מיכאלי: וכמה ארועים כאלו ארעו כתוצאה מאריזות פגומות, או העמסה פגומה על גבי הרכב, זה צריך לתקן.

אבישי מיכאלי: זה תיקון חקיקה ולצערי לא כולם איתנו בנושא הזה.

אבישי מיכאלי: יש גורמים שחושבים שאולי לא צריך.

לאה נס: את הכבישים היות מתאימים ואז לדאוג שהכביש.

אבישי מיכאלי: יש נושא של הכשרה בטחונית שהיום נכנס, אנחנו חושבים שהמשטרה חייבת להשלים את כל ההליכים הנדרשים לצורך אכיפה יעילה של נושא החומרים המסוכנים בכבישים.

אבישי מיכאלי: לא יכול להיות שהמשטרה תבוא ותגיד, לא, זה חוק שרק משרד התחבורה יאכוף את זה.

אבישי מיכאלי: משרד התחבורה הוא לא גוף, בעקרו, לא גוף אוכף.

אבישי מיכאלי: הוא גוף שמטפל ברישוי, הוא גוף שמטפל בהסמכה, הוא גוף שמוציא את ההיתרים, הוא גוף שקובע את הכללים איך להוביל.

אבישי מיכאלי: אבל מישהו צריך לאכוף, מי שאוכף בכלל את החוקים זה המשטרה.

אבישי מיכאלי: המשטרה לא יכולה להתנער מאחריות בנושא הזה גם אם צריך לתקן איזה שהם חוקים ותקנות.

אבישי מיכאלי: גם אנחנו חושבים שאנחנו צריכים להקים מערך פיקוח, אבל מערך הפיקוח צריך להיות בעיקר בעבודה פנים מפעלית.

אחיטוב בר דוד: דבר נוסף, עוד נקודה לגבי הנושא של אחריות.

אחיטוב בר דוד: לא יכול להיות שמפעל מוציא משעריו מה שמוציא, לית דין ולית דיין.

אחיטוב בר דוד: זה הקטע הכי חשוב בכל הדיון הזה.

אחיטוב בר דוד: מי שאחראי לזה, זה אותו מנהל מפעל אותו נושא משרה.

יוסי כרמלי: זו החלטה לאומית, הנושא הוסדר, מסודר על ידי כל הגופים הממשלתיים על ידי הוועדות המחוזיות, על ידי המועצה הארצית לתכנון כל רשת המסילות שלנו היא כזאת, ואני לא מבין על מה מלינים.

יוסי כרמלי: אין שוני בין מעבר רכבת בתחנת באר שבע או ביבנה או בלוד, או בחיפה או בכל מקום אחר.

יוסי כרמלי: הרכבת היא עוברת על פי כל הסקרים שנעשו בעולם ויאשרו את זה חברי, גם המשרד לאיכות הסביבה גם משרד התחבורה, השינוע באמצעות רכבת הוא שינוע הרבה יותר בטוח מאשר בהובלת המשאיות.

יוסי כרמלי: לא את כל המטענים אפשר לשנע באמצעות הרכבת.

יוסי כרמלי: ולהשלמה, של כל הנושא, כי גם אין לכם כאן ענין של פן בטחוני, אני יכול לבשר לכם, אולי מזה יהיה לך עדנה, שהרכבות או נגיד המקומות הקריטיים שעוברים את המקומות שבהם משונעים חומרים מסוכנים אנחנו בהתאם לתאום מילותיו אנחנו השקענו משאבים גדולים מאד מבחינה כספית ואנחנו בודקים עכשיו את הרכבות לפני יציאתם לנקודות המוצא וזה המתכון שלנו, אנחנו מכשירים מבחינה בטחונית, השתלמות של שלושה ימים שהנהג והעוזר יהיו גם המאבטחים של הרכבת במקרה של ארוע חומ"ס, צריך להבין שההצטיידות בשינוע חומרים מסוכנים היא פונקציה של מה זה אומר, א' היא פונקציה של המחיר, זה ביזנס בפני עצמו, כי אין שוני בין רכבת לחברת הובלה, הרכבת יש לה שני עקרונות בולטים, עקרון הגדול שלה זה למרחקים ובנפחים גדולים, ולנו אין אפשרות להגיע לכל מפעל ומפעל.

יוסי כרמלי: אין ספק שאנחנו מנסים ליצור אהדה בקרב הלקוחות על מנת להשתמש בשרותים של הרכבת.

יוסי כרמלי: ואנחנו גדלים וגם המדינה וגם המשרד לאיכות הסביבה, ובוודאי משרד התחבורה מעודד את שינוע של חומרים מסוכנים באמצעות הרכבת.

יוסי כרמלי: והלקוחות הגדולים שלנו הם כימיקלים לישראל, וכל קבוצות הסיכון למעט שתי קבוצות סיכון, חומרים רדיואקטיביים וחומרי נפץ שגם חומרי נפץ אני מנוע מלדבר על הנושא.

אריה נייגר: גברתי אמרה בתחילת דבריה דבר שהוא לדעתי בלב כל הבעיה.

אריה נייגר: אני עומד מול שלושה משרדי ממשלה.

אריה נייגר: משרד הקליטה, משרד השכון ועוד איזה משרד אחד, שלא מתעסקים בחומרים מסוכנים.

אריה נייגר: שנים עשר משרדי ממשלה מתעסקים בחומרים מסוכנים, ככלל, לא כולל רשויות מקומיות ואגודי ערים שיש להם סמכות בדבר הזה.

אריה נייגר: אני אעשה הבחנה שגברתי לא עשתה.

אריה נייגר: בשני המקומונים לטיפול ובשניהם אנחנו אומרים אנחנו עומדים מאחורי מה שאמרנו תנו לנו תקן חמור אבל תגידו בדיוק מה אנחנו צריכים לעשות.

אריה נייגר: אחד, מה קורה כשמשאית מתהפכת, וזה ארוע חומרים מסוכנים, זה סיפור שונה לחלוטין.

אריה נייגר: דרישות הרישוי, איזה דרישות אתם צריכים על משאיות, המובילים ולנוסעים, אלה נושאים נפרדים.

אריה נייגר: בתחום הארועים של חומרים מסוכנים, אנחנו לא מתנערים מהאחריות שלנו מהסיבה הפשוטה, שיש לנו אינטרס לטפל.

אריה נייגר: למה יש לנו אינטרס לטפל, קודם כל אינטרס של חבות אזרחית, והתאחדות התעשיינים וגופים בהתאחדות וכי"ל וכמוהם מערכות וולונטריות כי זה האינטרס שלנו לטפל ואנחנו לא נברח מזה.

אריה נייגר: מבחינה משפטית יש פה המון בעיות שלא אכנס אליהם.

אריה נייגר: אפשר להגיד בא לפה שאל את בעל המפעל, זה לא פשוט.

אריה נייגר: אתם יכולים חומר מסוכן ממפעל אחד למפעל אחר אז מי יהיה אחראי, זה שמקבל זה ששולח, יכול להיות ששניהם.

אריה נייגר: זה לא פשוט,

אריה נייגר: אחזור לענין של עד כמה בלגן יש במקום הזה.

אריה נייגר: אפשר להעתיק את מסוף באר שבע אפילו אם זה נראה לא חשוב, זה דבר חשוב.

אריה נייגר: אבל אם רוצים לעשות סדר, אל תעשו סדר בסקטור הפרטי לפני שעשיתם סדר בסקטור הממשלתי.

אריה נייגר: רישוי להובלת חומרים מסוכנים.

אריה נייגר: יש שתי רשויות ושכל אחת מהן חושבת שהיא יכולה לעשות מזה.

אריה נייגר: גם המשרד לאיכות הסביבה נותן אישורים לשינוע חומרים מסוכנים וגם מיכאלי נותן, מה לעשות שהמחוקק אמר אולי דברים לא ברורים, אני חושב שלמשרד איכות הסביבה אין סמכות.

אריה נייגר: ומה שהמשרד לאיכות הסביבה הוא חמור, לא מפני שהוא גורם לנו טרחה, הוא לא גורם לנו שום טרחה זה רק ניירת, הם במילא לא עושים שום דבר בשטח.

אריה נייגר: 1936 היה פגז בדיוק בשאלה הזו האם המשרד לאיכות הסביבה מוסמך לפקח על שינוע חומרים מסוכנים.

אריה נייגר: זה הגיע לבג"ץ זה לא הוכרע.

אריה נייגר: למה זה לא הוכרע, כי ברגע האחרון המשרד לאיכות הסביבה נתן הודעה לבית המשפט העליון כלומר, שינוע חומרים מסוכנים זה לא אנחנו זה משרד התחבורה.

אריה נייגר: זה לא בג"ץ סתם, זה בג"ץ עם שם ועם מספר.

אריה נייגר: עברו שנתיים שלוש, ופתאום מסתבר שיש לנו ענין שאפשר לעשות ממנו קצת ביזנס.

אריה נייגר: אז מהמשרד לאיכות הסביבה מבקש היתרים, לא עושה בענין הזה שום דבר, אני כנציג התעשיינים אחת היא לי אם זה יהיה משרד לאיכות הסביבה שאנחנו מאד מעריכים אותו ומאד מכבדים אותו או מר מיכאלי, שגם אותו אנחנו מכבדים, אבל אשם שיש רק מלך אחד מושל בכיפה הזאת, כי גם נותנים הוראות סותרות, וניתנות הוראות חמורות אבל הוראות מסוג אחד.

יעקב היכל: עוד דבר אחד אני רוצה להוסיף, לא רק שאפשר לשלוט באזור, אלא שיש פטנט שנקרא היתר רעלים.

יעקב היכל: היתר הרעלים על סמך חקירה קצרה הם יכולים לקחת אותו מהמפעל או מחברת ההובלה.

יעקב היכל: וזה כלים שבכלל לא משתמשים בהם.

אבישי כרמלי: אני ממליץ לך לפני שאתה קובע איזה שהיא בקורת, תלמד את הנושאים, אנחנו בשמחה נשתף פעולה.

אבישי כרמלי: גברתי היו"ר אנצל את ההזדמנות להזמין אותך ואת חברי הוועדה עם הגורמים הממשלתיים ועם התעשיינים שהם הלקוחות בסופו של דבר לסיור ברכבת ישראל ונציג לכם את כל שרשרת התהליכים ותראו כמה המדינה צריכה לעשות יותר על מנת לעודד שינוע של חומרים מסוכנים באמצעות הרכבת, אפילו, על פי תקנות גם אם זה עולה יותר כסף.

אבישי כרמלי: אני מקווה שתאמצי את ההמלצה שלי ואתם מוזמנים.