ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 394, 2005-02-28 10:45

גאלב מג'אדלה: שלום לכם.

גאלב מג'אדלה: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים ואיכות הסביבה לדיון מהיר, לפי בקשת חברי הכנסת מרינה סולודקין ויגאל יאסינוב בנושא עימות בין המשטרה לבין העולים באשקלון.

גאלב מג'אדלה: היות שהתחלנו את הישיבה באיחור קל – ועל כך אני מתנצל – אני מציע שניגש מיד לעניין.

גאלב מג'אדלה: החברים המציעים נמצאים כאן.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, מרינה.

מרינה סולודקין: אני מאוד מודה ליושב ראש ועדת הפנים על הדיון הדחוף בנושא כאוב מאוד.

מרינה סולודקין: כואב לי כנציגת העולים בליכוד, כואב לי כנציגת העולים בכנסת, וכואב לי מאוד מפני שאני תושבת אשקלון וכל שני וחמישי יש מקרים באשקלון, שבהם המשטרה משתמשת בכוח מוגזם – נותנת מכות לאזרחים.

מרינה סולודקין: לפני חצי שנה היינו כאן, בוועדת הפנים, בראשות חבר הכנסת יורי שטרן, ויחד עם יושבת ראש ועדת העלייה והקליטה, קולט אביטל, ודנו בנושא הכאת אזרחים באשקלון בפרשת ברוניצקי.

מרינה סולודקין: הייתה חקירה במח"ש, ושם הם הגיעו למסקנות של עונש משמעתי; במשטרה אמרו לנו – ולא בכתב – שאפילו יהיו פיטורים של שוטרים באשקלון.

מרינה סולודקין: אני לא קיבלתי תשובות לא מקרדי, לא ממח"ש, ולכן הגשתי שאילתה לשר הפנים גדעון עזרא לומר לי מי אשם במה, ולאילו מסקנות הגיעו לתחנת המשטרה באשקלון.

מרינה סולודקין: צר לי וקשה לי מאוד.

מרינה סולודקין: יש לנו עוד שלושה מקרים של הכאת אזרחים בידי משטרת אשקלון: דניאל גרינברג, ברוך אברמוב – שיושב כאן, חייל של צבא ההגנה לישראל – ויש עוד מקרה של חייל, אלברט דוידוב, אבל הפנייה הגיעה לחבר הכנסת מיכאל נודלמן.

מרינה סולודקין: בכל שלושת המקרים אנחנו ראינו שבאכזריות בלתי מוסברת המשטרה נתנה מכות לאנשים.

מרינה סולודקין: אני קיבלתי את המסמכים הרפואיים.

מרינה סולודקין: נותנים מכות כמו למחבלים- -

מיכאל גורלובסקי: למחבלים לא נותנים מכות.

מיכאל גורלובסקי: מסוכן לתת מכות למחבלים, היו מקרים שאנשים נשפטו.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת גורלובסקי, הדיון הזה מאוד טעון, אני מבקש לא להעיר.

מרינה סולודקין: יש לי מסמך רפואי של חייל בצבא ההגנה לישראל שהמשטרה הכתה אותו.

מרינה סולודקין: זה לא המקרה הראשון שהמשטרה מכה חיילים.

גאלב מג'אדלה: הוא היה במדים?

ברוך אברמוב: אני הייתי על אזרחי, אבל אמרתי להם שאני חייל.

מרינה סולודקין: יש לי מסמך רפואי שכתוב בו: Head and face trauma – פגיעה בראש ובפנים, קנטוזיה והמטומה.

מרינה סולודקין: המקרים מאוד מאפיין את מה שקורה באשקלון בין אזרחים לבין משטרת אשקלון.

מרינה סולודקין: במקרה הזה, איש אחד מובטל ישב בבית עם המשפחה והיה בדיכאון.

מרינה סולודקין: הוא אמר לאשתו שהוא לא יודע איך לתת אוכל לשלושת הילדים שלהם, ולכן הוא רוצה להתאבד.

מרינה סולודקין: הוא רצה לקפוץ מקומה רביעית.

מרינה סולודקין: בתו בת ה- 10 טלפנה למשטרה מכיוון שבבתי ספר שלנו מלמדים שעזרה ראשונה זו משטרה.

מרינה סולודקין: היא הזמינה את המשטרה, ואחרי 5 דקות שהם הגיעו פנו אליי השכנים, ואמרו שברחוב הזה ובמשפחה הזאת שני שוטרים שאחד מהם יושב על הגרון של האיש שרוצה להתאבד, ונותן מכות בפנים שלו עם הרגל; והשני יושב על הרגלים שלו ונותן מכות לגב.

גאלב מג'אדלה: בנוכחות הבת והאישה?

מרינה סולודקין: בנוכחות הבת שהבינה ומיד הזמינה את המשטרה, וכשהיא ראתה מה עשו לאבא שלה היא השתינה כי ילדים לא יודעים איך להתמודד עם המצבים האלה.

מרינה סולודקין: אחר-כך נתנו מכות, לקחו את האב למעצר, וכדי להסביר מה קרה במשפחת גרינברג לקחו עדויות מהילדה בת ה- 10.

מרינה סולודקין: בחקירה, לפי העדויות, ישבה אישה ואמרה: "אם את לא אומרת בוידאו את הדברים שאני אומרת לך, אנחנו ניקח אותך להורים אחרים.

מרינה סולודקין: אז תגידי שאבא רצה לזרוק את אמא מן המרפסת של הבית", כי הם צריכים להסביר את האכזריות שלהם בצורה כזו או אחרת.

מרינה סולודקין: אני לא יודעת מה לעשות.

מרינה סולודקין: אני תושבת אשקלון מ- 93', חברת כנסת מ- 96', ואני רק מתעסקת באשקלון כאילו יש לנו עיר אחת במדינה, ואני רק מתעסקת באלימות שוטרים בעיר אשקלון.

מרינה סולודקין: נכון שאומרים שאלה מקרים בודדים, אבל יש ערים כמו כרמיאל, שאף פעם לא היו שם מקרים של מכות מצד המשטרה; בחיפה היו תחנות משטרה שנתנו מכות, אבל הם התמודדו עם זה אחרי פניות שלנו; יש לי לשכה באשדוד, ולשם לא מגיעים אלי פניות שנותנים מכות רצח.

מיכאל נודלמן: אולי באשקלון יש עולים חדשים מיוחדים.

מרינה סולודקין: לא חושבת.

מרינה סולודקין: שדרות היא עיר שיש בה קווקזים, והרבה פעמים אומרים שדווקא עם קווקזים יש בעיות – אבל גם שם לא נותנים מכות, אין תלונות משם – תלונות ורציחות יש רק באשקלון.

מרינה סולודקין: אני רוצה להזכיר את המקרה של החייל יאן שפשוביץ', שנדקר ונהרג בגן הלאומי של אשקלון, ומי שהתחיל את כל הפרשה והקטטה היה שוטר לשעבר מאשקלון.

מרינה סולודקין: אני הזמנתי את משפחת אברמוב, ולא יכולתי להביא את משפחת גרינברג, מכיוון שדווקא היום הזמינו אותם כדי לשחרר את האב מבית המעצר למעצר בית.

גאלב מג'אדלה: מתי זה קרה?

מרינה סולודקין: הכול קרה לפני שבועיים.

מרינה סולודקין: ואני מאוד מודה למזכירות הכנסת שנתנו לי להעלות את הנושא תוך תקופה כל-כך קצרה.

גאלב מג'אדלה: הוא היה שבועיים במעצר, והיום רק משחררים אותו?

מרינה סולודקין: כן.

גאלב מג'אדלה: יגאל יאסינוב, בבקשה.

יגאל יאסינוב: תודה, אדוני היושב ראש.

יגאל יאסינוב: אני רוצה לדבר על היבט אחר של פגיעה משטרתית בעולים – לא פגיעה פיסית, אלא פגיעה בכבוד וביכולת להתמודד.

יגאל יאסינוב: אני יכול להוכיח שמשטרת ישראל לא מקבלת תלונות מעולים חדשים.

יגאל יאסינוב: פשוט לא מקבלת אותן.

יגאל יאסינוב: הבאתי היום אנשים מערד – לא אשקלון – וזה שונה ממה שאמרה חברת הכנסת מרינה סולודקין – יש בעוד מקומות.

יגאל יאסינוב: כנראה, באשקלון יש כתובת לאן לבוא ולהתלונן ובמקומות אחרים – לא.

יגאל יאסינוב: ביום חמישי האחרון, בנוכחותי, משטרת ערד סירבה לקבל תלונות מ- 30 עולים בטענה שאין להם אפשרות פיסית לקבל תלונות כי רוב השוטרים נמצאים באילת.

יגאל יאסינוב: זה מה שנאמר לי כי הייתי שם.

יגאל יאסינוב: הייתי צריך לשכנע את השוטרים במשך חצי שעה לקבל תלונה, והבטיחו לי שהם יקבלו אותה.

יגאל יאסינוב: יצאתי מתחנת המשטרה ו- 5 דקות אחרי זה יצא קצין בכיר וביקש מהם להתפנות הביתה מסיבה אחת: תבואו בפעם אחרת כשיהיה לנו זמן.

יגאל יאסינוב: עד היום תלונה אחת מהם לא התקבלה.

יגאל יאסינוב: זו התעללות יותר בעייתית מאשר התעללות פיסית.

יגאל יאסינוב: אני הבאתי את הנושא היום כדי להוכיח שכל המספרים שהמשטרה נותנת לנו על-כך שכביכול יש יותר בעיות עם מפירי חוק מטעם העולים, הם מוטעים.

יגאל יאסינוב: אני לא מאמין לסטטיסטיקה הזאת, כי לדוגמה, ב- 30 תיקים שלא נפתחו אני הייתי שם והבאתי לפה היום שניים מהם.

יגאל יאסינוב: יותר מזה, הקצין הבכיר ניהל אתי שיחה כחצי שעה וניסה להוכיח שהמשטרה לא חייבת לקבל תלונות, לא זה תפקיד המשטרה.

יגאל יאסינוב: הייתי חייב לנהל אחר-כך שיחה עם שוטר כדי להוכיח לו על קיום חלק מהחוקים.

יגאל יאסינוב: טובים שהגעתי לשם מוכן כי ידעתי שבמשטרה הזאת עושים ככה, והבאתי את החוקים אתי מודפסים – אחרת הוא לא היה מאמין לי שיש כאלה חוקים.

יגאל יאסינוב: הוא ניהל שיחה אתי כחבר כנסת, וידע שאני יודע על מה אני מדבר.

יגאל יאסינוב: יש משבר אמון בין העולים לבין המשטרה.

יגאל יאסינוב: נכון, שהפעם הסירחון מתחיל מדרום המדינה – אני לא יודע למה.

יגאל יאסינוב: אני לא יודע למה משטרת דרום גרועה יותר ממשטרות אחרות.

יגאל יאסינוב: למה דווקא בדרום רוב הפגיעות הן בעולים?

יגאל יאסינוב: אני לא פעם ראשונה יושב עם השוטרים הנכבדים שיושבים כאן; אני גם הייתי באותה ישיבה שניהל יורי שטרן במשטרת אשקלון.

יגאל יאסינוב: חבר הכנסת סלומינסקי היה שם גם.

יגאל יאסינוב: ישבנו אז במטה וקיבלנו הבטחה לטפל בעניין.

יגאל יאסינוב: עד היום אני לא יודע מי טיפל, איך טיפל ובמי טיפלו.

יגאל יאסינוב: תודה.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לספר על מקרה דומה: חייל שתפסו אותו ונתנו לו מכות קשות.

מיכאל נודלמן: משטרה שמגנה על אזרחיה, על חיילים צעירים ונותנת מכות שבגללן אנשים נכנסים לבית-חולים – אני לא מבין.

גאלב מג'אדלה: גם במקרה שאתה מדבר עליו היה אשפוז או טיפול רפואי?

מיכאל נודלמן: כנראה, אני לא יודע לגמרי, אבל הוא קיבל מכות, והיה במשטרה ופנה לרופאים.

מיכאל נודלמן: אחד מהם נפצע במחסום קרני מפיצוץ, והמשטרה נותנת לו מכות.

מיכאל נודלמן: אתה מבין מה קורה פה?

מיכאל נודלמן: אני חושב שאין אחריות לאף אחד: אין אחריות למפקד המשטרה באשקלון, אין אחריות לשוטרים שעושים דברים כאלה.

מיכאל נודלמן: נמאס לנו לדבר על זה.

מיכאל נודלמן: אני מרגיש שאם הייתי פוגש שני שוטרים כאלה הייתי נכנס לקרב אתם כי כמה אפשר?

מיכאל נודלמן: הם נכנסו לקהילה תרבותית, קהילה שסובלת מזה.

מיכאל נודלמן: הם לא עושים את זה לאתיופים כי הם יודעים מה הם יקבלו מהקהילה האתיופית.

מיכאל נודלמן: אני אומר את זה דוגרי כי נמאס לי כל הזמן, כל שבוע, כל חודש להתעסק באותו דבר.

מיכאל נודלמן: אתם אשמים, חברים.

מיכאל נודלמן: נמאס לנו כל זה.

מיכאל נודלמן: אתם לא יכולים לעשות?

מיכאל נודלמן: 9 חברי כנסת חתמו על מכתב לראש ממשלה ולשר לביטחון הפנים בבקשה לזרוק מהתפקיד את אותו מפקד משטרה שאצלו יש כל הזמן מקרים כאלה.

מיכאל נודלמן: כפי שאמרה חברת הכנסת סולודקין, יש הרבה עולים באשדוד, יש הרבה עולים בנצרת, יש הרבה עולם בבאר-שבע – ואין מקרים כאלה כמו באשקלון.

מיכאל נודלמן: אתם שומעים כל הזמן, ואתם לא עושים שום-דבר, רק מילים, אתם רק עושים בלגן במדינה.

מיכאל נודלמן: אזרחים שמכבדים חוק צריכים לקבל מכות כאלה?

מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים לדבר פה ככה?

מיכאל נודלמן: כמה אפשר?

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת נודלמן, תודה רבה.

מיכאל נודלמן: כל פעם אותו דבר באותה עיר, באותה תחנת משטרה, ופה יושבים כמו בובות.

מיכאל נודלמן: נמאס לי ונמאס לחברים שלי גם.

מרינה סולודקין: זה חדש.

קולט אביטל: היו אצלנו גם בוועדת העלייה והקליטה ישיבות על הנושא הזה.

קולט אביטל: היינו אצל ראש הממשלה בעניין הזה, והוא הבטיח שיטפל באופן אישי בנושא.

גאלב מג'אדלה: מתי?

קולט אביטל: באוגוסט.

קולט אביטל: כשראש הממשלה ראה את הצילומים גם הוא השתכנע על-כך.

קולט אביטל: לאחר מכן ניהלנו משא ומתן וסרטי שיח עם המשטרה.

קולט אביטל: הובטחו לנו כמה דברים: הובטח לנו שהמשטרה תערוך בדק בית בעניין הזה; הובטח לנו שכל העובדות שאנחנו מציבים בפניהם תיבדקנה; הובטחו לנו מגשרים לקהילה הזאת, משום שאלה אנשים שחוסר היכולת לתקשר אתם בשפתם מאוד מקשה גם עליהם וגם על המשטרה.

קולט אביטל: מכל הדברים האלה אני לא רואה שמשהו קרה.

גאלב מג'אדלה: מגשרים?

גאלב מג'אדלה: הם מתנדבים?

מרינה סולודקין: לא.

מרינה סולודקין: המשטרה מעסיקה גם חוקרים בשפות זרות: יש חוקרים בשפה הרוסית; יש מתנדבים שמתרגמים; יש מגשרים בשפה האתיופית – כל אלה כלים שעומדים לרשות המשטרה.

מרינה סולודקין: אם אנחנו יודעים שיש מקום אחד שהוא מוקד שבו הדברים בוערים, ויש בו מצב משברי ונגמר האמון בין עולים לבין המשטרה, משהו צריך לקרות שם כדי שלא נבוא הנה כל חודשיים עם סיפור חדש.

מרינה סולודקין: אם הסיפור חוזר על עצמו, יש מודל התנהגות – משהו מאוד לא סביר בעניין הזה.

מרינה סולודקין: מה שמדאיג זה שלא שמענו אחרי כל הישיבות האלה שום דבר מהמשטרה.

מרינה סולודקין: המשטרה לא חזרה אלינו, לא אמרה מה נעשה, מה קורה, איך היא מתארגנת.

מרינה סולודקין: אני מנסה לשמור על קור רוח, אבל בעניין הזה צריך לחתוך ולהגיע לאיזשהו מצב שיש החלטות מעשיות שמחייבות את כולם.

מרינה סולודקין: אי-אפשר לחזור לוועדה הזאת או לוועדה שלי כל חודשיים עם אותו הסיפור – משהו חוזר על עצמו שם.

מרינה סולודקין: קשה לי להאמין שציבור העולים שיש לנו צילומים שלהם וחלק מהם באו אלינו, הוא זה שרץ למשטרה להרביץ להם.

מרינה סולודקין: קשה לי להאמין.

מיכאל גורלובסקי: אני רוצה להפריד בין שני הנושאים.

מיכאל גורלובסקי: לגבי הנושא שהעלה יגאל, אני אישית הייתי בישיבות ועדת העלייה בתחילת שנות ה- 90' על אי קבלת תלונות על-ידי תחנות משטרה שונים.

מיכאל גורלובסקי: זה נושא שקיים שנים.

מיכאל גורלובסקי: הייתה עיתונאית בשם קרבצ'יק שהייתה מחקר על זה ואספה – אני מדגיש – עשרות אלפי מקרים – מספר מזעזע, אבל אני ממש מרגיש אותו – של אנשים שפנו לתחנות משטרה שונות לא רק באשקלון, אלא בכל הארץ, והתלונות לא התקבלו.

מיכאל גורלובסקי: בהרבה מקרים התייחסו אליהם בזלזול, בצחוק.

מיכאל גורלובסקי: לצערי הרב, מאז לא קרה כלום.

מיכאל גורלובסקי: לפני 10 שנים הישיבות על הנושאים האלה היו שונות: דנו, קיבלו החלטות.

מיכאל גורלובסקי: לא פנו לראש הממשלה, אלא לשרי משטרה ולביטחון הפנים אחר-כך.

מיכאל גורלובסקי: מאז לא השתנה כלום.

מיכאל גורלובסקי: יגאל נתקל במקרה שהיה בערד; אני כבר לא יכול להתייחס למקרים כאלה כי הניסיון אומר שמדיונים בוועדות שונות בנושא זה של אי קבלת תלונות לא יוצא כלום.

מיכאל גורלובסקי: המערכת הנוכחית לא יכולה לעשות משהו בנושא הזה כי זה לא השתנה, זה קיים כבר 10 שנים.

מיכאל גורלובסקי: אם יושב הראש ירצה, אני יכול לקרוא לאותה עיתונאית שחקרה את הנושא, והיא יכולה להביא בעגלה את הפניות אליה.

מיכאל גורלובסקי: היא עשתה את המחקר דרך העיתון שלה – עיתון מכובד – בנושא של אי-קבלת תלונות.

מיכאל גורלובסקי: כדאי להפריד בין שני הנושאים האלה כי הנושאים האלה בעיניי לא קשורים, אפילו.

גאלב מג'אדלה: זה תלונות שעולים הגישו?

מיכאל גורלובסקי: כן.

מיכאל גורלובסקי: באופן שיטתי בנושאים שונים.

מיכאל גורלובסקי: קל מאוד להתייחס בזלזול לבן-אדם שבהרבה מקרים לא שולט בשפה ולא יודע חוקים, וכמו ששמעת: "אין לנו זמן, השוטרים באילת".

מיכאל גורלובסקי: אני רוצה לראות שישראלי שנולד פה יקבל תשובה כזאת.

מיכאל גורלובסקי: אולי יש מקרים כאלה, אני לא שמעתי, אתה שמעת על מקרים כאלה?

מיכאל גורלובסקי: אולי יש.

מיכאל גורלובסקי: היו מקרים לא רק באשקלון; באשקלון זה הפך להיות בדיחה, ובדיחה לא על המשטרה ולא על האזרחים, אלא על הכנסת.

קולט אביטל: למה?

מיכאל גורלובסקי: אני אגיד לך למה: כמה פעמים אנחנו דנו פה?

מיכאל גורלובסקי: אני רציתי לשאול אותך, אתה יושב ראש חדש של ועדת הפנים, ואני מאוד מכבד אותך.

מיכאל גורלובסקי: השאלה היא האם מעשית יש לנו כלים לעשות פה משהו?

מיכאל גורלובסקי: אני היום שקלתי האם לבוא לישיבה, אבל מכיוון שאני מכבד את מרינה ואת יגאל שהגישו את ההצעה וגם אותך, אני אמרתי שאני חייב לבוא לישיבה; אחרת פשוט לא הייתי בא כי זה נראה שרפת זמן.

מיכאל גורלובסקי: אני שאלתי פה שאלות רטוריות, וגם עכשיו אני אשאל אותן, ואני מבקש ממך לקבל תשובות: כמה שוטרים נזרקו מהעבודה ב- 10 השנים האחרונות בגלל מכות שהם נתנו לעולים חדשים?

מיכאל גורלובסקי: אני רוצה לשמוע סטטיסטיקה.

יגאל יאסינוב: צריך לשאול כמה קיבלו ענישה כלשהי.

מיכאל גורלובסקי: נכון.

מיכאל גורלובסקי: השאלה השנייה היא מהו הטיפול באזרח שנותן מכות שבגללן האזרח המוכה נכנס לטיפול נמרץ.

מיכאל גורלובסקי: מה הטיפול נגדו?

מיכאל גורלובסקי: עד כמה שאני יודע, עוצרים אותו לחקירה, ובהרבה מקרים הוא במעצר, והוא לא עומד רק בחקירות של משמעת, אלא בחקירות של פלילים, ובהרבה מקרים הוא הולך לכלא.

מיכאל גורלובסקי: כשאני שומע שמח"ש מחליטה שהשוטר שמכה אזרח – שתפקידו לשמור עליו, עד כמה שאני מבין, אולי אני לא מבין פה משהו – צריך לעמוד לדין משמעתי – בעיניי זו בדיחה, או ששוב אני לא מבין משהו, או שיש פה אזרחים מסוגים שונים.

מיכאל גורלובסקי: אם אזרח נותן מכות לאזרח עד טיפול נמרץ, הוא נשפט בפלילים.

מיכאל גורלובסקי: כששופט שעושה כזה דבר – אנחנו שומעים על טיפול משמעתי.

מיכאל גורלובסקי: זה אומר שהמערכת סגורה ושומרת על עצמה, ואין שום סיכוי לשנות משהו.

מיכאל גורלובסקי: הקולגות שלי הגיעו לראש הממשלה שהבטיח לטפל בנושא באוגוסט, הוא בן-אדם עסוק; היו דיונים רבים בוועדת העלייה והקליטה, אבל חוץ מגיוס דוברי רוסית לא ראינו שום דבר מעשי.

מיכאל גורלובסקי: אני עזבתי את הישיבה שהייתה באשקלון מכיוון שכשאני שאלתי את מפקד התחנה אם הקצין שהיה ראש צוות של השוטרים שהרביצו לפנסיונרים שנכנסו לטיפול נמרץ, הושעה מהתפקיד, הוא אמר: "לא, הוא נמצא עכשיו כאן בתחנה".

מיכאל גורלובסקי: שאלתי איפה ההבטחה שעכשיו הוא לא ירביץ למישהו?

מיכאל גורלובסקי: המצב הוא כל-כך חמור, ואני מאמין שבתור יושב ראש חדש אתה יכול לתת לי תשובה על זה: האם יש לנו כלים לעשות פה משהו?

מיכאל גורלובסקי: הכול טוב ויפה, אנחנו נדון עשרות פעמים, ואין שום תוצאה מעשית.

מיכאל גורלובסקי: לגבי גיוס דוברי רוסית, זה יפה, אני חושב שזה ראוי, אבל זה לא פותר שום בעיה כי צריך לשנות אווירה.

מיכאל גורלובסקי: זה שמחר יתחילו במשטרת אשקלון לעבוד 10 שוטרים דוברי רוסית, אלו שבאופן שיטתי מרביצים לעולים – ירביצו גם מחר, לא ישתנה שום דבר.

מיכאל גורלובסקי: זה לא פותר שום בעיה, צריך לשנות אווירה.

מיכאל גורלובסקי: לשנות אווירה אפשר רק במקרה ששוטר הרים יד על קשיש רוסי או ערבי או יהודי, יידע שהוא מחר לא יהיה שוטר, אלא במעצר, ויעמוד לדין כמו כל אזרח.

מיכאל גורלובסקי: אני פשוט לא מבין מה קורה פה.

מיכאל גורלובסקי: מרביצים לזוג קשישים, והם נמצאים בטיפול נמרץ.

מיכאל גורלובסקי: מה אנחנו שומעים?

מיכאל גורלובסקי: שהם נתנו מכות למשטרה, והשוטרים עברו לדין משמעתי.

מיכאל גורלובסקי: זה לא בדיחה?

מיכאל גורלובסקי: בעיניי, זו בדיחה.

מיכאל גורלובסקי: לכן השאלה שלי אליך היא לגבי הסטטיסטיקה, אם היו מקרים, כי אנחנו לא יודעים האם יש או אין ענישה.

מיכאל גורלובסקי: המערכת שומרת על עצמה.

מיכאל גורלובסקי: אני רוצה לשמוע ממך האם יש לנו כלים לעשות משהו.

מיכאל גורלובסקי: יש לנו ועדת הפנים וועדת עלייה וקליטה, ואנחנו יכולים לדון פה עד להודעה חדשה, לשרוף את זמננו, אבל האם יש לנו אפשרות לעשות משהו?

מיכאל גורלובסקי: האם יש אופציה להשפיע, כי בינתיים לא הצלחנו להשפיע על שום דבר, חוץ מזעקה וצעקה.

גאלב מג'אדלה: תודה.

גאלב מג'אדלה: ניתן לנציגי המשטרה להתייחס.

מיכאל גורלובסקי: אנחנו שומעים כל הזמן אותן המילים.

איתן גדסי: אני רוצה להתייחס לאירועים כפי שהיו; חשוב להתחיל עם משפחת רודניצקי שהייתה תפנית במערכת היחסים, כי השיחות התנהלו אחרת לגבי תחנת אשקלון, שחל שיפור רב.

גאלב מג'אדלה: אתה החלפת את המפקד הקודם שהיה מעורב בעניין?

איתן גדסי: באירוע ב- 94' של משפחת רודניצקי אני הייתי מפקד התחנה כ- 7 חודשים.

איתן גדסי: יש סקירות אירועים משנות ה- 90', אבל במקרה הספציפי הזה שהיה תפנית, מח"ש הגיעו למסקנות, ויש היום תשובה לגבי העמדה לדין של שני שוטרים מתוך קבוצת השוטרים שהייתה שם, ועל-כך שהתיקים נגד משפחת רודניצקי יוקפאו.

מרינה סולודקין: אבל זאת החלטה של השר לביטחון הפנים.

מיכאל גורלובסקי: אני מבקש להדגיש את זה בפרוטוקול: לדין משמעתי.

איתן גדסי: ההחלטה על העמדה לדין היא של מח"ש, לא של משטרת ישראל, וההליך לגביהם לא הסתיים.

איתן גדסי: אנחנו עוד נשמע על התוצאות הדיון המשמעתי בעניינם.

איתן גדסי: שלושת המקרים היו בהפרש של מספר חודשים: ביולי 2004 ובפברואר 2005 – זאת אומרת, אנחנו מדברים על פער גדול מאוד של תקופה שבה לא היו מקרים מהסוג הזה, ויש הצטברות של שלושה מקרים שאני אתייחס אליהם.

איתן גדסי: אני אתחיל ממשפחת גרינברג שהיה המקרה הראשון: הבת הזעיקה אותנו.

איתן גדסי: היא התקשרה מטלפון ציבורי מחוץ לבית והתקשרה 100.

איתן גדסי: היא דיברה עם היומנאית ודיווחה שיש בלגן בבית – אבא ואמא מרביצים זה לזה.

איתן גדסי: הגיעה ניידת משטרה לטיפול באלימות במשפחה, ומצאה מהפכה בבית.

איתן גדסי: הילדה ליוותה אותם, היא הייתה פצועה בשפה.

איתן גדסי: מסתבר שהאבא היכה אותה, ועל-כך הוא נעצר.

איתן גדסי: האבא הכה את האמא, והאמא הכתה את האבא – הם מוסרים עדות על תקיפה הדדית שהייתה בתוך הבית לעיני הילדים.

איתן גדסי: בגלל זה הבת ברחה מהבית והזעיקה את המשטרה.

איתן גדסי: המפגש הראשוני שהיה לשוטרים שהגיעו למקום עם דניאל גרינברג היה סביר: הם ביררו פרטים ראשונים וביקשו ממנו להתלוות אליהם לתחנת המשטרה.

איתן גדסי: הוא ירד אתם בטוב בלי שבוצע עליו הליך מעצר.

איתן גדסי: הוא ירד עם שוטר אחד, והשוטר השני נשאר לברר פרטים עם האישה, כפי שנהוג לעשות במקרים האלה.

איתן גדסי: אנחנו יודעים בדיעבד שהוא היה שתוי, הוא שתה בערך בקבוק וודקה, והוא מתאר שתייה של 4 כוסות וודקה – 200 גרם.

איתן גדסי: זה התיאור שלו בעדות.

איתן גדסי: זאת אומרת שהוא היה שתוי לחלוטין, והוא שתה כשעה לפני שהשוטרים הגיעו למקום.

איתן גדסי: כשהוא ראה את השוטר ניגש לברר פרטים עם האישה הוא כעס מאוד, מה פתאום נכנסים לבית ומדברים עם אשתו; רץ לעבר השוטר, בעט בו ותקף אותו.

איתן גדסי: השוטר הודיע מיד על מעצרו, ומאותו רגע התחיל מאבק בין שני השוטרים לדניאל, שהיה שתוי, והכוחות שמצטברים בזמן שתייה הם די גדולים.

איתן גדסי: הוא התנגד לשוטרים, משך שוטר בירך, והשוטר מציין בדוח שהוא נאלץ להשתמש בכוח.

איתן גדסי: יש לנו צילומים ותעודות רפואיות של השוטר עם סימני נשיכה מאוד ברורים.

איתן גדסי: הנשיכה חדרה לבשרו של השוטר, והשוטר אומר בדוחות שהוא רושם: "השתמשתי בכוח כדי לשחרר את השיניים שלו מהבשר שלי".

איתן גדסי: אני מזכיר שלשוטר יש סמכות לשימוש בכוח סביר כדי לבצע מעצר.

איתן גדסי: זה הגורם היחיד במדינה שיש לו סמכות חוקית לשימוש בכוח.

איתן גדסי: הוא מציין בדוחות שהוא משתמש בכוח כדי לשחרר אותו, וברגע שהוא שחרר את האחיזה של השיניים הצליחו לכבול אותו, ובזה הסתיים הליך התקיפה לכאורה של השוטר, או השימוש בכוח.

איתן גדסי: בתחנה הסתבר שבבית הייתה בעיה כלכלית, ויכול להיות שהוא ניסה לקפוץ מהחלון, וניסו למנוע את הקפיצה, אבל אין הצדקה בכך לתקוף שוטרים שבאו לסייע למשפחה.

איתן גדסי: השוטרים נקראו לעזור למשפחה, ובסופו של דבר הותקפו על-ידי דניאל.

איתן גדסי: הוא הוחזק במעצר חודשיים בגלל מספר עבירות: תקיפת בתו, תקיפת אשתו ותקיפת השוטרים.

איתן גדסי: לכן אלה שלושה סעיפי אשמה שיוגשו נגדו, והוא יועמד עליהם לדין.

מיכאל גורלובסקי: משמעתי?

איתן גדסי: פלילי.

ניסן סלומינסקי: הוא לא שוטר.

מיכאל גורלובסקי: בגלל זה אני מדגיש את זה.

איתן גדסי: אני הקדמתי ואמרתי, שלשוטר יש סמכות שימוש בכוח, ואם יש חריגה היא בדרך כלל לא פלילית היא מתחילה בהליך משמעתי, אבל מח"ש בודקים - -

מיכאל גורלובסקי: עם הזקנים האלה שהיו בטיפול נמרץ?

מיכאל גורלובסקי: אני לא יכול לשמוע את זה.

מרינה סולודקין: מתברר, שבניגוד לדבריו "בטעות", הוגשו כתבי אישום נגד האזרחים המעורבים, משפחת רודניצקי.

מרינה סולודקין: זה אותו סיפור: כל הזמן הופכים את הקורבן לאשם, אנחנו מכירים את זה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מדברים על המקרה השני.

מרינה סולודקין: אבל זה מאוד דומה, זה אותו דפוס.

איתן גדסי: על משפחת רודניצקי הייתה ועדה, ואם רוצים תשובות ממח"ש, צריך להזמין לכאן את מח"ש ולא אותנו, כי הם הגיעו למסקנות.

איתן גדסי: אנחנו נמצאים כאן עקב שלושת המקרים האחרונים שהם נשוא הפעולה, ובהם צריך להתמקד.

איתן גדסי: המקרה של משפחת גרינברג ברור מאוד, ואין מקום אפילו לשאלות על התנהגות השוטר שנחלץ משיניים של אדם שנשך אותו.

איתן גדסי: לגבי המקרה של ברוך אברמוב: ברוך אברמוב היה עם אחיו, והם נסעו ברכב; הם ביצעו עבירת תנועה – פניית פרסה במקום אסור, ולכן עיכבו אותם, אחרת לא היו מעכבים אותם כי גם לא ידעו מי יושב ברכב בזמן העיכוב.

איתן גדסי: עיכבו אותם 3 מתנדבים, וחשוב לציין שבמתנדבים היה רוסי, והיה רוסי נוסף, אבל מסתבר שהוא בוכרי- -

יגאל יאסינוב: רוסי או דובר רוסית?

איתן גדסי: רוסי.

מיכאל גורלובסקי: מה זאת אומרת רוסי?

יגאל יאסינוב: רוסי או דובר רוסית?

מיכאל גורלובסקי: הוא לא מבין את ההבדל ביניהם.

איתן גדסי: יוצא חבר העמים, רוסי.

מיכאל גורלובסקי: גם כשהוא אומר "רוסי", זה נשמע כמו קללה.

יגאל יאסינוב: "רוסי", זה אומר שהוא לא יהודי.

יגאל יאסינוב: אתה יודע שהוא לא יהודי?

איתן גדסי: יוצא חבר העמים, דובר רוסית.

יגאל יאסינוב: יפה.

גאלב מג'אדלה: סליחה, חבר הכנסת יאסינוב.

מיכאל גורלובסקי: זה מאוד חשוב, אנחנו לא פונים אליו בשם של העדה שלו, לך הוא יקרא "ערבי".

מרינה סולודקין: אנחנו גם לא יודעים, זה לא מעניין.

ניסן סלומינסקי: זה לעניין שזה רוסי ולא קווקזי.

גאלב מג'אדלה: אבל הוא לא התכוון לפגוע.

מיכאל גורלובסקי: אני לא יודע למה הוא התכוון.

גאלב מג'אדלה: איך הוא ידגיש לך?

מיכאל גורלובסקי: אני לא יודע, אנחנו לא פונים אליו בשם העדה שלו.

גאלב מג'אדלה: מאה אחוז.

גאלב מג'אדלה: זו הערה נכונה, אבל לא הייתה כוונה לפגוע.

מרינה סולודקין: גם לא מסוגלים לפנות בשם העדה מכיוון שאנחנו לא בקיאים בזה.

איתן גדסי: אני מתנצל אם פגעתי במישהו, הכוונה הייתה לדוברי רוסית.

איתן גדסי: היו שלושה מתנדבים, שניים מהם דוברי רוסית.

איתן גדסי: בהתחלה התייחסתי לעדתיות, ואני רציתי להוביל את זה לסוף, אבל עכשיו כשאני מדבר שווה לומר שהיו שלושה מתנדבים, ושניים מהם דוברי רוסית.

איתן גדסי: במפגש הזה התברר שהם ביצעו פרסה במקום אסור; תוך כדי בדיקת הרשיונות של נוי, אח של ברוך, הסתבר שגם אין טסט לרכב.

איתן גדסי: לכן ויתרו על דוח על פניית פרסה, ורשמו לו דוח על נהיגה ללא טסט.

איתן גדסי: הם גם היו באזור די בעייתי של השוק, אזור שומם ב- 2:30 בלילה, יש שם ריבוי של פריצות לבתי עסק, ולכן הייתה ערנות של המתנדבים לגבי פעילות חריגה במקום שומם.

איתן גדסי: כשראו את הרכב מבצע פרסה מיד ביצעו את מעצרו, ולא היה ספק בכלל שמדובר בפעילות משטרתית.

איתן גדסי: המתנדבים היו ברכב משטרתי – שניים מהם היו במדים, ואחד על אזרחי.

איתן גדסי: נוי שהיה הנהג, היה מפוכח, היה בסדר, לא היה אתו שום בעיה.

איתן גדסי: נרשם לו דוח, הוא לא בא בטענות על הדוח שנרשם לו, והיה לו ברור גם למה נרשם לו דוח.

איתן גדסי: הם היו מצוידים במסמכים משטרתיים כראוי בחוק כמו שצריך.

איתן גדסי: בשלב הזה ברוך התגרה במתנדבים: מי אתם, גם אני מתנדב, תראו לי תעודות, מה פתאום אתם רושמים, אין לכם סמכות, אתם אפסים.

איתן גדסי: משהו בסגנון.

איתן גדסי: התנהל ויכוח, ואני לא מצטט את הדברים.

מיכאל גורלובסקי: זכותו לבקש תעודה מהמתנדב?

איתן גדסי: אני אסביר את הכול.

מרינה סולודקין: כנראה שלא.

איתן גדסי: במקרה הזה הוא ביקש תעודות מהמתנדבים.

איתן גדסי: אני אכן מאשר שהייתה בעיה בהזדהות המתנדבים בפניו.

גאלב מג'אדלה: מה הבעיה?

איתן גדסי: במקום שיזדהו זה בפני זה, היה ויכוח בין המתנדבים לבינו מי צריך להזדהות קודם, ובוויכוח הזה זה הגיע לרמות לא נעימות, ואז המתנדבים קראו לסיוע של שוטרים.

איתן גדסי: הגיעה ניידת של שוטרים, ביקשה ממנו להזדהות, הוא סירב להזדהות גם בפני השוטרים כי הוא כבר היה "חם" עם המתנדבים.

איתן גדסי: בכל זאת הוא הוציא תעודת מתנדב במשמר האזרחי שפג תוקפה.

איתן גדסי: היות שהתעודה לא הייתה בתוקף מאוגוסט 2004, השוטרים ביקשו ממנו להתלוות לתחנה, והוא סירב להתלוות אליהם.

איתן גדסי: לכן הודיעו לו על מעצרו.

איתן גדסי: הוא התנגד לפעילות השוטרים, ואז השתמשו בכוח כדי לכבול אותו ולקחת אותו לתחנה.

מיכאל גורלובסקי: בכוח סביר?

איתן גדסי: בכוח סביר.

איתן גדסי: אבל כאשר מתנגדים הגבולות קצת מטשטשים משום ששוטר אמור להשתמש בכוח.

איתן גדסי: גם לשים אזיקים בעדינות זה נחשב שימוש בכוח.

איתן גדסי: לכן יכול להיות שהגבולות מטשטשים כי כשמתנגדים משתמשים ביותר כוח.

מרינה סולודקין: ואם אתה לא מתנגד, איך קוראים לזה?

איתן גדסי: אבל לא היה מעבר לכבילתו או ללקיחתו לתחנה שום שימוש אחר בכוח.

איתן גדסי: אין ספק שהוא השתולל והתנגד למעצר.

איתן גדסי: בתחנה הוא הובא בפני קצין תורן דובר רוסית, שהחליט בסופו של דבר לשחרר אותו.

איתן גדסי: הקצין תיאר מצב שבו ברוך יושב מולו, היה לו סימן להמטומה במצח בגלל חבלה שקיבל, אבל לא מעבר לזה, הוא לא היה במצב שמצדיק אשפוז, ואנחנו מכירים את המצב כי דווקא במקרה של דניאל שלחנו אותו קודם לטיפול רפואי, ואחר-כך חקרנו אותו.

איתן גדסי: במקרה הזה לא היה צורך.

מרינה סולודקין: אז אתה מבטל את המסמך הרפואי שבו כתוב: “Head and face trauma”, קנטוזיה והמטומה.

איתן גדסי: המטומה זה שטף דם.

מיכאל גורלובסקי: הבעיה היא שהוא שומע רק המטומה.

מיכאל גורלובסקי: יש המון דברים שהוא לא שומע אותם.

איתן גדסי: אולי- -

מיכאל גורלובסקי: מה לא בסדר באבחון?

מיכאל גורלובסקי: אתה תקבע גם שהאבחון לא בסדר?

גאלב מג'אדלה: המסמך הזה ידוע לכם?

איתן גדסי: לא ראינו אותו, הוא לא הוצג בפנינו היות שהוא לא ניגש לטיפול תוך כדי הטיפול המשטרתי.

איתן גדסי: אחרי שהוא שוחרר מהתחנה כי לא נמצאה הצדקה להמשך מעצרו, הוא הלך על דעת עצמו לבית-חולים וטען על כאבים בבטן ובראש ואשפזו אותו למעקב.

איתן גדסי: אבל אלה ממצאים שאני לא יודע לתרגם, אני לא מבין בזה.

מרינה סולודקין: 4 ימי אשפוז.

גאלב מג'אדלה: אתם ידעתם על האשפוז שלו?

איתן גדסי: רק בדיעבד, לא ידענו על-כך באותו זמן.

איתן גדסי: רק אחר-כך זה הגיע לנו דרך חברי כס, וכדומה, קיבלנו דיווח שבעצם הוא הלך לאשפז את עצמו בבית-חולים לצורך בדיקות.

איתן גדסי: לא ידענו מזה בזמן אמת.

איתן גדסי: במקרה של אלפרד דוידוב, לכאורה מתואר מקרה קשה, אבל הבחור הזה גנב רכב מאבא שלו, וגם האבא מוסר בעדות שהרכב נגנב ממנו, הוא לא נותן גיבוי לבן.

איתן גדסי: בלשים ראו אותו מסתובב בנסיבות מחשידות עם הרכב - -

קולט אביטל: כל זה טוב ויפה, אבל למה זה מצדיק מכות?

מיכאל גורלובסקי: הוא כל הזמן מסביר לנו שיש סיבות לצורך במכות רצח.

קולט אביטל: אני יכולה להבין שיש סיבות למפגשים ביניכם, הסיטואציה מובנת, האם זה מצדיק מכות?

מיכאל גורלובסקי: אתה מתאר בדיוק מה שנוח לך.

מיכאל גורלובסקי: זה בדיוק מה שאמרתי קודם: המערכת שומרת על עצמה.

מיכאל גורלובסקי: אני שאלתי אותו שאלה, והוא לא ענה לי: האם המתנדבים הזדהו עם תעודות בפני החייל הזה?

קריאות: הוא אמר שלא.

מרינה סולודקין: הוא אמר שהייתה בעיה.

איתן גדסי: אמרתי שהמתנדבים לא הזדהו.

מיכאל גורלובסקי: זה בסדר?

איתן גדסי: לא.

מיכאל גורלובסקי: מה עשית עם זה?

איתן גדסי: כבוד היושב ראש, אני רוצה לסיים עם העובדות.

גאלב מג'אדלה: אתם מוכנים לתת לו לדבר?

מיכאל גורלובסקי: אנחנו פשוט זועמים, תבין אותנו.

גאלב מג'אדלה: אני מבין, אבל הוא נתן תשובה.

מיכאל גורלובסקי: אנחנו כבר שנה שומעים את התשובות האלה.

גאלב מג'אדלה: אני אגיד לך במילה יותר ברורה: המתנדבים נכשלו בכך שלא הזדהו בפני האזרח.

קריאות: נכון.

מרינה סולודקין: ובגלל זה הזמינו את המשטרה, אמרו שזה מקרה אלים, נתנו מכות, הכניסו איש ל- 4 ימי אשפוז עם תעודה רפואית, והכול בסדר – הוא היה אשם.

איתן גדסי: אני בכוונה מתייחס לעובדות: העובדות שאני מדבר עליהן כאן מגובות בעדויות, כך שברגע שיתאפשר חוקית לעיין בתיקים האלה אין שום בעיה גם לבדוק את כל העובדות שאני מציין כאן.

איתן גדסי: זה מתוך עדויות שנגבו על-ידי אותם המעורבים, ולא משמועות שהגיעו אחר-כך.

מיכאל גורלובסקי: יש להם מח"ש, אתה לא הבנת?

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת גורלובסקי, בבקשה.

איתן גדסי: במקרה של דוידוב הוא גנב את הרכב מהאב, והיה מפגש עם הבלשים.

איתן גדסי: הם סימנו לו לעצור, הוא עצר, והם הזדהו בפניו, אבל הוא לא יצא מהרכב והתחיל להימלט מהמקום.

איתן גדסי: התנהל אחריו מרדף רחוב ברחבי העיר כשהוא עובר על כל חוקי התנועה בדרך: עובר רמזורים אדומים, חוצה צמתים תוך סיכון חיי אדם, ונתקע בסופו של דבר עם הרכב על אי-תנועה; יצא מהרכב, ורק אחרי מרדף רגלי הבחור הזה נתפס.

איתן גדסי: במקרה הזה הוא נעצר בידי השוטרים כאשר היה מאבק בינו לבין השוטרים, והוא ניסה להימלט מלכתחילה, ובאמת השתמשו נגדו בכוח, כבלו אותו והביאו לתחנה.

איתן גדסי: אני רוצה לומר שזה דפוס התנהגות אלים מלכתחילה.

איתן גדסי: מי שעובר עבירה ומחפש להימלט מהמשטרה משתמש באופן טבעי בצעדים אלימים המפגש של השוטר עם החשוד הוא אלים.

מיכאל גורלובסקי: המפגש מתחיל מזה שהשוטר לא מזדהה עם תעודה.

מיכאל גורלובסקי: מבחינתי המתנדב במדים הוא שוטר, והוא לא מזדהה עם תעודה.

איתן גדסי: במקרה הקודם נרשמה תלונה על כך שלא היה טסט, והכול התנהל על מי מנוחות.

איתן גדסי: לא יודעים מי יושב ברכב, אין כאן משהו נגד אוכלוסייה מסוימת.

יגאל יאסינוב: אבל במדים זה לא אומר שהוא שוטר.

איתן גדסי: כבר אמרנו שהייתה בעיה בהזדהות.

מיכאל גורלובסקי: הם ממשיכים להסתובב ברחוב?

איתן גדסי: ודאי שהם ממשיכים להסתובב ברחוב.

יגאל יאסינוב: בן-אדם שעוצרים אותו, לא יודע מי עוצר אותו גם אם הוא במדים.

יגאל יאסינוב: הוא נעצר, והאיש צריך לומר: "אני רב-פקד" או "אני מתנדב".

יגאל יאסינוב: כל מי שלא הזדהה עבר קו והופך לעבריין שתוקף את האזרח, ולא חשוב לנו אם האזרח עשה לפני-כן עבירת תנועה או לא עשה, כי זה היה מישהו במדים שהאזרח שניסה לתקוף אותו, והאזרח לא ידע מי זה.

איתן גדסי: חשוב לדעת שהמפגשים שלנו הם מפגשים די אלימים.

איתן גדסי: כאשר אדם מתנגד לפעילות השוטר – ולא משנה כרגע מה הסיבה, ומה הוא חשב – המפגש עצמו הוא לא מפגש נעים.

איתן גדסי: אפשר להבין גם מתיאור המקרים האלה שזה כך: ברוך, עם כל הכבוד לשירות הצבאי שלו, היה שתוי באותו ערב.

איתן גדסי: הוא שתה לפני-כן משקה אלכוהולי, וזה עולה גם מתוך העדויות באותו יום.

איתן גדסי: זאת אומרת, יש איזשהו דפוס התנהגות.

איתן גדסי: הוא לא נהג, אחרת הוא היה עצור על נהיגה בשכרות.

איתן גדסי: אמרתי כבר שנוי הנהג היה בסדר, וגם לא היה לו ויכוח עם השוטרים.

איתן גדסי: מי שניהל את הוויכוח היה שתוי, ישב ליד הנהג והתעמת עם המתנדבים ואחר-כך עם השוטרים.

איתן גדסי: זאת אומרת, המפגשים הם לא מפגשי סלון.

איתן גדסי: גם כשאנחנו מבצעים כל סוג של פעילות מול כל אזרח – ולאו דווקא עולים – אנחנו לא מבדילים, אני לא יודע מי נמצא מולי, זה לא משנה.

איתן גדסי: מבחינתנו, חשוב לדעת שאנחנו מבצעים את תפקידנו בראש ובראשונה.

מיכאל נודלמן: אתה יכול לענות למה בערים אחרות אין מקרים כאלה?

אפי מור: אני אתייחס לזה.

מיכאל גורלובסקי: היושב ראש, מה הערך של הישיבה הזאת?

גאלב מג'אדלה: אתם רוצים שנמשיך את הדיון בעוד שבוע-שבועיים או שאתם רוצים לסיים עכשיו?

קולט אביטל: אפשר למצות את הדיון הזה.

מיכאל גורלובסקי: השאלה מה הערך של הדיון הזה.

קולט אביטל: לא רק הערך, מה המסקנות.

גאלב מג'אדלה: הדיון מתקיים.

גאלב מג'אדלה: אם יש לו ערך או אין לו ערך – זה אחר-כך.

גאלב מג'אדלה: אבל ביקשתם דיון – יש דיון.

גאלב מג'אדלה: אתם לא יכולים לבקש דיון, ואחר-כך להגיד לי מה הערך של הדיון.

קולט אביטל: אנשים הגיעו מרחוק, נשמע אותם.

גאלב מג'אדלה: אני מעוניין שמפקד המרחב ידבר וגם סנ"צ עדה לב-רם שמטפלת בנושא העולים וגם האזרחים שהוזמנו.

אפי מור: אני מפקד מרחב לכיש.

אפי מור: המרחב חולש מאשדוד בצפון ועד שדרות בדרום, במערב – הים, במזרח – פחות או יותר קו התפר: קריית גת היא קו התפר המזרחי.

אפי מור: 5 ערים ו- 100 יישובים ו- 23 מועצות אזוריות ומקומיות.

אפי מור: אני לא מקל ראש באירועים האלה, ומאוד לא נעים להיות כאן ולשמוע.

אפי מור: זה אולי אחד הלקחים האישיים הפנימיים שלי.

אפי מור: משטרת ישראל לא מבחינה בטיפול בין עדות, לאום, דת, ומבצעת את העבודה בצורה מאוד ברורה לגבי כולם.

אפי מור: אני מאוד נרגש לשמוע שיש כאלה שחושבים שאנחנו עושים הבחנה.

אפי מור: אני הרבה שנים במשטרה, הייתי קצין בצה"ל, עברתי המון, ולאורך כל השנים אני חש שאנחנו עושים את העבודה בלי הבדל דת, גזע ומין.

אפי מור: הטיפול נעשה בהרבה רגישות מחד, ומאידך – בנחישות גדולה מאוד בלי מורא, והדגש הוא על המורא:

אפי מור: אנחנו לא מפחדים ועושים את העבודה בצורה מאוד ברורה.

אפי מור: אם מישהו חושב שיהיה עוד אירוע כזה ולא נטפל, או ניתן מסר לשוטרים שלא יטפלו באירוע כזה – טועה.

אפי מור: אנחנו נמשיך לטפל ונלמד מהלקחים של האירועים שהיו, ויש מה ללמוד מהאירועים הקודמים שהיו.

אפי מור: המקרים הם בודדים, ואינם מעידים על הכלל.

אפי מור: בשלושת המקרים השוטרים פעלו נכון עם כשלים נקודתיים שאנחנו נטפל בהם.

אפי מור: אני רוצה לציין שכל תלונה שהאזרח מתלונן מגיעה למח"ש.

אפי מור: התיק הפלילי לא מטופל עד שמח"ש לא בודק את ההליכים, ובהרבה מקרים גם סוגרים את התיקים כי מבינים שהבסיס לתחילת הפעילות היה טעות, והתיק נסגר בהרבה מקרים.

ניסן סלומינסקי: גם אתם מתלוננים, לא רק האזרח?

ניסן סלומינסקי: אם אתם חוששים שמשהו לא בסדר, אתם מתלוננים?

אפי מור: כמובן.

אפי מור: בעדות גם אנחנו מתלוננים בהרבה מקרים.

אפי מור: בחלק מהמקרים השוטרים משתמשים בכוח סביר, וזה אחד מהכלים שיש לשוטר.

אפי מור: לא יכול להיות מצב שהשוטר מגיע לאירוע, הותקף, ומנסה למנוע.

אפי מור: הרי אם הוא הותקף הוא חייב להגיב.

אפי מור: נכון שצריך להשתמש בכוח סביר, וזאת בחינה שנבחנת – מח"ש בוחן את השימוש בכוח.

אפי מור: הוא בוחן את הסבירות של השימוש בכוח ואת הרמה של השימוש בכוח.

אפי מור: אני רוצה להאמין שכולכם מאמינים במח"ש.

אפי מור: אני מאמין במח"ש, הוא גוף חיצוני מבחינתי שעושה את העבודה.

אפי מור: בהרבה מקרים הוא מגיע למסקנה שזה אירוע פלילי, וזה עובר למישור הפלילי.

אפי מור: אנחנו נמצאים במקום שצריך לתת חסינות לשוטרים, ובחלק מהמקרים כמו במקומות עבודה רגילים לא פותחים מיד תיק פלילי.

אפי מור: בהרבה מקרים שבהם משרד העבודה נכנס לאירוע, ויש הרוג, זה לא מגיע לערכאות פליליות, הרבה פעמים זה נסגר בבתי-הדין לעבודה.

אפי מור: תיקי מח"ש במרחב הם בירידה של 50%; באשקלון הם בירידה של 43% - אני יכול לתת את הנתונים.

יגאל יאסינוב: אני לא מאמין לנתונים האלה.

מרינה סולודקין: היושב ראש הקודם של הוועדה הזאת הגיע למסקנה שצריך לפרק את מח"ש.

מיכאל גורלובסקי: כבר 10 שנים הם לא מקבלים תלונות.

מיכאל גורלובסקי: אני פשוט קם והולך כי אני כבר שמעתי את הדברים האלה מזמן.

מיכאל גורלובסקי: כמה אפשר לשמוע את אותם דברים?

אפי מור: אחד הלקחים החשובים שלנו הוא להגביר את השותפויות שלנו עם הקהילה.

אפי מור: יש לנו אזרחים ושוטרים מתנדבים.

אפי מור: במרחב יש לנו 39 שוטרים עולים מחבר העמים; יש לנו 15 בתחנת אשקלון.

אפי מור: יש לנו 785 מתנדבים מחבר העמים.

אפי מור: זאת אומרת, אנחנו מנסים כל הזמן לגייס.

אפי מור: אנחנו מנסים גם לגייס מתנדבים ומתורגמנים.

אפי מור: לפני שבועיים משטרת ישראל התחילה עם הגישור, ויש הרבה מקרים שלא ילכו הלאה, אלא יגיעו לגישור.

אפי מור: יכול להיות שהמקרה של אברמוב בנושא הגישור יגיע לגישור חיצוני של אדם שהוא לא איש משטרת, וזה תפקידו.

אפי מור: אנחנו מנסים לערוך הסברה לשוטרים בנושא הזה.

אפי מור: אנחנו קיבלנו לפני כחודש הסברה על המנטליות ועל הלחצים שנמצא העולה שבא במגע עם הרשויות, במיוחד עם רשויות האכיפה של המשטרה; אלה דברים שאנחנו מקבלים אותם במשך שנים, ואנחנו צריכים כל הזמן לקבל אותם.

אפי מור: מפקד התחנה הזמין אליו את יעקב בר-שמעון שייתן את הנושא של הממשק עם עולי קווקז, ויש לנו הרצאות בנושא של עולי אתיופיה.

אפי מור: אני בטוח שאנחנו צריכים לקבל הסברים ולנסות להבין את המנטליות ולהטמיע בקרב השוטרים דרכי התנהגות שונים, טובים יותר ואדיבים יותר.

אפי מור: בנימה אישית, אני מאוד נרגש מהתגובות, ומבחינתי, זה מסר שאנחנו צריכים לדבר עם השוטרים, צריכים להטמיע בהם, וכשגריר שיוצא מפה אני לוקח על עצמי את הנושא הזה בצורה מאוד ברורה.

אפי מור: אני משוחח הרבה עם השוטרים.

אפי מור: כמעט בכל מפגש בכל תחנה אני יושב עם שוטרים, ואני אעלה את הנושא הזה, ואנסה לקבל מצגת שתיתן לי אפשרות וכלים לנסות להטמיע את זה.

אפי מור: ומאידך, אני רוצה שיהיה מאוד ברור: אנחנו נמשיך לטפל באירועים מהסוג הזה, ובכל מקרה כשיהיה כשל של שוטר הוא יועמד לדין, ויינקטו נגדו צעדים משמעתיים בלי כחל וסרק.

אפי מור: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: למה באשקלון?

אפי מור: זו שאלה טובה ומעניינת.

אפי מור: אני מאוד מתכבד בה, ידעתי שאני אשאל, ואני מנסה כל הזמן לחשוב.

אפי מור: שאלתי את מפקד תחנת אשדוד למה הוא חושב שזה קורה באשקלון.

אפי מור: לדעתי, באשקלון יש קשב של הנציגות של עולי חבר העמים, וכל תלונה הכי קטנה מקבלת עוצמות.

אפי מור: זו דעתי, יכול להיות שאני טועה, ואני חושב שאני צריך לבדוק למה זה קורה.

אפי מור: עד עכשיו אני לא יודע; יש לי איזשהו הסבר שאני לא בטוח שהוא מדעי ומתמטי, אבל אני יודע שכל אירוע באשקלון מקבל עוצמה גדולה מאוד.

אפי מור: דרך אגב, אותם האירועים לא היו מגיעים למצב הזה בעדות אחרות- -

מיכאל נודלמן: מכות- -

אפי מור: אני לא משתמש במושגים של מכות.

מיכאל נודלמן: שוטרים נותנים מכות.

גאלב מג'אדלה: עדה לב-רם, בבקשה.

עדה לב-רם: הנושא של אלימות במשטרת ישראל מוכר לי היטב כי אני עצמי שימשתי כמפקדת היחידה לבירור תלונות על שימוש בכוח בשנות ה- 80.

עדה לב-רם: לאור ניסיוני אני מחזקת את דבריו של מפקד מרחב לכיש שבמשך השנים חלה ירידה ניכרת.

עדה לב-רם: אני זוכרת שאני טיפלתי באלפי תיקים.

עדה לב-רם: אני לא דוברת של מח"ש, ואפשר לבדוק שם מה המצב.

גאלב מג'אדלה: איך את מציעה לבדוק את זה?

עדה לב-רם: אני מציעה שנציגי מח"ש יביאו את הסטטיסטיקה: כמה תלונות מקבלים, כמה נסגרו, ומאלה סיבות הם נסגרו, וכמה הועמדו לדין.

עדה לב-רם: בישיבה הקודמת עם היושב ראש הקודם דיברה יחידת משמעת והביאה את הנתונים כמה הועמדו לדין פלילי, כמה הועמדו לדין משמעתי, כמה פוטרו ממשטרת ישראל.

עדה לב-רם: לכן אני מתפלאת שחבר הכנסת מיכאל כל-כך נסער.

עדה לב-רם: במקרה הצורך אני אעביר בפקס באופן אישי את הנתונים.

עדה לב-רם: אבל הם הוצגו בישיבה הקודמת.

עדה לב-רם: כדי לסבר את האוזן – לא שחלילה אני מצדיקה את זה – בדרכי לפה שמעתי ברדיו על אירוע אלים בתחנת מוריה בירושלים.

עדה לב-רם: אני לא יודעת מה בדיוק קורה באשקלון; ברגע שאני שומעת אני מבקשת את ההסברים מתוקף תפקידי, ולכן אני קיבלתי את ההסבר על ברוך ונוי אברמוב ועל דוידוב.

עדה לב-רם: קיבלתי את ההסברים בכתב.

גאלב מג'אדלה: קיבלת גם את התלונה?

עדה לב-רם: קיבלתי את התלונה, ואת התלונה של אברמוב אני אישית תרגמתי אותה מרוסית לעברית.

גאלב מג'אדלה: מה ההליכים שצריכים להפעיל, לדעתך?

מרינה סולודקין: היא מחזקת את המשטרה, לא את האזרחים.

עדה לב-רם: אני לא אמרתי את זה, סליחה.

מרינה סולודקין: את מחזקת את המשטרה.

עדה לב-רם: אני לא אמרתי את זה, זה בכלל לא מדויק.

עדה לב-רם: אני אמרתי משהו אחר: הנושא הזה מאוד מוכר לי, אני עצמי טיפלתי בזה, העמדתי שוטרים לדין – ולא אחד.

גאלב מג'אדלה: מה את מציעה?

עדה לב-רם: אני מציעה לעשות בדק בית, זה מה שיוצע גם למפכ"ל ולראש אגף כוח אדם, אבל כל מקרה ייבדק לגופו.

גאלב מג'אדלה: זה שכל מקרה צריך להיבדק ולהפיק ממנו לקחים – אין ספק; אבל התופעה והריבוי – זה דבר אחר.

מרינה סולודקין: המשטרה הגישה כתב אישום נגד משפחת רודניצקי, והשר היה חייב להקפיא אותו – איך את מתייחסת לזה?

עדה לב-רם: זו טעות מפני שלפי הנהלים של משטרת ישראל בשיתוף פעולה עם מח"ש, לא יוגש כתב אישום עד לבירור ולהחלטה של מח"ש.

עדה לב-רם: מי שפועל בניגוד לכך חייבים לבדוק באיזו זכות.

מרינה סולודקין: רק לבדוק?

אפי מור: לא יוגש כתב אישום.

עדה לב-רם: לא יוגש כתב אישום.

מרינה סולודקין: אתה מבין את המשמעות ששר מקפיא את כתב האישום שלהם נגד אזרחים שהיו קורבנות מפני שלכולם ידוע שהם היו קורבנות ולא תוקפים.

עדה לב-רם: זה לא משנה.

עדה לב-רם: ייתכן מאוד – אני לא בקיאה בפרטי פרטים – שחלה טעות, ומישהו צריך לתת את הדין על-כך.

עדה לב-רם: לזה אני מסכימה.

מרינה סולודקין: אבל אני לא שופטת.

מרינה סולודקין: למה את מסכימה?

מרינה סולודקין: אני לא יכולה להאשים את השוטרים, זה התפקיד שלכם.

עדה לב-רם: נכון.

עדה לב-רם: אבל אני מסבירה שאם חלה טעות זה שווה בדיקה מפני שגם ראש יחידת התביעות שהגיש את כתב האישום, אם הייתה תלונה הדדית אסור היה לו להגיש כתב אישום.

עדה לב-רם: זו נקודה.

עדה לב-רם: אני עצמי טיפלתי ככה בתור ראש יחידת התביעות.

עדה לב-רם: תיקים הוקפאו באופן משמעותי, ואחר-כך הייתה עליי ביקורת למה שנה וחצי שוכבים אצלי תיקים.

איתן גדסי: אני רוצה לתקן פה רושם.

איתן גדסי: שמעתי אותך אומר שיש ריבוי.

איתן גדסי: אני רוצה להכניס את כל הנוכחים לפרופורציות על מה אנחנו מדברים: בשנת 2004 תחנת אשקלון טיפלה כמעט ב- 8,000 תיקים.

איתן גדסי: מתוכם 793 תיקים מיוחסים לעולי חבר העמים, שזה 10%.

איתן גדסי: אנחנו מדברים פה על 4 מקרים, ו- 3 המקרים האחרונים אפילו משויכים לשנת 2005.

איתן גדסי: זאת אומרת, ב- 2004 היה לנו מקרה אחד או שניים, ואני אפריז ואומר – 5 מקרים.

איתן גדסי: זה פחות מ- 1% של המפגשים שלנו עם אוכלוסיית עולים שעברה עבירות פליליות.

איתן גדסי: כלומר, ב- 99% מהמקרים אנחנו בסדר; אנחנו יושבים פה על משהו שהוא נמוך מ- 1% מסך המקרים.

איתן גדסי: לכן אני מבקש לא לדבר על ריבוי מקרים.

מיכאל נודלמן: בן אדם זה בן אדם, אזרח זה אזרח.

מיכאל נודלמן: אפילו מקרה אחד זה משהו.

איתן גדסי: אתה צודק.

מרינה סולודקין: אבל אצלנו זה 80%- -

יגאל יאסינוב: מבחינה סטטיסטית לגבי התחנה שלך אתה צודק בהחלט, אבל אתה לא צודק מסיבה אחרת:

יגאל יאסינוב: אם ניקח את כל המקרים שקרו בשנה שעברה או בשנה הזאת במפגש אלים בין משטרה לבין העולים בכל הארץ, אתה יודע כמה התחנה שלך לוקחת שם: בין 80% ל- 90%.

איתן גדסי: על שלושה מקרים?

אפי מור: אני מוכן להביא את הסטטיסטיקה, זה לא נכון מה שאתה אומר.

יגאל יאסינוב: 50%.

גאלב מג'אדלה: זה צריך לבדוק.

אפי מור: בכל המקומות יש אירועים, והם לא מגיעים לעוצמה שהגיעה לכאן.

גאלב מג'אדלה: יש לך הצעה לסדר, חבר הכנסת יאסינוב?

יגאל יאסינוב: כן.

יגאל יאסינוב: ההצעה שלי היא לתת לאזרחים שבאו לוועדה להתבטא, ואם אנחנו לא יכולים לסיים היום את הישיבה – לדחות את ההמשך לפגרה שבה נסיים את העניין, ואז המשטרה תביא לנו את הנתונים למקרים האלה.

גאלב מג'אדלה: זו הצעה טובה לטובת העניין כדי לא לפגוע בעניין.

גאלב מג'אדלה: נשמע את סגן ראש העיר.

אבי ועקנין: כרשות אנחנו החלטנו להתייחס לתופעה, ולא משנה מה הסיבה.

אבי ועקנין: מכיוון שיש באשקלון נציגי ציבור מאוד מעורבים – כמו חברת הכנסת מרינה סולודקין – זה בכל זאת בא לידי ביטוי, אבל אנחנו התייחסנו לתופעה.

אבי ועקנין: כשיש תופעה זה כדור שלג שמתגלגל, ואנחנו לא יודעים איפה עוצרים אותו.

אבי ועקנין: לכן החלטנו להקים פורום בשיתוף המשטרה, תושבים ונציגי ציבור כדי לעשות פעולות שעיקרן להוריד את האווירה הפסיכולוגית שקיימת.

אבי ועקנין: היום קיימת אווירה של "המשטרה נגד דוברי רוסית", העולים האשקלונים.

אבי ועקנין: האווירה מעצימה עוד יותר את התופעה, ואז כל מקרה מקבל משמעות: הנה עוד מקרה של המשטרה נגד העולים.

אבי ועקנין: עשינו בחירות לוועדי שכונות ונבחרו 22 תושבים שהם נציגים של חבר העמים, ואנחנו מקיימים מפגשים משותפים בינם לבין המשטרה כדי להכיר זה את זה, ולהפתעתנו – או לא להפתעתנו – המשטרה גילתה נכונות מאוד גדולה.

אבי ועקנין: לקחנו מקרה שלא בא לידי ביטוי כאן וניתחנו אותו יחד עם נציגי הציבור.

גאלב מג'אדלה: מתי הפעולה הברוכה שלכם התחילה?

אבי ועקנין: לפני כחודשיים, אחרי המקרה המפורסם הקמנו את הפורום, והתחלנו כבר להפיק לקחים איך להשתמש בוועדי השכונות כך שברגע שיש אירוע, האזרח יכול לפנות לנציג השכונה כדי ללוות אותם בתהליך ולא תקרה ההעצמה הזאת.

אבי ועקנין: אנחנו מתכננים כבר החודש מפגש גדול מאוד בין המשטרה לבין העולים בכלל במקום פומבי: המשטרה תציג, העולים ישאלו שאלות.

אבי ועקנין: לדעתי, זו התחלה של פעולה שאם יהיה שיתוף פעולה של כולם נגיע לרגיעה, ואני מקווה מאוד שזה לא יתפתח.

אבי ועקנין: אני לא רוצה לפרט מקוצר הזמן, אבל בדיון הבא אני מוכן להביא יותר נתונים ונציגים של התושבים שעבדו במשותף עם המשטרה כדי למנוע את המקרים האלה.

יגאל יאסינוב: אתם גם יכולים להשתמש בנו לצורך העניין.

גאלב מג'אדלה: תודה למר ועקנין.

גאלב מג'אדלה: ברוך, בבקשה.

ברוך אברמוב: שלום לכם.

ברוך אברמוב: אני רוצה לספר על מה שהיה ולהגיב על מה שנאמר.

ברוך אברמוב: כבר 5 שנים אני נמצא בשירות כוחות הביטחון: לפני הצבא הייתי מתנדב במשטרת שדרות; עבדתי, למדתי וגם מצאתי זמן לעשות סיורים ומחסומי בוקר בשדרות, ועכשיו אני כבר שנתיים לוחם בפלחו"ד נחשון.

ברוך אברמוב: אנחנו, הצבא ומשטרת ישראל עושים אותה עבודה: אנחנו מנסים לשמור על מדינת ישראל.

ברוך אברמוב: במקום שנעזור זה לזה אנחנו מתנגשים – גם צה"ל וגם משטרת ישראל מתנגשים זה בזה, וזה לא דבר שצריך לקרות.

ברוך אברמוב: לי אין כל אינטרס, ולא היה לי גם, לפגוע בשוטרים כי אני הייתי מתנדב – אני יודע מה זה, וגם עבדתי בזה, אז למה שאני אפגע?

ברוך אברמוב: באותו לילה עצר אותי שוטר על אזרחי, ביקשתי ממנו תעודת שוטר, אמרתי לו שאני חייל, ואני רוצה לדעת עם מי אני מדבר.

ברוך אברמוב: דיברו אליי בגסות ואמרו: מה זה אכפת לך, זה לא צריך לעניין אותך בכלל, ואחרי 12:00 בלילה אני לא חייב לך שום דבר, ומי אתה בכלל שאתה פונה אלינו בצורה כזאת?

ברוך אברמוב: הם התרגזו על זה שהיה לי אומץ לבקש מהם תעודת שוטר אף על פי שזאת שכותי כאזרח, וחובתי כחייל וחובתם כשוטרים להראות תעודת שוטר כשאני דורש את זה.

ברוך אברמוב: המכות התחילו אחרי שהגיעה הניידת השנייה, ואמרתי להם שאני מתנדב במשטרת שדרות.

ברוך אברמוב: הוצאתי את תעודת המתנדב, והזדהיתי בפניהם, היה שם שֵם המשפחה שלי, היה שם הכול.

ברוך אברמוב: הם ידעו שאני חייל, הם הסתכלו על התעודה ואמרו: "כאלה בחורים מביאים משדרות?

ברוך אברמוב: " "אתה מעוכב לחקירה".

ברוך אברמוב: אמרתי: "אין בעיה, תעשו מה שאתם צריכים לעשות", אני לא התנגדתי בשום מצב.

ברוך אברמוב: אחרי זה התחילו המכות, והכול בגלל ששחררתי את היד שלי, ואמרתי שאני אלך בעצמי לניידת, למה השימוש בכוח הזה, אז שלושה שוטרים קפצו עליי והתחילו להרביץ לי.

ברוך אברמוב: לא היה צורך במכות כי היו שם שלושה שוטרים שבקלות יכלו להחזיק אותי ולהכניס אותי לניידת, ולא צריך היה מכות.

ברוך אברמוב: אבל הפילו אותי לרצפה, הכניסו לי אגרופים, בעיטות, שמו לי אזיקים, וכשאני באזיקים – הרביצו לי.

ברוך אברמוב: אחד מהם תפס אותי בגרון, הצמיד אותי לניידת, הרביצו לי מכות- -

גאלב מג'אדלה: עד כדי כך שהיית עם אזיקים?

ברוך אברמוב: כן, תוך כדי כך שהייתי באזיקים.

ברוך אברמוב: כל הדרך לתחנת המשטרה הם הרביצו לי.

ברוך אברמוב: חוץ מזה הם השפילו אותי, ואני לא נגעתי בהם.

ברוך אברמוב: הם פתחו לי תיק על תקיפת שוטר על זה שהרמתי ידיים עם אזיקים כדי להגן על הפנים שלי ועל הגוף שלי.

ברוך אברמוב: זה נקרא תקיפת שוטר?

ברוך אברמוב: הם גם כתבו שאמרתי לו "מניאק".

ברוך אברמוב: למה שאני אגיד לו את זה, אני בסך-הכול רציתי לראות תעודת שוטר.

ברוך אברמוב: לא הייתי שיכור, ולא עשו לי בדיקת שכרות כדי לוודא שאני שיכור.

מרינה סולודקין: אבל דיברו, זה חשוב, הם יודעים מה שותים רוסים וקווקזים.

ברוך אברמוב: אני שתיתי עם אחים שלי 50 גרם לפני הארוחה ו- 50 גרם אחרי הארוחה, וזה היה 5 שעות לפני האירוע.

ברוך אברמוב: אני הייתי פיכח לגמרי ודיברתי אתם יפה.

ברוך אברמוב: כשהכניסו אותי לחדר חקירות הם התחילו לכנות אותי במילות גנאי: "אפס", ו- “Fuck your self” - סליחה על הביטוי.

ברוך אברמוב: בחדר החקירות תלויה על הקיר שבועת השוטר, שצריך להתייחס לאזרח בהבנה וברכות, וכשהקראתי לו את זה, הוא אמר: "מה, לא התייחסנו אליך ברכות?".

ברוך אברמוב: כשנכנסתי לאיליה הקצין, למה הוא לא ראה צורך להמשיך לעצור אותי?

ברוך אברמוב: דיברתי אתו יפה, התנהגתי אצלו בשקט וכמו שאני יודע להתנהג.

ברוך אברמוב: אני מרגיש שהמכות שקיבלתי הן מכיוון שעבר זמנה של התעודה.

ברוך אברמוב: 5 חודשים לפני זה קראו לי לטקס מתנדבים, ואני הייתי בצבא ולא יכולתי לבוא.

ברוך אברמוב: אם אני כבר לא מתנדב, למה קוראים לי לטקס מתנדבים?

ברוך אברמוב: השוטרים ציינו שהם ראו פנים חשודות.

ברוך אברמוב: ככה נראות פנים חשודות?

ברוך אברמוב: הם גם אמרו שהייתי שיכור; איך הם יכולים לוודא את זה בלי מבחן?

ברוך אברמוב: סתם לזרוק מילים באוויר?

ברוך אברמוב: זה לא עובד ככה.

מרינה סולודקין: זה באופנה כי כל הרוסים שותים.

גאלב מג'אדלה: מרינה, הוא מדבר יפה, הוא מציג את זה היטב, לא צריך להעיר.

ברוך אברמוב: אם אומרים שסירבתי להזדהות, למה הראיתי להם את תעודת המתנדב?

ברוך אברמוב: זה אומר שאני לא רוצה בעיות עם משטרת ישראל.

ברוך אברמוב: אנחנו עושים את אותה עבודה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו חשים את הדברים.

גאלב מג'אדלה: אם אתה רוצה לומר משהו חדש, שלא עלה – בבקשה.

גאלב מג'אדלה: הדיון בלאו הכי לא מסתיים, ואותך שמענו והתרשמנו.

ברוך אברמוב: מה שהכי מפריע לי הוא שפתחו לי תיק על תקיפת שוטר, התנגדות למעצר.

ברוך אברמוב: חשוב לציין שכל הזמן, לפני המכות ואחרי המכות, לא אמרו לי שאני עצור, אלא מעוכב לחקירה.

ברוך אברמוב: זה הדבר היחיד שאמרו לי.

ברוך אברמוב: לכן זה לא מצדיק את המכות.

ברוך אברמוב: זה לא היה כוח סביר, אמרו שאני מעוכב לחקירה.

ברוך אברמוב: פתחו לי תיק על התנגדות למעצר, וזה לא היה: לא התנגדות ולא מעצר; פתחו לי תיק על תקיפת שוטר, ואני פעם הסברתי שאין לי אינטרס לעשות את זה, ואני יודע מה ההשלכות של זה; ועל העלבת עובד ציבור – פתאום מתנדב בא ואמר שקראתי לו "מניאק".

ברוך אברמוב: זה יפריע לי בהתקדמות בחיים וגם לקריירה הצבאית שאני רוצה לפתח, ואני רוצה שלא רק תסגרו לי את התיק, אלא שתמחקו אותו בכלל.

ברוך אברמוב: נשאר לי עוד תקופה מסוימת לשרת, ואני רוצה לשרת כמו שצריך ולהמשיך הלאה.

יגאל יאסינוב: המתנדב שלא הזדהה אמר אחר-כך שהוא קילל אותו.

יגאל יאסינוב: אני מראש לא מאמין לאנשים שעושים עבירה, ואחר-כך רק כדי לברוח מענישה מתחילים להגיד כל מיני דברים.

גאלב מג'אדלה: סרגיי בחובסקי, בבקשה.

סרגיי בחובסקי: במקרה שלי יש הצטברות מקרים.

סרגיי בחובסקי: אני באתי למשטרה להתלונן כאזרח, אבל במקרה אני גם חבר מועצת העיר ערד ואיש ידוע בעיר.

סרגיי בחובסקי: אני ומספר אנשים נכנסנו לחדר, וקודם כל שמענו: "צאו מפה".

סרגיי בחובסקי: לא שאלו אותנו בשביל מה באנו, לא שאלו מי אנחנו, אלא קודם כל "צאו מפה", ואחר-כך נדבר.

סרגיי בחובסקי: ביקשתי להגיד מי אומר לנו את זה, והוא אמר: "לא אכפת לך".

סרגיי בחובסקי: זו לא פעם ראשונה ולא שנייה, שלישית או רביעית בחיים שלי שאני בא למשטרה, ובשביל לדעת מי מדבר אני צריך לעשות כל מיני טריקים כדי להספיק לרשום מה כתוב.

סרגיי בחובסקי: למה זה צריך להיות בכלל?

סרגיי בחובסקי: אני חבר מועצת העיר, ואני יכול להגיע בכל זמן למשטרה ולדעת איך הם עובדים.

מרינה סולודקין: הוא גם מוכר במיוחד בעיר שלו.

דניאלה במברגר-אנוש: אני מבינה ממנהלת הוועדה שמח"ש הוזמנה, ולדעתי, הוועדה קודם כל צריכה להוציא מכתב בכעס רב על כך שמח"ש לא הגיעה, ואני חושבת שזה אל"ף-בי"ת בדיון כזה, שאם לא ראש מח"ש, לפחות נציג של מח"ש יהיה נוכח.

דניאלה במברגר-אנוש: היו כבר דיונים עם מח"ש על הנושא של אלימות המשטרה, בזמן האחרון מאוד.

דניאלה במברגר-אנוש: הבעיה היא לא רק של אלימות נגד עולים, אין לי כאן נתונים סטטיסטיים האם נגד עולים מופעלת יותר אלימות משטרה מאשר נגד אנשים אחרים.

דניאלה במברגר-אנוש: אלינו מגיעות פניות מנציגים שונים, וגם בדיוני מח"ש דובר על בעיות של חוסר מיצוי הליכים, וגם כשזה מגיע הטיפול בזה לא נעשה כמו שצריך, וזו בעיה מאוד גדולה.

דניאלה במברגר-אנוש: לעצם העניין, כמובן, שאף אחד מאתנו – גם לא חברי הכנסת ולא נציגי ארגונים – לא יכול להיות שופט ובוחן ובודק את המצב; יש עדות, יש עדות אחרת, ואנחנו בבעיה מבחינה זאת.

דניאלה במברגר-אנוש: אבל האמירה: "אדם אשפז את עצמו" – מה זה אשפז את עצמו?

דניאלה במברגר-אנוש: הוא לא אשפז את עצמו כי הוא החליק באמבטיה או נתקל בעץ בדרך; הוא אשפז את עצמו אחרי תום ההליך כיוון שהוא קיבל מכות מהשוטרים.

דניאלה במברגר-אנוש: הוא לא סתם נשאר 4 ימים במקרה מפני שבית-חולים משחרר היום אחרי יום אשפוז אחד או יומיים גם אחרי ניתוחים.

דניאלה במברגר-אנוש: אם הוא נשאר במשך 4 ימים, כנראה, הרופאים החליטו שיש סיבה לעקוב אחריו 4 ימים, וזה לא סתמי.

גאלב מג'אדלה: דניאלה, זה יהיה בדיון.

דניאלה במברגר-אנוש: ההתייחסות הזאת היא די מוזרה.

דניאלה במברגר-אנוש: עם כל הכבוד לעניין לובש מדים, אין דינו של מקבל מכות שהוא חייל שונה מדינו של מקבל מכות שאינו חייל, שאינו יהודי, שהוא נזיר, ערבי – כל אדם שקיבל מכות מהמשטרה שהן לא בדין ולא בצדק הוא אדם שקיבל מכות, וזה חמור באותה מידה אם הוא מתנדב, חייל או בכל שירות ביטחון אחר.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: מח"ש שלחו לנו מכתב שהם לא יכולים להגיע מכיוון שהודיעו להם באיחור.

גאלב מג'אדלה: הם לא הבינו, וכדאי שיבינו שאנחנו דנים בדיון מהיר.

יפה שפירא: לא הודיעו להם באיחור, הודיעו להם כמקובל דרך משרד המשפטים.

גאלב מג'אדלה: כשמדובר בדיון מהיר אני מכניס אותו לסדר היום, ואני מפנה דברים אחרים שיש לי בסדר היום.

גאלב מג'אדלה: יש תקנון ונוהל.

גאלב מג'אדלה: צריך לכתוב להם שדיון מהיר לא מחכה למח"ש שיתפנו.

גאלב מג'אדלה: לדיון מהיר מגיעים מהר אם מזמינים אותם, ויש פה מחאה של הוועדה.

גאלב מג'אדלה: אם זה יחזור על עצמו אנחנו נתייחס לזה בהתאם.

גאלב מג'אדלה: אני קיבלתי את הצעתו של חבר הכנסת יגאל יאסינוב, ואני מציע שאנחנו ננעל את הישיבה בלי לסכם אפילו סיכום ביניים.

גאלב מג'אדלה: שמענו את כל הצדדים, אנחנו לא רוצים להקשות על האזרחים ולהחזיר אותם פעם נוספת; אנחנו נקיים את הדיון בהמשך ונתאם את זה בצורה מסודרת.

אפי מור: אני מציע להזמין את מפקד תחנת ערד.

גאלב מג'אדלה: ברצון.

גאלב מג'אדלה: תודה לכולם.