ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 310, 2004-11-09 11:30

יורי שטרן: כמעט צהרים טובים.

יורי שטרן: אני שמח מאד שחזרנו לפרוייקט הזה של יום הג'וינט בכנסת, הוא פעם תוכנן ולא יצא לפועל.

יורי שטרן: לי אישית יש ניסיון רב מאד של פעילות משותפת עם הג'וינט במשך שנים רבות, או השתתפות בכל מיני פרוייקטים של הג'וינט.

יורי שטרן: אני הייתי גם מרצה באחד הקורסים של אלכ"א וגם בתוכנית שאתם מעבירים ליהודים מחו"ל.

יורי שטרן: השתתפתי בכמה אירועים שלכם ואני באמת מעריך מאד את מה שהג'וינט עושה במדינת ישראל, מכניס בתחומים שונים ומשונים סטנדרטים חדשים טובים מאד, מקדם התפתחות חברתית נכונה, יוצר באמת מוסדות לדוגמה, אם זה בתחום של טיפול במבוגרים, אם זה בכיתות מנהיגות – שוב, התחומים הם שנים.

יורי שטרן: היו דברים שעשיתם בעבר ולצערי, מסיבות תקציביות יותר מאחרות, אני מניח – למרות שלכל דבר היה גם הסבר אידיאולוגי כביכול – נסוגותם, בעצם עזבתם, את התחום של העסקים הקטנים שבו אני בזמנו הייתי שדכן בין הג'וינט לבין איגוד לשכות המסחר בתל אביב, והודות לשידוך הזה הוקם מרכז לטיפוח יזמות הראשון.

יורי שטרן: יש ויכוח בין ירושלים לתל אביב איפה היה הראשון, אבל לפחות אחד משני הראשונים.

יורי שטרן: ואת זה אתם עזבתם, וגם בתחום קליטת העלייה פעילות

יורי שטרן: כם הצטמצמה כמעט אך ורק לפרוייקטים עם העלייה האתיופית ועוד כמה עליות – קווקזית.

יורי שטרן: כלומר, אותה פעולה רחבה שהייתה הצטמצמה, ואני מניח שכמו שאמרתי, הסיבות הן קודם כל תקציביות.

יורי שטרן: גם העבודה בחו"ל, שג'וינט ישראל אחראי עליה, במרחב של חבר העמים – חוץ מהמדינות הבלטיות, שעליהן מופקד המשרד האירופאי – היא פעולה מאד מגוונת, מאד מאד יעילה.

יורי שטרן: כרגיל, היהודים לא מסתדרים ביניהם.

יורי שטרן: לכן, אם היו פה נציגי הסוכנות והיו שומעים את מה שאני אומר לא היו חותמים על זה, אני מניח, או לא כולם.

יורי שטרן: אבל אני חושב שהפיתוח הקהילתי שג'וינט יוזם, שינה את פני הקהילות היהודיות במרחב, אולי יותר מכל גורמי ההתערבות האחרים.

יורי שטרן: יש התפתחות מקומית, אותנטית, אבל מאלה שבאו מבחוץ, אני חושב שהפעולה של הג'וינט הייתה אולי מרכזית והודות לה, במידה רבה מאד, התחדשה המסורת הפילנטרופית היהודית במקומות האלה.

יורי שטרן: התחדשה כי בזמנו, כמו כל קהילה יהודית גם הקהילות האלה – באוקריינה, ברוסיה, בבלה-רוס – היו מתקיימות הודות לנדבנים, לתרומות שונות, איסוף צדקה וכולי, וזה נפסק כמובן בתקופה הסובייטית.

יורי שטרן: זה התחדש, והיום המרכזים שהג'וינט הקים, מרכזי החסד – כל אחד בשם אחר – ממש מהווים דוגמה, אור לגויים, כי בהרבה מאד מקומות מהניסיון של החסד לומדים העובדים הסוציאליים המקומיים, מוסדות הרווחה המקומיים וזה פשוט מחמם את הלב לראות איך הפעולה הזאת מתבצעת.

יורי שטרן: אני גם קיבלתי לא מזמן, מהיורשים של הק.ג.ב.

יורי שטרן: – הסוכנות הפדרלית לביטחון – את התיק של סבי.

יורי שטרן: סבא היה אחד מראשי המחתרת הציונית במוסקבה בתחילת שנות השלושים.

יורי שטרן: הוא נישא ב-1934, אחר כך הוצא להורג.

יורי שטרן: בתיק שלו, בין שאר סעיפי האישום, מופיע גם קשר עם נציג הג'וינט, רוזן אחד שהגיע למוסקבה והם נפגשו אתו בבית מלון.

יורי שטרן: והפגישות האלו מתוארות – היה גם מי שעקב אחרי זה.

יורי שטרן: לכן יש אפילו קשר משפחתי מוזר כזה.

יורי שטרן: אני חושב שזה טוב מאד שהכנסת מתפנה למתן הוקרה – חבר הכנסת דהן, למה אתה יושב שם?

יורי שטרן: כבוד שר הבריאות לשעבר, אתה מוכן להצטרף לשורותינו?

יורי שטרן: – אני חושב שזה טוב מאד כשלעצמו שהכנסת, שחיה בלוח זמנים מטורף לחלוטין, מקבלת החלטות מדי פעם להקדיש יום שלם וישיבות של חלק גדול מהוועדות להיכרות עם הפעילות של אחד הארגונים ומתן הוקרה לארגונים או לענף מסוים בפעילות הציבורית.

יורי שטרן: לדעתי, לא רק הארגונים והפעילים מרוויחים מזה, אלא הכנסת גם עושה משהו להשכלתם של האחרים בה, וגם של עובדי המנגנון, כי כל אחד רץ במסלול שלו ואנשים אפילו לא מודעים למה שאנשים אחרים עושים.

יורי שטרן: ולכן עצירה כזאת – וזאת עצירה, בהחלט, בלוח הזמנים הרגיל של הדיונים שלנו – היא מאד טובה לנו.

יורי שטרן: בזה המבוא שלי הסתיים.

יורי שטרן: אנחנו, כוועדה, קיבלנו את המלצתכם להתרכז ביום הזה בדיון בנושא התנדבות ברשויות המקומיות, והיות ואנחנו מודעים היטב למצוקת התקציבים, למצוקת כח האדם והמשאבים על כל סוגיהם ברשויות המקומיות, מצוקה שמגבילה את יכולתן לתפקד ולשרת את הציבור שלהם, ולסייע לאזרחים בפתרון בעיותיהם כפי שעיריות יכולות לסייע, המשב הזה של ההתנדבות שהג'וינט יודעת לקדם אותו וגם לצייד בכלים, במיומנויות, זה משב שלא מנוצל מספיק והיום, חשיבותו גדלה, מטבע הדברים.

יורי שטרן: סליחה רק רגע, אני חייב לרגע לענות לטלפון.

יורי שטרן: אני מבין שהג'וינט רוצה להציג שני פרוייקטים ראשיים.

יורי שטרן: עמ"ן ומתו"ב.

יורי שטרן: אז בבקשה, גברת שלומית עמיחי, מנכ"לית.

יורי שטרן: אנחנו מכירים אותך מתפקידך במשרד החינוך.

יורי שטרן: ואני לא ידעתי שאת מנכ"לית של ג'וינט ישראל אלכ"א.

יורי שטרן: מה זה?

שלומית עמיחי: זה אלכ"א.

שלומית עמיחי: שלא ישכחו שאלכ"א היא חלק מהג'וינט.

יורי שטרן: שם ארוך.

יורי שטרן: מי שמסוגל לבטא אותו כבר כשיר למנהיגות.

יורי שטרן: כן, בבקשה.

שלומית עמיחי: אני מודה לך, אני מודה גם לחבר הכנסת דהן, שר הבריאות לשעבר, הזכור לטוב - - -

נסים דהן: תודה.

שלומית עמיחי: תודה לכולכם.

שלומית עמיחי: הבקיאות שלך בג'וינט היא כזאת - - -

יורי שטרן: בעצם אני צריך התנצלות, כי מי שבא עם הנושא הזה היה חבר הכנסת דהן.

יורי שטרן: תודה.

שלומית עמיחי: הבקיאות שלך בג'וינט בעצם מייתרת את הצורך לומר מילות הקדמה לגבי הג'וינט, אבל בכל זאת כמה מילים גם לטובת האורחים.

שלומית עמיחי: אני די עולה חדשה בג'וינט, כי שם רק מעשר שנים ומעלה מתחילים להרגיש בתוך הארגון.

שלומית עמיחי: ובכל זאת, למדתי כמה דברים.

שלומית עמיחי: ראשית, מוצג פה המברק שהיה תחילת הדרך של הג'וינט בניו-יורק, לא ג'וינט ישראל.

שלומית עמיחי: וזה המברק המפורסם שנשלח באוגוסט 1914 משגריר ארצות הברית שישב אז בקושטא והיה אחראי על ישראל – לא על מדינת ישראל – והוא נשלח לפילנטרופ יהודי בשם שיף, ובמברק הזה הוא אומר: רבותי, הצילו.

שלומית עמיחי: היהודים שם במצב קשה, תתארגנו לעזור להם.

שלומית עמיחי: ובאוגוסט 1914 בעצם התחיל הג'וינט את פעילותו.

יורי שטרן: זה חודש פרוץ מלחמת העולם הראשונה.

נסים דהן: בדיוק.

נסים דהן: זה הקשר.

שלומית עמיחי: נכון.

שלומית עמיחי: זה ההקשר.

שלומית עמיחי: ואמנם, מ-1914 עד 1947, עד הקמת המדינה, הג'וינט עסק בהקמת תשתיות כלכליות ורפואיות, וסיוע לפרטים, בנושא ההעפלה, הבריחה – זה היה עיקר מקומו.

שלומית עמיחי: משנת 1948 התחיל הג'וינט לבקשת ממשלת ישראל, להיות פעיל בנושא מלב"ן.

שלומית עמיחי: אני כילדה עוד זוכרת את השלטים של מלב"ן.

שלומית עמיחי: אגב, ראשי התיבות, אם יש מישהו שיפענח – אומרים לי שאלה מוסדות למען עולים נחשלים.

שלומית עמיחי: אבל אני לא בדיוק רואה.

שלומית עמיחי: אז אם יש מישהו שיש לו רמז חינם – אני קונה.

שלומית עמיחי: על כל פנים, כך היה הנושא של מלב"ן.

יורי שטרן: ה"בי"ת" פה לא נכנסת.

יורי שטרן: ואם זה היה השם, אז באמת היה פה חוסר רגישות בלתי רגיל.

שלומית עמיחי: טוב.

שלומית עמיחי: אז אני באמת עוד צריכה לפתור את הבעיה הזאת.

שלומית עמיחי: משנת 1969 ממשלת ישראל הודיעה: אנחנו קיימים, אנחנו לוקחים על עצמנו את הטיפול בזקנים, ואמנם הג'וינט עבר לנושא של פיתוח שירותים ופחות טיפול בפרטים.

שלומית עמיחי: הוקם אז אש"ל, הוקם ברוקדייל, הוקם ג'וינט ישראל והמרכז למדיניות חברתית, שאנחנו מכירים, בראשותו של יעקב קופ – אשלים ואלכ"א.

שלומית עמיחי: אלכ"א – ארגון לפיתוח כוח אדם.

שלומית עמיחי: אלו הן ראשי התיבות.

שלומית עמיחי: הג'וינט בישראל נושא כמה הדגשים.

שלומית עמיחי: קודם כל, השותפות עם יהדות ארצות הברית – ואותך אני שמעתי מופיע בפני ה-board בארצות הברית.

שלומית עמיחי: יהדות ארצות הברית והעם בישראל.

שלומית עמיחי: שותפות עם הממשלה.

שלומית עמיחי: הג'וינט בישראל עובד בשותפויות.

שלומית עמיחי: הוא לא עושה מאומה ללא הסכמה, ללא שותפות.

שלומית עמיחי: אז זה הממשלה, זה הרשויות המקומיות שנציגיהן יושבים כאן, ועמותות.

שלומית עמיחי: עמותות – המגזר השלישי, מה שאנחנו קוראים.

שלומית עמיחי: הג'וינט מכריז – ואני מעידה שבשלוש שנותי זה מתקיים – אה-פוליטי.

שלומית עמיחי: לא משנה איזו ממשלה, העניין הוא החשוב.

שלומית עמיחי: ולא נכנס למאבקים הפוליטיים.

שלומית עמיחי: הג'וינט עוסק בזיהוי הקשיים ופיתוח השירותים לאוכלוסיות, שיקולים כלכליים בפיתוח פרוייקטים – ואולי הדוגמה שהיושב ראש הביא, הדוגמה של מט"י, שקמו באמת מתוך תפיסה כלכלית שיוכלו לעזור וגם לעמוד על רגליהם, והראייה, שהם עדיין מתווכחים מי הקים, סימן שהם ממשיכים לעמוד על רגליהם.

שלומית עמיחי: הג'וינט לוקח על עצמו את הדגל של חדשנות – מנסה – ולעסוק בנושאים שהם לא נקודתיים, שיכולים להשפיע על מערכת כולה ולא רק בפתרון בעיה נקודתית.

שלומית עמיחי: והעיקר, אחר כך, להטמיע ולהעביר הלאה, כדי שאפשר יהיה לצאת עם פרוייקטים חדשים.

שלומית עמיחי: עם תוכניות חדשות, עם פיתוח חדש.

שלומית עמיחי: התחומים, אני חושבת, מוכרים.

שלומית עמיחי: זה ילדים ונוער בסיכון, זה הסכמים, זה עולים מחבר העמים, קווקזים, בוכרים, אתיופים, נכים, ויש נושאי רוחב שזה תעסוקה, התנדבות, פילנטרופיה, מנהיגות.

שלומית עמיחי: מכוני מחקר סביב הג'וינט זה מכון ברוקדייל שלאחרונה נקרא מאיירס-ברוקדייל, מכון לחקר מדיניות חברתית, שלאחרונה נקרא מכון טאוב, מה שמלמד שהצלחנו למצוא ספונסרים כספיים, וזה מבטיח אריכות ימים למכונים האלה, ועכשיו יש גם צעדים ראשונים בייצוא ידע בנושא של קליטת עלייה.

שלומית עמיחי: בגדול, הג'וינט משקיע – או מפעיל – כ-100 מיליון דולר, כשמתוכם 42 מיליון דולר בשנה זו תרומת יהדות ארצות הברית - - -

נסים דהן: זה התקציב של ההשקעות בארץ ,ה-100 מיליון.

נסים דהן: זה לא התקציב של הג'וינט כולו.

שלומית עמיחי: לא, לא.

שלומית עמיחי: בארץ.

נסים דהן: שיהיה ברור.

נסים דהן: זה התקציב רק בארץ.

שלומית עמיחי: נכון, נכון.

שלומית עמיחי: ג'וינט ישראל.

שלומית עמיחי: בהחלט.

שלומית עמיחי: השאר זה כספי ממשלה בעיקר, כספי רשויות מקומיות, קצת ארגונים, קצת התרמות.

שלומית עמיחי: זאת זירת הפעילות, פחות או יותר.

שלומית עמיחי: אני רוצה עכשיו בכמה מילים לומר משהו עלינו, ההתנדבות ואלכ"א, בעזרת השקפים.

שלומית עמיחי: אז אמרנו כבר: הג'וינט עוסק באוכלוסיות חלשות: קשישים, ילדים בסיכון, עולים, אנשים עם מוגבלויות.

שלומית עמיחי: והאוכלוסיות האלה נתמכות על ידי הרשויות השונות, הציבוריות – זה הממשלה, כמובן, הרשויות והחברה האזרחית – עמותות, מתנדבים, עסקים למען קהילה.

שלומית עמיחי: האגפים השונים של הג'וינט – גם אש"ל, גם אשלים, גם שילוב עולים, גם נכויות – הם האגפים שעובדים ישירות בפיתוח שירותים לאוכלוסיות הללו.

שלומית עמיחי: אנחנו, אלכ"א והאגף להתנדבות, שלא כמו אגפים אחרים, אנחנו עובדים עם המערכות התומכות.

שלומית עמיחי: וזה החלק הייחודי של האגף שאני עומדת בראשו.

שלומית עמיחי: אנחנו עוזרים, פועלים, עם הממשלה, עם הרשויות, עם העמותות, עם מגוון מתנדבים, כדי לסייע לאוכלוסיות האלה.

שלומית עמיחי: לא ישירות.

יורי שטרן: זה הייעוץ של האגף שלך.

שלומית עמיחי: זה הייעוץ של האגף שלי.

שלומית עמיחי: אני, מההקדמה, הגעתי כבר לנושא שבו אנחנו מתמקדים.

שלומית עמיחי: ובאמת, הזירה שאתה אנחנו עובדים היא הממשלה, הרשויות המקומיות.

שלומית עמיחי: הממשלה – אתה, היושב ראש, ציינת את הקורסים של אלכ"א – אתמול אני פתחתי בשמחה של סגל ב', הקורס ה-19 נדמה לי, או 16.

שלומית עמיחי: כלומר: כבר הרבה תוכניות של סגל ב', כל תוכנית זה הרבה שעות והשקעה רבה.

שלומית עמיחי: אני עצמי בוגרת של סגל ב', כך שמי שרוצה לראות קריירה של - - -

קריאה: מה זה סגל ב'?

שלומית עמיחי: סגל ב' זה סמנכ"לים של משרדי ממשלה, מנהלי אגפים בכירים, זו הצמרת של משרדי הממשלה.

שלומית עמיחי: ואתמול מנו שם בסטטיסטיקה, שהבוגרים של התוכנית האחרונה – 60% מהם, כלומר למעלה מ-16 או 17 – כבר קודמו בתפקידים.

יורי שטרן: השאלה היא אם הם נשלחו לקורס כי הם היו מועמדים לקידום.

יורי שטרן: מה הקשר הנסיבתי.

שלומית עמיחי: נכון.

שלומית עמיחי: אז אל"ף, הקורס לא הפריע.

שלומית עמיחי: כבר בשורה טובה.

נסים דהן: יותר מכך.

נסים דהן: תנאי לקידום זה הקורס.

שלומית עמיחי: זה עוד לא.

נסים דהן: אצלנו זה היה כך.

שלומית עמיחי: במשרד הבריאות זה היה תנאי.

שלומית עמיחי: נכון.

שלומית עמיחי: אבל בהחלט נשלחו מי שהם מוכשרים, והתוכנית בהחלט עזרה להם.

שלומית עמיחי: אנחנו פועלים עם רשויות מקומיות בתיאום עם משרד הפנים, ואני מקווה שנחדש תיאום עם מרכז השלטון המקומי.

שלומית עמיחי: מחר נדמה לי יש לי פגישה עם דב קהת, עם המנכ"ל החדש, ואני מקווה שגם שם יהיה המשך.

יורי שטרן: למה לחדש?

יורי שטרן: הייתה הפסקה?

שלומית עמיחי: היה איזשהו מזעור של הקשרים.

שלומית עמיחי: לשלטון המקומי יש את מוסדות ההדרכה שלו, ולא נוצר קשר בשנתיים האחרונות.

שלומית עמיחי: הייתה לנו את התוכנית – אני לא יודעת אם היית בה – של ראשי ערים חדשים, בפתיחת השנה, ועוד תוכניות.

שלומית עמיחי: ואנחנו פועלים עם המגזר השלישי, בנושא של הנהלות ציבוריות, בנושא של מנכ"לים של עמותות, ובנושאים רבים אחרים.

שלומית עמיחי: ועכשיו אני מגיעה לנושא שבו נעסוק היום, ההתנדבות.

שלומית עמיחי: תמונת המצב שאני יכולה להציג היא נזילה.

שלומית עמיחי: המחקרים פה הם לא קשוחים.

שלומית עמיחי: מדברים במדינת ישראל על משהו כמו 10% של אוכלוסייה מתנדבת באופן יותר סדיר.

שלומית עמיחי: אם מדברים על התנדבות של פעם בחיים, מגיעים גם לשליש מהאוכלוסייה.

שלומית עמיחי: אבל באופן קצת יותר סדיר זה 10%.

שלומית עמיחי: מה זה סדיר- יש על זה הרבה שאלות.

יורי שטרן: איך זה בהשוואה לאירופה, לאמריקה?

שלומית עמיחי: בארצות הברית מדברים על למעלה מ-25%, באירופה יש מדינות כמו גרמניה – למעלה מ-30% של אוכלוסייה מתנדבת באופן סדיר.

שלומית עמיחי: כך שאנחנו במקום טוב, אבל לא מספיק טוב.

שלומית עמיחי: זה בדיוק הרצון שלנו להצטרף לאחרים ולעודד, ואני מקווה שגם הוועדה הזאת תתרום את תרומתה בעצם האירוח שלנו.

נסים דהן: במדינות האלה, שההתנדבות היא במספרים גבוהים, זה חלק מתוכנית הלימודים בבתי הספר.

נסים דהן: זה מתחיל עוד בשלב של בית הספר התיכון, שזה חלק חובה מתוכנית הלימודים – שעות התנדבות שבועיות.

יורי שטרן: זה מן התנדבות בחובה.

נסים דהן: מקבלים את הציון בהתנדבות האישית.

שלומית עמיחי: גם אצלנו יש מחויבות אישית, יושבת פה מירה ממשרד החינוך, היא תגיד לך אחר כך כמה מילים.

שלומית עמיחי: התחושה של כולם היא שיש רצון ואנחנו חושבים שאנחנו יכולים לעזור למצות את הפוטנציאל של הרצון הזה.

שלומית עמיחי: ובעצם בזה אנחנו רואים אחד מהיעדים שלנו.

שלומית עמיחי: לא כל כך להגיד כשצריך, אלא לדעת לעזור לאלה שרוצים להתנדב.

שלומית עמיחי: אנחנו מתמקדים בשיפור היכולת של המערכת לתפקד עם המתנדבים.

שלומית עמיחי: זו עיקר המשימה ששמנו לעצמנו.

שלומית עמיחי: איך אנחנו עושים את זה?

שלומית עמיחי: אנחנו עושים את זה דרך פיתוח מודלים לגיוס מתנדבים.

שלומית עמיחי: אני שוב אומרת – אני יושבת פה בראש השולחן הזה, אז אני דוברת, אבל יכלו לשבת פה אחרים ולומר, כי אנחנו כל דבר תופסים בשותפות.

שלומית עמיחי: אנחנו עובדים בשותפות עם ארגונים שעוסקים בגיוס כוח אדם, ברוח טובה, שרי אריסון תומכת בפעולה הזאת, אחרים תומכים בה, בנק הזמן, מודל אחר – יחד עם עיריית ירושלים – קרן ויינברג תורמת – כלומר: אנחנו בכל דבר כזה תמיד עם שותפים.

שלומית עמיחי: אנחנו גם בנושא הכשרות של ניהול מתנדבים עם משרד החינוך בצורה מאד מסיבית, עם המועצה להתנדבות, עם המועצה להתנדבות נוער.

שלומית עמיחי: ואנחנו מדברים על שדרוג התשתיות ברמה המקומית של ההתנדבות, ואת זה אנחנו עושים בשיתוף מלא עם משרד הרווחה – דוד כנפו, מנהל האגף, יושב כאן – ועם משרד החינוך בנושא הנוער, שמירה שנהר עוסקת בו.

שלומית עמיחי: זו, בגדול, דרך עבודתנו.

שלומית עמיחי: אני, ברשותך, אבקש מתקווה, שעוסקת במתו"ב – מערכת תיאום וסיוע בהתנדבות – לדבר.

שלומית עמיחי: היא עצמה היא תושבת קריית גת ופעילה בישוב בהתנדבות, ואחר כך עמיר, שידבר על התנדבות נוער, ואחר כך אני אחזיר לך את הבמה.

יורי שטרן: נו, מה טוב.

תקווה עברון: קודם כל, כמו שאמרה שלומית, אנחנו עובדים בשותפות, גם ברמה הרשותית וגם ברמה הארצית.

יורי שטרן: את הרכזת שלהם?

תקווה עברון: אני המנחה הארצית של פרוייקט מתו"ב.

תקווה עברון: אמרתי, יש לנו 12 יישובים ברחבי הארץ, שאנחנו גם נמנה אותם במהלך הסקירה.

תקווה עברון: השותפים, כמו שאמרנו, אלה הרשויות המקומיות, ולמעשה כל יחידה ברשות המקומית שעוסקת בהתנדבות ובמיוחד יחידת ההתנדבות שלמעשה לה נתון המנדט היישובי לעסוק בתחום ההתנדבות, בפיקוח של משרד הרווחה.

תקווה עברון: משרד הרווחה, כמובן, שותף מאד מרכזי בפעילות שלנו, גם ברמה הארצית, גם ברמה המקומית, רמת הרשות.

תקווה עברון: מוסדות וארגונים ברמת הרשות – אני לא אמנה אותם פה, כי פשוט אין לזה סוף זו כמות אדירה.

תקווה עברון: אני חושבת שאנחנו בעצמנו הופתענו ממספר הארגונים הוולונטריים שפועלים ביישוב.

תקווה עברון: יש המון ארגונים, מכל מיני סוגים – גם ברמה המקומית, גם ברמה הארצית עם סניפים בתוך היישובים, קטנים יותר, גדולים יותר, מאד מאד רחב.

תקווה עברון: ואתם אנחנו גם עובדים בשטח.

תקווה עברון: עמותת רוח טובה זו עמותה שאנחנו משתפים אתה פעולה בהקמה של מערך ממוחשב לניהול תחום ההתנדבות ולגיוס מתנדבים.

תקווה עברון: זאת אומרת, כל הנושא הזה של התנדבות, עד עכשיו עסקו בו באמצעות ניירת, והרבה פעמים יש הרבה פספוסים סביב הניהול - - -

יורי שטרן: רוח ממוחשבת טובה.

תקווה עברון: כן.

תקווה עברון: רוח ממוחשבת טובה.

תקווה עברון: וציונות 2000 שהיא, כמובן, מהתחום העסקי.

תקווה עברון: מי שמפעיל את הפרוייקט עבור הג'וינט ברמה הארצית זו עמותת גוונים, שיושבת בשדרות.

נסים דהן: מי בדרך כלל יוזם?

נסים דהן: מי מתחיל את היוזמה הראשונית של הקשר?

תקווה עברון: אנחנו.

תקווה עברון: יחד עם משרד הרווחה.

תקווה עברון: הג'וינט עם משרד הרווחה.

נסים דהן: מישהו צריך להיות היוזם הראשון.

נסים דהן: מישהו לוקח רעיון והופך אותו למשהו שבא מהשטח.

נסים דהן: זה בא מהשטח או בא מהג'וינט?

תקווה עברון: הרבה פעמים, בשלב הראשון בפיילוט, אנחנו יזמנו.

תקווה עברון: עכשיו כבר יש מצב הפוך, שבו היישובים הרבה פעמים פונים אלינו ומבקשים להיכנס.

תקווה עברון: זאת אומרת, זה תהליך שעם הזמן התפתח.

יורי שטרן: תתארי לנו את הפעולה שלכם.

יורי שטרן: מה אתם עושים.

תקווה עברון: מה אנחנו בעצם עושים.

תקווה עברון: אנחנו במתו"ב מתייחסים - יש לנו מספר מסלולי עבודה.

תקווה עברון: החלק הראשון הוא עבודה מול הרשות המקומית.

תקווה עברון: מה שקורה הרבה פעמים ברשות המקומית הוא, שכמו שאתם יודעים הירידה במשאבים הביאה למחסור, גם במשאבי כוח אדם וגם של פעולות בישוב, והם לא תמיד יודעים להתמודד עם זה, או אין להם מספיק משאבים להתמודד עם זה.

תקווה עברון: הרבה פעמים – מה שקורה היום, לאור המצב הנוכחי, הרבה ארגונים וולונטריים, עמותות, יחידים, בודדים, רוצים להתנדב ולפעול למען מה שקורה ברשות, ולא תמיד הרשות גם מוכנה ובשלה למה שקורה, לקראת ההתרחשויות האלה במגזר השלישי.

תקווה עברון: אנחנו עובדים עם הרשות בעיקר כדי לעזור להם להבין מה זה בכלל המגזר השלישי, מי זה בכלל, איך אנחנו עובדים מולו.

תקווה עברון: האם הוא מתחרה שלנו, האם הוא ספק שלנו, האם הוא שותף שלנו.

תקווה עברון: איך אנחנו יכולים להפוך את המגזר השלישי לגוף, לזרוע, שבעצם יכולה לעזור לנו במטרות וביעדים המרכזיים שלנו.

יורי שטרן: איך אתם עושים את זה?

יורי שטרן: בשיחות שכנוע אישיות כאלה, או שזה מעין יום עיון?

תקווה עברון: אנחנו עושים את זה גם בתהליך של למידה – יום עיון – וגם בסדנאות שהם בעצם שיחות והרבה עבודה אתם, לגבש לעצמם קודם כל איזשהו אידיאל כלפי המגזר הזה.

תקווה עברון: כי הרבה פעמים הם בעצמם לא מגובשים – מה זה בכלל, מה קורה לנו אתם ומה מערכות היחסים בינינו לבינם.

תקווה עברון: אז קודם כל מגבשים "מדיניות יישובית" סביב הנושא הזה של התנדבות, ואחר כך אנחנו ניגשים אתם לעבודה.

תקווה עברון: את אותו תהליך אנחנו עושים גם עם העמותות, ואנחנו גם בדרך לעשות את זה עם עסקים מקומיים בקהילה.

תקווה עברון: כרגע זה עוד לא מספיק התפתח.

תקווה עברון: אבל גם עם העמותות אנחנו עוברים תהליך של למידה, של הכשרות, של מפגשים, כדי גם ליצור את התיאום הזה בין העמותות.

תקווה עברון: כמו שאתם יודעים, יש הרבה מאד עמותות שהן כמעט זהות בשטח, הרבה פעמים אחת לא יודעת על השניה, הן כפילויות, יש הרבה פעמים וואקומים, והעמותות האלה הרבה פעמים לא מספיק מתואמות ביניהן סביב הפעולות של היישוב.

תקווה עברון: כלומר, גם בינן לבין עצמן וגם מול הרשות ומול היעדים שהרשות מציבה לעצמה.

תקווה עברון: ואנחנו עושים גם עבודה מול העמותות, כדי לנסות לנתב את הפעולות שלהם למקומות שבהם הצרכים נדרשים שם יותר, כשלמעשה כל התהליך הזה מוביל אותנו לבניית תוכנית אסטרטגית יישובית להתנדבות, שהיא בעצם תוכנית מתואמת בין הרשות המקומית לבין עצמה, בין הארגונים בינם לבין עצמם וביניהם – הארגונים הוולונטריים, הקהילה העסקית והרשות המקומית.

תקווה עברון: וזה למעשה היעד שלנו במתו"ב.

תקווה עברון: כדי לבנות תוכנית כזאת, אנחנו מן הסתם גם צריכים לחלק את תחומי העבודה שלנו, כי זה מתחלק להרבה מאד תחומי עבודה בשטח.

תקווה עברון: אחד התחומים המרכזיים הוא חינוך ונוער.

תקווה עברון: כשיש יישובים שיש לנו את אמ"ן – תכף עמיר יספר עליו – אז אנחנו עובדים בשותפות מלאה אתם.

תקווה עברון: תחום הרווחה - שהוא גם תחום שמתפתחות בו המון עמותות, בעיקר סביב חלוקת מזון, ציוד, סיוע חומרי כזה ואחר, נושא של נכויות – ילדים, מבוגרים, צרכים מיוחדים, וכל הנושא של חירום, שהיישובים הראשונים שנבחרו היו כאלה שמצב החירום בהם מצריך התערבות של תיאום ועבודה.

תקווה עברון: אני חייבת לומר שבנושא של חירום אנחנו ככה נכנסים ליישובים – אנחנו בדרך להיכנס לשדרות עם תוכנית של תיאום מאד יפה ומאד נדרשת שם, סביב נושא החירום.

יורי שטרן: מה שאתם עושים זה בעצם אתם מנסים לארגן את הפעילות ההתנדבותית ביישוב, לתאם בין הגורמים שכבר עוסקים בזה, ליצור קשר קבוע כזה בין הרשות לבין המתנדבים.

שלומית עמיחי: גם לסייע להם.

שלומית עמיחי: לסייע בהדרכה, למשל.

יורי שטרן: אתם עושים תכנון במקום לפי הצרכים.

תקווה עברון: כן.

תקווה עברון: אנחנו עובדים ממש פר יישוב.

תקווה עברון: כל יישוב מקבל תוכנית שממש מותאמת לצרכים שלו ולאפשרויות ההתפתחות שלו.

יורי שטרן: לזה קודם איזשהו מחקר שאתם עושים?

תקווה עברון: אנחנו עושים מיפוי ראשוני.

תקווה עברון: כן, בוודאי.

תקווה עברון: זה דבר ראשון שאנחנו עושים.

תקווה עברון: זה בעצם מה שמוביל אותנו לבנות תוכנית עבודה יישובית, עם אותו יישוב.

יורי שטרן: ומהם היישובים?

תקווה עברון: כבר.

תקווה עברון: אנחנו כבר מגיעים.

תקווה עברון: יש, כמובן, מספר שלבים בהתפתחות של המתו"ב.

תקווה עברון: אנחנו מחלקים את המתו"ב למהלך של שלוש שנים.

תקווה עברון: השנה הראשונה היא קודם כל גיוס הרשות המקומית למהלך.

תקווה עברון: אנחנו מאמינים שאנחנו צריכים קודם כל לגייס את הרשות המקומית למהלך הזה, ואם הרשות המקומית מבינה ומשתתפת אתנו במהלך הזה, ושותפה למהלך הזה, אנחנו יכולים להתקדם הרבה יותר מהר.

תקווה עברון: אז השלב הראשון זה גיוס הרשות המקומית, מיפוי של הצרכים ביישוב, כפי שאמרתי קודם, כדי לבנות איזשהם כיווני עבודה, הקמת צוות היגוי יישובי לתחום הזה ואנחנו מתחילים תהליכים של הנחייה והדרכה, כדי להכניס אותם – זה מן ככה סטרטר להתחיל את כל הפעילות עצמה.

תקווה עברון: בשנה השניה אנחנו כבר בונים תוכנית עבודה יישובית – כמו שאמרתי קודם – משותפת, ואנחנו מתחילים ביוזמות משותפות של הארגונים הוולונטריים יחד עם הרשות.

תקווה עברון: לדוגמה, בקריית גת החליטו לאמץ שכונה מסוימת ודרכה לעשות את הפיילוט של השותפות הזאת, שכונה מאד חלשה.

תקווה עברון: הארגונים הוולונטריים יחד עם הרשות בונים תוכנית עבודה סביב השכונה ומקדמים את הנושאים שם.

תקווה עברון: הנושא של הקמת בית מתנדב.

תקווה עברון: יש לנו כבר מספר בתי מתנדב ברחבי הארץ, כשהרעיון הוא לשים את תחום ההתנדבות על המפה וכשיש גם בית מתנדב שהוא גם מקום פיסי, והוא גם מקום מאד מכובד, זה נראה אחרת.

תקווה עברון: היישוב מתחיל להתייחס לתחום ההתנדבות כאחד מתחומי הפעולה שלו.

שלומית עמיחי: כשתקווה אומרת "יש לנו", היא מתכוונת שיש לרשויות.

תקווה עברון: נכון.

יורי שטרן: בבית המתנדב, הארגונים הוולונטריים – העמותות – יכולים גם לקבל סיוע, שירותי משרד?

תקווה עברון: כן.

תקווה עברון: הם מקבלים גם שירותים טכניים.

תקווה עברון: מחשב, פקס, טלפון, סיוע וגם הדרכות, הכשרות, ייעוץ אישי, סיוע בגיוס מתנדבים.

תקווה עברון: בכל מה שנוגע לגיוס שותפים מקומיים, הכוונה שלנו לצאת באיזשהו שלב, כשאנחנו מותירים שם אחרינו מספיק נפח פעילות כדי שתחום ההתנדבות לא ילך וידעך.

תקווה עברון: זאת אומרת – אחת הבעיות הן שכשיוצאים גופים כאלה, ההתנדבות עלולה לדעוך.

יורי שטרן: יש איזשהו יישוב שכבר יצאתם ממנו?

תקווה עברון: יש יישובים שאנחנו בתהליכי יציאה מהם.

תקווה עברון: לקראת יציאה.

תקווה עברון: ממגדל העמק אנחנו נצא כבר לקראת סוף השנה, כשיש שם כבר בית מתנדב וכבר תהליכים של גיבוי יישובי, ואנחנו יוצאים כשאנחנו מעריכים שהיישוב כבר מוכן ובשל להמשיך את הפעילות בלעדינו.

יורי שטרן: אתם, כשאתם פותחים בית מתנדב, אתם גם מממנים אותו?

תקווה עברון: לא.

תקווה עברון: הרשות.

תקווה עברון: הרשות המקומית מתחזקת אותו, משפצת אותו, זה בעצם שלה.

תקווה עברון: זה לא שלנו.

תקווה עברון: אנחנו עוזרים לה בהתחלה לתפעל אותו, אבל זה הופך להיות שלה יחד עם השותפים שהיא מגייסת ביישוב.

תקווה עברון: כשאנחנו נכנסים ליישוב, למעשה כל התהליך הזה עובר בצורה מדורגת אחר כך לאחריות של הרשות, בעיקר ליחידת ההתנדבות שמשרד הרווחה מוביל.

תקווה עברון: זאת אומרת: יש המשך.

תקווה עברון: אנחנו לא רואים את עצמנו שם כמובילים.

תקווה עברון: אנחנו לאט לאט הופכים להיות ברקע.

יורי שטרן: אבל איך משרד הרווחה, שהעובדים שלו במקומות האלה הם לא תמיד, נגיד, הכי הכי – איך הוא מסוגל להפעיל יחידה כזאת של מתנדבים?

יורי שטרן: לדעתי זאת רמת פיקוד לא כל כך מתאימה.

דוד כנפו: אני מבקש לענות.

דוד כנפו: סליחה שזה באמצע הצגת הדברים, אבל אולי הדברים לא לגמרי ברורים.

דוד כנפו: יש לנו ב-106 רשויות מקומיות יחידות התנדבות, בתוך המחלקות לשירותים חברתיים.

דוד כנפו: במסגרת המאה ושש רשויות האלה, יש לנו כ- 130 עובדים במשרות כאלה ואחרות, שאחראים על הפעלת המתנדבים בעיקר לצרכי הרווחה.

יורי שטרן: זה עיסוקם היחידי?

דוד כנפו: זה עיסוקם היחידי, אבל לא תמיד זה במשרה מלאה.

דוד כנפו: לפעמים זה חצי משרה, תלוי בגודל היישוב.

דוד כנפו: הם עובדים במסגרת מחלקת הרווחה, בתיאום עם ראש הרשות.

יורי שטרן: מי בוחר אותם?

דוד כנפו: בוחרים אותם עובדי הרשות המקומית, בדרך כלל מנהל המחלקה לשירותים חברתיים בתיאום, בשיתוף פעולה עם הממונים שלנו במחוזות בתחום ההתנדבות.

דוד כנפו: אנחנו מפעילים עשרות אלפי מתנדבים במסגרות הללו, ודואגים לביטוח, להכשרה, לתגמול שלהם, לכל מה שקשור לעבודה השוטפת, לתוכניות עבודה וליוזמות, ואני מוכרח לומר שיש לנו בית מתנדב כבר בהרבה מקומות, עוד לפני שהג'וינט נכנס לתמונה.

יורי שטרן: אני – בתקווה לתשובה כנה – רוצה לשאול: אתם באמת רואים את זה כמערך עובד?

תקווה עברון: אני חייבת לציין שזה לא אחיד בכל הרשויות.

תקווה עברון: יש רשויות שאנחנו נכנסים ואנחנו מוצאים שם באמת מרכז התנדבות עם יכולות ועושה עבודה נפלאה ונהדרת, ואנחנו מתאימים את עצמנו.

תקווה עברון: פשוט באים, נותנים הנחייה קטנה וממש אפשר לתת לו לעבוד.

תקווה עברון: ויש יישובים שצריך יותר מעורבות שלנו ויותר התערבות.

תקווה עברון: יש יישובים שעשינו גם שינוי בפונקציה עצמה, יחד עם ראש הרשות ויחד עם משרד הרווחה, שגם משרד הרווחה בא ואמר:

תקווה עברון: לא מצא חן בעיני מה שקורה, אנחנו נעשה ביחד את השינוי ואנחנו מובילים ביחד שינוי ברשות.

תקווה עברון: זאת אומרת, יש בינינו שותפות מלאה בשטח, כך שהרבה פעמים אנחנו מסכימים על זה שרכז ההתנדבות לא מסוגל להוביל מהלך כזה, ויחד עם ראש הרשות אנחנו משכנעים אותם שכדאי לעשות שינוי במהלך.

יורי שטרן: זו פונקציה מרכזית מאד, במיוחד אחרי שאתם עוזבים.

יורי שטרן: שלב העזיבה הוא הכי כואב ואני חושב שהקונספציה הזאת של הג'וינט, של זרז כזה של תהליכים שאחר כך יוצא מהתמונה ומשאיר את הדברים להתגלגל לבד היא נכונה, אבל אני ראיתי יותר מדי מקרים שזה פשוט לא עובד ואותו שלב של עזיבה הוא אחר כך נמרח, או שמושכים אותו, ואם מתקיים – הכל מתפרק לאחריו.

רינה בר-טל: סליחה על ההתפרצות – אני חושבת שאנחנו גורמים לשינוי מחשבתי בתוך המערכת.

רינה בר-טל: אני מרכזת את הפרוייקט הזה ב נתניה, והתחלתי אותו שם מהתחלה.

רינה בר-טל: זו הייתה עיר שלא הייתה בה רכזת מתנדבים באותה תקופה, ובזכות כניסת הג'וינט לעניין, נבחרה גם רכזת מתנדבים.

רינה בר-טל: כך שאנחנו שם מתחילת הדרך.

רינה בר-טל: וההשוואה הגדולה – ואני מאד מכבדת את ההסתכלות המאד נכונה שלך לעניין הזה – אנחנו משפיעים על התהליך ועל השינוי של האדם שנמצא שם, וזה יכול לעבוד בצורה מצוינת.

רינה בר-טל: זאת אומרת, זה לא משהו שהוא רק טכני.

רינה בר-טל: זו איזושהי קונספציה מחשבתית שמדברת על תחום ההתנדבות במישור אחר, בצורה אחרת.

רינה בר-טל: ואנחנו יכולים היום להוכיח, ביישובים שבהם אנחנו נמצאים, שזה פשוט עובד.

רינה בר-טל: זה פשוט נכון.

רינה בר-טל: זה לא פרוייקט.

רינה בר-טל: זה לא איזשהו פרוייקט שבאנו, הנחלנו והלכנו.

רינה בר-טל: זה יותר שינוי יותר עמוק, מחשבתי, עם האנשים בשיטת העבודה.

יורי שטרן: אל"ף, בגלל שהתפקיד הוא כל כך קריטי, ואני גם מכיר קצת את הרשויות איך לפעמים הם בוחרים באנשים לתפקיד זה או אחר, לא חשוב איזה תפקיד – הייתי בונה איזושהי מסננת או איזשהו מערך מבחנים ארצי.

יורי שטרן: יש משהו כזה?

דוד כנפו: זה נכנס לתוך כל הקטגוריה של בחירת עובדים ברשות המקומית.

דוד כנפו: נכון שיש גם ברשויות המקומיות – לא צריך להגיד – הפרשים גדולים מאד ברמות השכר וההעסקה, יש לנו הבדלים גם בהגדרות התפקיד עצמו.

דוד כנפו: יש רשויות, למשל, שלוקחות עובד סוציאלי בכיר לעניין, ויש רשויות שלוקחות עובד מח"ר ואולי אפילו לא מח"ר.

יורי שטרן: זה ממומן על ידיכם, נכון?

דוד כנפו: לא.

דוד כנפו: זה ממומן על ידי הרשויות המקומיות.

דוד כנפו: אנחנו, כשירותי רווחה, משתתפים באחזקת העובדים האלה ובמימון תקציב פעולה בשבילם.

דוד כנפו: התקנים הם על חשבון הרשויות המקומיות.

יורי שטרן: אני חושב שאם כבר, זה צריך להיות, איכשהו, יותר מבוקר, או עם דרישות נוקשות לגבי רמת ההשכלה של האנשים.

יורי שטרן: השתלמות חובה, לא יודע.

דוד כנפו: אנחנו עושים את זה.

דוד כנפו: אנחנו עושים גם השתלמויות וגם דרישות לתקן.

דוד כנפו: אמרתי, היות וההגדרה של ההתנדבות היא לא מקצועית מספיק עדיין – אין היום פרופסיה של ההתנדבות – אז נכנסים לזה גם עובדים סוציאליים שבדרך כלל גם ממומנים על ידינו, וגם עובדים אחרים שהם לא עובדים סוציאליים, ואין להם הגדרה מסוימת, אבל לכולם אנחנו עושים קורסים מאד בסיסיים ומתקדמים להכשרה לתפקיד.

דוד כנפו: אני לא אומר שזה ברמה שהיושב אמר לגבי הצרכים של הובלת נושא התנדבות ברמה אסטרטגית של היישוב.

דוד כנפו: אני בהחלט מסכים שעם זה צריך לעשות אולי – לא יודע מי נציגי הרשויות המקומיות פה, אבל – כל שינוי קטן שאנחנו מנסים לעשות בדרגה של עובדי הרשות, נתקל בהתנגדות מוחלטת בימים האחרונים בשלטון המקומי, וזה חלק מהבעיה.

אכראם חסון: אני, כראש עיר, יכול להעיד – אני ראש העיר המאוחדת החדשה דליית אל-כרמל ועוספייה עיר הכרמל.

אכראם חסון: אני, מתוך היכרות מקרוב – הייתי גם רכז נוער, גם מנהל אגף נוער וגם מנהל מתנ"ס לפני שנבחרתי לתפקיד של ראש העיר – אני יכול להגיד לך שהשאלה שלך היא לא רק מהותית, היא גורלית.

אכראם חסון: הנושא הזה של להעביר את זה לרווחה או לעובד סוציאלי, זה כישלון באופן אוטומטי.

אכראם חסון: אני מעיד על המצב שמצאתי בעוספייה ובדליית אל-כרמל, שהפרוייקט הזה כמעט נכשל, לא בוצע שום דבר, כי נתנו את זה לעובדת סוציאלית שהתפקיד הזה לא מתאים לזה, הדברים האלה לא הולכים ביחד, הבעיות הן שונות, ולכן אנחנו, בדקה התשעים, הצלנו את הפרוייקט הזה.

אכראם חסון: ואני חושב שהיום, אחרי שהתברכנו בפרוייקט הזה מטעם הג'וינט, יש לנו רכז שהוא רק מתרכז בדבר הזה, ואנחנו הפכנו את הקערה על פיה.

אכראם חסון: מאפס מתנדבים גדלנו ביותר ממאתיים אחוז.

אכראם חסון: כל העיר היום מתנדבת והנוער הביא רוח חיה ליישוב.

אכראם חסון: לכן, אני אומר לכם מניסיוני: אל תעשו את הטעות שעשו אותה אצלנו.

אכראם חסון: ומה שאמרת זה חשוב מאד.

יורי שטרן: אל"ף, תודה.

יורי שטרן: בי"ת, אתם יכולים בהחלט להתייחס לזה בצורה הרבה יותר מקצועית ממני, אבל אני לא בטוח שהשכלתם של העובדים הסוציאליים באמת מכינה אותם לעבודה מסוג זה, כי יש בעבודה סוציאלית אלמנט פטרנליסטי מובנה, וזה לא מתאים לפיתוח מערך התנדבותי.

יואב קריים: כל הכבוד.

יואב קריים: כל הכבוד.

יואב קריים: כל כך נכון.

יואב קריים: כל כך נכון.

נסים דהן: יואב מבסוט.

נסים דהן: הוא מציע שיהיו רק מרפאים בעיסוק.

יואב קריים: גם את זה לא אמרתי.

נסים דהן: אני אומר.

דוד כנפו: אני לא עובד סוציאלי, אבל אני חושב ש – יש עובדים סוציאליים קהילתיים, יש עובדים סוציאליים שקיבלו הכשרה מתאימה, ויש אפילו אוניברסיטאות שמכשירות בעבודה סוציאלית גם בתחום ההתנדבות.

יורי שטרן: יכול להיות.

יורי שטרן: אבל זאת התמחות קצת שונה מהמסלול הרגיל של הכשרת העובד הסוציאלי.

יורי שטרן: לא רק הכשרה, אלא גם אדם שעבד בזה כמה שנים הוא לדעתי – מאד קשה לו לעשות את הסוויץ' הזה ולהתייחס לאנשים לא כמטפל.

דוד כנפו: זה תלוי בהכשרה שלו.

דוד כנפו: לא כולם עובדים סוציאליים פרטניים.

דוד כנפו: יש עובדים סוציאליים קהילתיים, שההכשרה שלהם - - -

יורי שטרן: אבל איך אתה יודע שדווקא פה שמו אותם?

דוד כנפו: חלק גדול מהם הם עובדים סוציאליים קהילתיים שקיבלו הכשרה מיוחדת.

דוד כנפו: אני מציע, אדוני היושב ראש, לקיים ישיבה מיוחדת בנושא.

דוד כנפו: לא נראה לי - - - שוב אני אומר, אני לא עובד סוציאלי.

יורי שטרן: אבל יש לי שאלה נוספת: הרי התנדבות היא לא רק בתחום הרווחה.

יורי שטרן: האם המקום הזה של שירותי הרווחה לא מנוגד, לא פוגע – ללא כוונה, כמובן, אבל בפועל, עצם המיקום לא פוגע במרחב, במגוון ובפעילויות ההתנדבותיות שבעצם הרכז הזה אמור לרכז?

שלומית עמיחי: ברשותך, אני אומר מילה.

שלומית עמיחי: התשובה היא כן.

שלומית עמיחי: זה כן פוגע.

שלומית עמיחי: השאלה היא מה עושים?

שלומית עמיחי: לנו ברור, בתפיסה שלנו כג'וינט, שאין בכוחנו לסייע לרשויות מקומיות היום להקים משהו חדש עם תקנים חדשים וכולי וכולי.

שלומית עמיחי: ואשר על כן, חשבנו שאת עיקר האנרגיה נשקיע, בהסכמה עם המשרדים השונים, בשדרוג מה שקיים.

שלומית עמיחי: ואחת ההסכמות שלנו עם משרד הרווחה היא, שבנושא ההתנדבות הם מתבקשים לצאת מדל"ת אמותיהם ויעסקו גם בנושאים אחרים, לא רק רווחה.

שלומית עמיחי: אני צריכה לומר שברשויות מסוימות קיבלו החלטות מסוג אחר.

שלומית עמיחי: הם קיבלו החלטות שמקימים ליד ראש העיר איזושהי פונקציה שעוסקת בנושא הרחב יותר – יש כל מיני ורסיות של איך לטפל בעניין.

שלומית עמיחי: אני אגיד: במקומות שאנחנו היום פועלים בהם, והם צנועים והם מעט, אנחנו מצליחים לעבוד עם הרווחה, אבל לרתום גם את החינוך, גם את הנוער בוודאי – תכף נאמר על זה כמה מילים - ובכל זאת להתגבר על החיסרון הזה, שהוא בהחלט חיסרון.

יורי שטרן: קודם כל, כל הכבוד למשרד הרווחה שהתנדב לממן ולסייע לריכוז המתנדבים והפעילות ההתנדבותית.

יורי שטרן: אבל למה זה חייב להיות חלק משירותי הרוחחה בעיר?

יורי שטרן: אם אתה נותן את החבילה הזאת של סיוע, אחר כך המיקום במערכת יכול להיות אחר.

דוד כנפו: זה לא חייב להיות, אבל יכול להיות שיש לנו זכות היסטורית שכל הנושא של ההתנדבות התחיל בתחום של משרד הרווחה.

דוד כנפו: אני מקווה שגם נ ושאים אחרים יעברו לאחריות של משרד הרווחה, אבל מכל מקום, כבר שלושים שנה או יותר שיש יחידות התנדבות בתחום הרווחה – ואני אומר את זה עכשיו כמי שלוקל-פטריוט מבחינה זאת: אני צריך מתנדבים מתחום הרווחה.

דוד כנפו: זה שהרשות המקומית צריכה גם מתנדבים מתחומים אחרים והיא צריכה גם לתאם וגם לעשות מועצת ארגוני מתנדבים, לעשות כל מיני דברים, זה חשוב מאד, ואנחנו ברוב המקומות עושים את זה בעצמנו, עם רכזי ההתנדבות שלנו.

דוד כנפו: אבל כמי שדואג לצרכים של המשרד שלו, אנחנו פיתחנו את היחידות האלה על מנ ת להגביר, להוסיף ולאמן את המתנדבים במקום הזה.

יורי שטרן: חבר הכנסת דהן.

יורי שטרן: נסים דהן: מתנצל.

יורי שטרן: יש לי ועדת אתיקה.

יורי שטרן: אולי אתה יכול להגיד כמה מילים לפני שאתה יוצא?

יורי שטרן: נסים דהן: אני סומך עליך.

יורי שטרן: טוב.

יורי שטרן: כל הוועדה הזאת היא עכשיו פה אחד.

דוד כנפו: לכן אנחנו – אם השלטון המקומי היה מקים יחידות התנדבות עירוניות, יכול להיות שהיינו יכולים להיות חלק מזה ולא לעשות את זה.

דוד כנפו: אבל אני רוצה לומר עוד משהו.

דוד כנפו: עצם העובדה שברשויות רבות ההתנדבות מובלת על ידי הרווחה, היא משפרת ומעלה את הדימוי העצמי של אנשי הרווחה.

דוד כנפו: גם של העובדים וגם של הקליינטורה.

דוד כנפו: ועצם העובדה שראש עיריית תל אביב מזמין אותי לטקס שבו מחלקת הרווחה – מינהל הרווחה, יותר נכון – מנהל את הטקס ומזמין את כל המתנדבים של הרשות ומחלק להם תעודות, זה נותן הרבה יותר לכל המערכת שעוסקת בתחום החברתי, כאשר זה יכול ללכת גם לכיוונים אחרים.

יואב קריים: רק שהדוגמה שנתת, תל אביב, שונה בעניין הזה מרוב הערים בארץ.

דוד כנפו: אני לא בטוח שהיא שונה.

דוד כנפו: מכל מקום - - -

יורי שטרן: אני גם לא בטוח שתל אביב נמצאת ברשימת היישובים שאתם מטפלים בהם.

דוד כנפו: לא של מתו"ב, שלנו.

דוד כנפו: היא לא צריכה את מתו"ב.

דוד כנפו: בעיריית תל אביב יש יחידת התנדבות מעולה, עם הרבה עובדים, וראש המינהל שם נותן לזה מקום מאד מרכזי, וההתנדבות היא חלק גדול מהפעילות, ולא רק בתחום הרווחה.

דוד כנפו: גם כאשר יש פיגועים, גם כאשר יש דברים אחרים – ההתנדבות פועלת בצורה מאד נמרצת, בתיאום עם ראש העיר וכל מה שקשור בזה.

דוד כנפו: לכן לא צריך את מתו"ב.

דוד כנפו: שם יש כבר מועצת ארגוני מתנדבים מובילה בעצמה הרבה מאד פרוייקטים בעירייה.

תקווה עברון: אני רוצה להתייחס לרגע לזה ואחר כך אנחנו נמשיך.

תקווה עברון: אני חושבת שבמהלך שאנחנו נכנסים למתו"ב, אנחנו למעשה יוצרים שינוי בהגדרות התפקיד של רכז ההתנדבות.

תקווה עברון: וכמו שאמרת קודם, זה הרבה מאד מי האדם שיושב שם.

תקווה עברון: אם אותו אדם ממשיך להתייחס להתנדבות כמשהו מאד רווחתי – זאת אומרת, הוא בעצם אמור לספק מתנדבים, לא עובדים סוציאליים, שזקוקים לסייע למשפחות – אנחנו לא יכולים לפתח את המערך העירוני .

תקווה עברון: זאת אומרת – אם הוא מאד סגור ונעול על החלק הזה, זה באמת יותר קשה.

תקווה עברון: אבל יש הרבה מאד רכזים, שכשאנחנו באים ומציגים בפניהם ופורשים בפניהם את האפשרויות של ההתפתחות של תחום ההתנדבות, הם דווקא כן מצליחים גם לתת שירותים לאגף הרווחה – כי כמו שאומר מר כנפו, אגף הרווחה זקוק למתנדבים וזקוק לשירות הזה – ואז לראות את הפרט, אבל גם לראות ראייה מערכתית ולעבוד מול מנהל אגף לשיפור פני העיר, והנדסה וחינוך, וקליטה וכל היחידות האחרות שלמעשה זקוקות למהלך שאנחנו מובילים.

תקווה עברון: אז זה מאד שונה מיישוב ליישוב.

תקווה עברון: יש ערים שבאמת אותו רכז מספיק מתאים – ומסוגל – לעשות את השינוי הזה בהגדרת התפקיד שלו, ויש כאלה שפחות, ושם אנחנו מנסים למצוא פתרונות מקומיים.

תקווה עברון: זה לעניין הזה.

יורי שטרן: אוקי.

יורי שטרן: השם הוא חשוב פה.

יורי שטרן: חוץ מהשכלה ובכל זאת עיסוק של האגף, של המחלקה, לא יודע – אולי כדאי, אם כבר, להגדיר את זה כמחלקת רווחה והתנדבות חברתית או משהו כזה.

דוד כנפו: אנחנו חושבים גם על זה.

יורי שטרן: שהכותרת לא תהיה צרה כל כך, כי זה חלק מהדימוי.

דוד כנפו: אנחנו חושבים לעשות שתי הגדרות תפקיד שונות.

דוד כנפו: אחת – שיהיה ממונה על תחום המגזר השלישי וההתנדבות, והשני רכז מתנדבים בפועל.

דוד כנפו: אבל שוב, שינוי כזה דורש הסכמה.

דוד כנפו: גם של השלטון המקומי, גם של האוצר.

יורי שטרן: כמה אתם משקיעים בפרוייקט הזה, הג'וינט?

תקווה עברון: לצערנו אין לנו מספיק תקציבים.

יורי שטרן: זה ברור.

תקווה עברון: אנחנו מדברים על 110,000$ לשנה לכל היישובים שלנו.

יורי שטרן: לכל שלושת היישובים.

תקווה עברון: לא שלושה.

תקווה עברון: יש לנו 12 יישובים.

תקווה עברון: כולל הנחייה, כולל ליווי.

יורי שטרן: זה פחות מ-10,000$ ליישוב.

שלומית עמיחי: כן, אבל זה לא מחולק שווה.

שלומית עמיחי: יש יישובים שמקבלים יותר ויש יישובים שהם יותר בקונספט, וזקוקים לפחות.

יורי שטרן: וכמה אנשים מכירים את זה?

יורי שטרן: כמה רכזים יש כמוך?

תקווה עברון: יש לנו שלושה רכזים אזוריים, רכז צפון, מרכז ודרום, ויש לנו בשטח מספר יישובים שהם פיילוט, שעדיין יש בהם רכז שלנו.

תקווה עברון: שבוורסיה קודמת היה לנו שם רכז – נכון להיום כבר אין לנו יותר רכזים יישוביים – והרכזים שלנו הם למעשה רכזי ההתנדבות השוטפים.

תקווה עברון: אז רוב התקציב למעשה הולך או על ההנחיה המקצועית, או על הפעולות בשטח.

תקווה עברון: זה מתחלק לשניים.

תקווה עברון: מה קורה נכון להיום?

תקווה עברון: יישובים שהיו בפיילוט, שכפי שאמרתי קודם, יש לנו שם רכז יישובי במקום – מגדל העמק, עפולה, חדרה, נתניה, קריית גת ושדרות, כשיש שם כבר צוותי היגוי שפועלים, ויש גם תוכנית עבודה.

יורי שטרן: מי נמצא פה מהרשויות האלה?

תקווה עברון: נתניה נמצאים פה.

תקווה עברון: מגדל העמק היו אמורים לשלוח אנשים, אבל יש להם איזה ביקור חשוב.

תקווה עברון: ולמעשה יש שם איזו תוכנית עבודה יישובית מתואמת, ביישובים האלה.

תקווה עברון: יש עשר יוזמות חדשות באזורים האלה, יש אימוץ שכונות במצוקה, לדוגמה, כמו שקורה בקריית גת, הנושא של חלוקת מזון בחגים – התארגנויות של כל הארגונים שמחלקים מזון בחגים – מבצעים שונים, הרבה מאד סוגים של מבצעים של גיוס משאבים, גיוס מתנדבים, אם זה באמצעות הפנינג, תקשורת, וכל מיני סוגים של פעילויות.

תקווה עברון: ונושא החירום, כמובן, שאנחנו נכנסים אליו ביישובים שזקוקים לסיוע שלנו.

תקווה עברון: יש לנו בסך הכל היום ארבעה בתי מתנדבים פעילים – כמו ששלומית אמרה, זה של הרשויות, זה לא שלנו, שאנחנו גאים להציג אותם.

יורי שטרן: איפה?

תקווה עברון: יש לנו בקריית גת, בשדרות, במגדל העמק ובנתניה.

יורי שטרן: ואיך זה שעיר הכרמל לא נמצאת בפנים?

תקווה עברון: זה עמ"ן.

שלומית עמיחי: זה פרוייקט עמ"ן, התנדבות נוער.

שלומית עמיחי: אני מקווה שנגיע גם קצת לזה.

תקווה עברון: אוקי.

תקווה עברון: בתוכנית ל-2005 כניסה למספר יישובים שגם מתואמים מול משרד הרווחה – יקנעם, שכבר התחלנו בה תהליך כניסה ראשוני, אור עקיבא, אלעד, טירה, ערד ודימונה, שבכל היישובים האלה למעשה עשינו למעשה את תהליך המיפוי ואנחנו ממש נמצאים בשלבי כניסה ראשונים לקראת המשך התהליך.

יורי שטרן: ארגונים שאין להם שלוחה או סניף בעיר או ביישוב – נניח, אנחנו פה עובדים עם הארגונים הנוצריים, שעוסקים הרבה היום בנושא הרווחה.

יורי שטרן: איך הם יכולים להיכנס לתוך המסגרת הזאת?

תקווה עברון: תראה, מה שקורה היום הוא דווקא תהליך הפוך.

תקווה עברון: ניקח דוגמה את שדרות.

תקווה עברון: מה שקרה זה שבתהליך המיפוי גילינו שאין הרבה ארגונים ארציים שפועלים בשדרות.

תקווה עברון: ארגונים כמו יד שרה פשוט לא נמצאים שם.

תקווה עברון: ומה שעשו ביישוב, חלק מתהליך הכנת תוכנית העבודה, הם למעשה עכשיו יוזמים פנייה מטעם הרשות והארגונים לכל הארגונים הארציים, לבוא ולהקים סניף בשדרות, עם הסיוע שלהם.

תקווה עברון: זאת אומרת, זה חלק מתוכנית העבודה.

תקווה עברון: סניף שייתן את הסיוע הנדרש.

תקווה עברון: אנחנו רואים את זה בדרך כלל בקצוות, שחסרים ארגונים כאלה שפורסים והרבה פעמים הארגונים אומרים – היינו למשל לא מזמן ב"כח לתת".

תקווה עברון: והמנכ"ל אמר לי: אני מאד רוצה להקים בשדרות, אבל אין לי מתנדב שינהל את הסניף הזה בשדרות.

תקווה עברון: ומה שעשו שם, זה פשוט התארגנו, חיפשו מישהו, בחרו מנהל והיישוב הקצה משאבים, ועכשיו הולכים להקים שם את היחידה.

תקווה עברון: זאת אומרת זה תהליך כזה שלמעשה השטח יוזם את הפניות.

יורי שטרן: תודה.

שלומית עמיחי: אני רוצה לומר, שוב- הקשר עם משרד הרווחה, הנוער הוא קשר עם משרד החינוך.

שלומית עמיחי: זה גם עם הרווחה, אבל ברמה של היישוב, הגורם שמולו אנחנו עובדים זה משרד החינוך, משרד החינוך הוא אשר פעיל בנושא של התנדבות נוער.

שלומית עמיחי: לכן, גם במודל אנחנו נזקקים לשני מודלים בעצם.

שלומית עמיחי: לא בדיוק אותו דבר.

יורי שטרן: כשבחרתם את היישובים, זו בחירה לגמרי שלכם או שישבתם עם משרד הפנים או משרד הרווחה?

תקווה עברון: משרד הרווחה.

יורי שטרן: אבל לא עם המרכז לשלטון המקומי.

תקווה עברון: כשאנחנו ממליצים על יישוב אנחנו יושבים עם ראש הרשות ומציגים בפניו את התוכנית.

תקווה עברון: ואז הוא צריך גם להסכים וגם לעמוד במספר מחויבויות שאנחנו דורשים ממנו.

תקווה עברון: יש ראש רשות אחת שאמר לנו שזה לא מעניין אותו, ולא נכנסנו לשם.

תקווה עברון: אבל יש לנו דרישות מהרשות, והרשות צריכה להסכים להיכנס לתהליך הזה.

תקווה עברון: זה חלק מהבדיקה שלנו מול הרשות.

יורי שטרן: ואם רשות אחרת, שלא נמצאת היום ברשימה, תרצה?

תקווה עברון: הרצליה.

תקווה עברון: דוגמה.

שלומית עמיחי: ככה.

שלומית עמיחי: יש לנו יכולת לסייע ברמה של הדרכה, ברמה של קונספט.

שלומית עמיחי: כספית אין לנו יכולת גמישה.

שלומית עמיחי: אנחנו תוכנית שנתית, לא גמישים בתקציב.

שלומית עמיחי: גם לא כל רשות זקוקה לכסף.

שלומית עמיחי: הסתבר לנו שלא מעט – גם סביב השולחן הזה יושבים, אני חושבת, בנושא של נוער, רמת השרון, כפר סבא - נכנסו לתוכנית לא בגלל הגליק הגדול של 10,000$ מהג'וינט.

שלומית עמיחי: מאד רצו את השותפות, את הסיוע בבניה ואת ההתחדשות.

יורי שטרן: אני לא יודע מה הקיבולת שלכם, אבל לי נראה שזה כל כך מבורך, מה שאתם עושים, וכל כך חשוב, ובמצב של היום יכול לסייע רבות בהתארגנות טובה יותר של העיר, של העירייה – אני כבר לא מדבר על ההיבט החברתי כשלעצמו, אלא פשוט מתוך מצוקות הרשויות.

יורי שטרן: אתם נותנים להם מענה מסוים – חלקי אמנם – לכל המשימות שהם צריכים לבצע.

יורי שטרן: הייתי כן ממליץ על מפגש עם מרכז השלטון המקומי, כי הוא בכל זאת גוף שמאגד את כל הרשויות.

יורי שטרן: מציג את הפרוייקט, ממשיך עם איזשהו חוזר מנכ"ל או יושב ראש רשויות, מחפש עוד גופים עירוניים או יישובים שירצו לקחת בפרוייקט הזה חלק, ליהנות מהפעולות שלכם, ולנסות לבנות את זה אחרת אצלם בעיר.

יורי שטרן: כי זה נראה לי באמת דבר מאד נחוץ.

שלומית עמיחי: אני מודה לך.

שלומית עמיחי: ההצעה טובה.

שלומית עמיחי: מחר אני נפגשת עם דב קהת ואני כבר איעזר בהצעתך זאת, בהחלט.

יורי שטרן: אוקי.

יורי שטרן: אני מצטער שאין פה את הנציגים של מרכז השלטון המקומי, אבל נראה לי מאד מתאים.

יורי שטרן: כן, בבקשה.

עמיר סטרנס: אני המנחה הארצי של תוכנית עמ"ן – עיר מתנדבת נוער.

עמיר סטרנס: התשתיות הרעיוניות שהתוכנית יושבת עליהן מאד דומות למתו"ב.

עמיר סטרנס: אנחנו לא נחזור עליהן, אנחנו רק נשים את הדגשים וההבדלים בין התוכניות.

עמיר סטרנס: התוכנית היא משותפת ומובלת כראש חץ על ידי משרד החינוך, מינהל חברה ונוער – יושבת פה מירה שנהר שאחר כך תתייחס – וג'וינט ישראל-אלכ"א, וכמובן שהשותפים הנוספים שלנו הן הרשויות המקומיות, מוסדות וארגונים שעובדים עם נוער מתנדב, ועמותת "רוח טובה" שתקווה הסבירה את המשמעות שלה.

עמיר סטרנס: העמותה שמפעילה עבורנו את הפרוייקט ברמה אדמיניסטרטיבית, ארגונית וגם לא מעט תוכנית, זו עמותת "גוונים" משדרות.

יורי שטרן: זו אותה עמותה.

עמיר סטרנס: אותה עמותה, נכון.

יורי שטרן: למה בחרתם בה?

עמיר סטרנס: הג'וינט באופן אידיאולוגי - - -

יורי שטרן: למה זה צריך להיות רכז אחד בכל הארץ?

שלומית עמיחי: אלה שתי שאלות שאני נשאלת.

שלומית עמיחי: אחת – אנחנו התחלנו את הנושא של ההתנדבות בשדרות.

שלומית עמיחי: באופן טבעי עמותת גוונים הייתה העמותה המתאימה להפעלה.

שלומית עמיחי: גוונים מאד אהבו את הנושא, והתחילו להשקיע ולפתח אותו גם ביזמתם.

שלומית עמיחי: מצאנו בהם גם פרטנרים רעיוניים לכל העניין.

שלומית עמיחי: ולכן הם היו הפרטנרים הראשונים.

שלומית עמיחי: היום אין לנו ספק שהם לא יהיו הבלעדיים.

שלומית עמיחי: אנחנו כבר בקשר מאד חזק עם המרכז להתנדבות נוער, יכול להיות שעם גופים נוספים ואנחנו נבזר את זה, ולא רק עמותה אחת תעסוק בזה, בלי לפגוע בגוונים.

שלומית עמיחי: הם עושים עבודה יפה.

שלומית עמיחי: למה רכז אחד ארצי?

שלומית עמיחי: בכל יישוב יש את הרכז שלו, אבל אנחנו צריכים אדם אחד שיהיה איש הקשר עם משרד החינוך, שיהיה איש הקשר עם הארגונים הארציים, עם הגופים השונים וגם אתנו, עם הג'וינט.

שלומית עמיחי: ולקחנו בחור קל תנועה והוא עושה את המלאכה.

יורי שטרן: אז אתה בעצם עובד גוונים.

עמיר סטרנס: אני בעצם מקבל את השכר שלי מעמותת גוונים, ממומן על ידי הג'וינט ועובד במשרד החינוך.

עמיר סטרנס: אם ניכנס לזה לא נגמור היום.

עמיר סטרנס: אני המנחה הארצי של הפרוייקט ומנהל אותו ומאחורי הקלעים זה לא פשוט.

יורי שטרן: אבל למה שלא יהיה רכז ארצי שהוא עובד שלכם, ועמותות שונות תרכזנה את זה באזורים שונים, ואז תיווצר גם – אם לא תחרות, אז לפחות יש מקום לגישות שונות.

שלומית עמיחי: קודם כל, זה בא בחשבון - - -

יורי שטרן: זה לא בשביל לבטל אחד משלושת התפקידים שלך.

עמיר סטרנס: לא, להפך.

עמיר סטרנס: אתה מקדם אותי לעבוד בג'וינט.

שלומית עמיחי: בג'וינט נמצאת מישהי שלא נמצאת פה ולכן אנחנו לא מזכירים אותה – יעל בורג, שעוסקת בנושאי התנדבות שונים, ביניהם גם בנושא של התנדבות נוער.

שלומית עמיחי: התפיסה של הג'וינט בכלל היא לנסות לעבוד עם עמותות ולראות אותן אחר כך גורם פעיל בשטח, גם כשהג'וינט כבר לא ממשיך.

שלומית עמיחי: ומתוך התפיסה הזאת גם בא הרעיון של ההעסקה.

שלומית עמיחי: אבל נכון הוא שזה התפתח בכיוון קצת שונה.

שלומית עמיחי: זה דורש חשיבה.

שלומית עמיחי: אין לזה איזו אידיאולוגיה.

עמיר סטרנס: אני יכול להגיד רק לשאלה שלך, שהפרוייקט הוא מאד מורכב מבחינת הניהול התקציבי.

עמיר סטרנס: יש לו הרבה מאד עובדים, הרבה מאד ספקים - תכף אני אציג את הפרוייקט קצת יותר לעומק – ולעבוד מול הרבה עמותות, שלכל עמותה יש את השיטה הארגונית שלה זה מאד קשה.

עמיר סטרנס: לעמותת גוונים יש שיטת ניהול אחידה וזה מקל עלינו לפחות בשלבים של הפיילוט.

עמיר סטרנס: כמובן שזה ישתנה.

יורי שטרן: ממתי זה?

עמיר סטרנס: באפריל 2003 הוכרז על פתיחה, אני התחלתי ולקח עוד שלושה חודשים עד שיצאנו לשטח ממש.

עמיר סטרנס: למעשה אנחנו פעילים כבר שנתיים, פחות או יותר.

עמיר סטרנס: פחות משנתיים.

עמיר סטרנס: למה נוער מתנדב?

עמיר סטרנס: אנחנו רואים ממחקרים ומעשייה שהשקעה בנוער מתנדב היא השקעה שחוזרת אחר כך בצורה מאד משמעותית.

עמיר סטרנס: אני אזכיר פה את פרופסור ציפורה גן מאוניברסיטת תל אביב –שאני אזכיר אותה עוד כמה פעמים בהצגה הקצרה שלי – היא חקרה וראתה שאנשים מבוגרים שמתנדבים, הם אנשים שהתנדבו בתור נוער, שהיו להם חוויות התנדבותיות, ואנשים שלא היו להם חוויות התנדבותיות בתור נערים, לא מתנדבים בתור מבוגרים בצורה מאד מאד ברורה.

עמיר סטרנס: מי שמתחיל תהליך התנדבותי ועובר חוויות חיוביות מהתהליך הזה – וכדי שהוא יעבור חוויות חיוביות הוא צריך להגיע ממקום שיודע להפעיל אותו בתור מתנדב, ולא מנצל אותו או מפעיל אותו בצורה לא יעילה – החוויה הזאת הולכת אתו אחר כך לכל החיים והוא ימשיך להתנדב.

עמיר סטרנס: אנחנו רואים שיש שיפור משמעותי באיכות החיים של הנערים שמתנדבים.

עמיר סטרנס: יש צמצום בצורה משמעותית בתופעות אלימות, יש צמצום בצורה משמעותית בתופעת השעמום שיוצרת ונדליזם ויוצרת אלימות ויוצרת סמים.

עמיר סטרנס: אנחנו רואים שהנערים שמתנדבים ופעילים בחברה הציונים שלהם עולים, היכולת החברתית שלהם, התחושות שלהם כלפי עצמם, הצורה שהם משקפים את האושר שלהם, את החוויה שלהם מהמעורבות, היא דבר שנותן תוצאות מאד מהירות ומאד חזקות.

יורי שטרן: תסביר עכשיו את שיטת העבודה.

יורי שטרן: הבנתי איך פועל מתו"ב.

יורי שטרן: עכשיו שלב של עמ"ן.

עמיר סטרנס: אוקי.

עמיר סטרנס: מטרת העל של הפרוייקט היא להרחיב את עשיית התנדבות הנוער.

עמיר סטרנס: אנחנו פועלים כרגע בתשעה יישובים בארץ – תכף אני אציג את היישובים – שיטת העבודה מאד דומה לשיטת העבודה של מתו"ב, עם הסתכלות על נוער.

עמיר סטרנס: אנחנו יוצרים צוות היגוי יישובי שמכין את כל הגורמים הפורמליים והלא פורמליים – מגזר שלישי, מגזר עסקי, בתי ספר, מחלקות עירוניות וכמובן נערים – שמתעסקים בהתנדבות, ומנסה לאחד ולדון על נושא של התנדבות נוער, כשאנחנו רואים שהתוצרים הישירים של זה אלה שיתופי פעולה שנוצרים עם זה, צמצום של משאבים, הכשרות משותפות, ייזום של פרוייקטים חדשים, הגדלה מאד משמעותית בפרוייקטים קיימים בעזרת סיוע מאד קטן.

עמיר סטרנס: תכף אנחנו נציג את האחוזים של הגדילה בנוער המתנדב, אבל אנחנו רואים שהרבה מאד פעמים היכולת להגדיל את הכמויות של הארגון לקלוט את ההתנדבות זה דברים מאד מאד קטנים.

עמיר סטרנס: זה לפעמים יכול להיות חולצה, או איזשהו חדר שעוזרים לצבוע אותו, או איזשהו חיבור עם עמותה אחרת שנותנת הכשרה, ובצורה יחסית קטנה עם השקעות מאד מאד קטנות, אנחנו מצליחים להגדיל בצורה מאד משמעותית את היקפי הפעילות, כשהנוער בא אל ארגונים קיימים.

עמיר סטרנס: חלק מהדברים שאנחנו רואים – ורואים את זה ממחקרים – זה ש-80% מבני הנוער מצהירים – ואפשר להתווכח מה זה הצהרה – שרוצים להתנדב.

עמיר סטרנס: אם אני יוצא מנקודת הנחה שחלק מצהירים ולא רוצים, או שברגע שיציעו להם הם לא ילכו להתנדב, אז מדובר על 50% שמוכנים להתנדב, לעומת 10%-15% של נוער מתנדב בפועל.

עמיר סטרנס: הפער הזה נובע הרבה מאד מחוסר יכולת לקלוט אותם ומפעילות אטרקטיבית.

יורי שטרן: איך אתה מודד התנדבות?

יורי שטרן: מי שחבר בתנועת נוער כלשהי, ולתנועות הנוער יש הרבה פעולות משלהן, הוא אוטומטית נחשב למתנדב או לא?

עמיר סטרנס: לא.

עמיר סטרנס: אין הגדרה אחידה לשאלה מה זה מתנדב.

עמיר סטרנס: יש הגדרות שונות.

עמיר סטרנס: בנוער המצב יותר קל כי משרד החינוך – ותכף מירה אולי תוכל לומר משהו על זה – כן עושה איזושהי בדיקה מספרית שמית וכן עושה מעקב אחרי רשימות.

עמיר סטרנס: גם תנועות הנוער, גם פעולות של מחויבות אישית, גם מתנדבים במד"א וארגונים גדולים מרוכזים על ידי מינהל חברה ונוער ולכן יש נתונים מדויקים לגבי העניין הזה.

עמיר סטרנס: ההתנדבות היא בין שעתיים קבועות לארבע שעות בשבוע.

יורי שטרן: זה רק אלה שבמסגרת מערכת החינוך.

עמיר סטרנס: לא רק.

יורי שטרן: מה שאוסף משרד החינוך.

עמיר סטרנס: לא.

עמיר סטרנס: משרד החינוך אוסף נתונים גם לגבי מפקד תנועות הנוער שקורה פעם בארבע שנים, אוסף נתונים גם לגבי נוער מתנדב מארגונים גדולים כמו מד"א, כיבויי אש וכדומה, כגוף שמבטח אותם, כגוף שמרכז אותם, כגוף שלוקח למעשה אחריות על כל החינוך הבלתי פורמלי בארץ.

עמיר סטרנס: הנתונים הם לא מלאים.

עמיר סטרנס: אין שליטה מלאה ואין יכולות לדגום באמת וגם חלק מהנתונים נאספים על ידי מדגמים ולא על ידי ספירה מלאה, ולכן זו הערכה.

דוד כנפו: רק תיקון אחד: יש הגדרה מדויקת מה זה מתנדב.

עמיר סטרנס: שמקובלת על חלק מהאנשים.

דוד כנפו: לא מקובלת, מה זה מקובלת.

דוד כנפו: בחוק.

דוד כנפו: חוק ביטוח מתנדבים, במסגרת חוק הביטוח הלאומי, מגדיר מה זה מתנדב.

יורי שטרן: בסדר.

יורי שטרן: אנחנו לא מדברים עכשיו על הצד המשפטי.

דוד כנפו: לא, רק שידע שיש הגדרה.

עמיר סטרנס: יש פה רשימה של מספר דוגמאות לפרוייקטים חדשים שנוצרו.

עמיר סטרנס: אני יכול להגיד שהיום בתשעת היישובים שאנחנו פועלים בהם, יש כמעט 250 פרוייקטים שעמ"ן נוגע בהם.

יורי שטרן: מה זה "זרעים של שינוי"?

עמיר סטרנס: זרעים של שינוי זה פרוייקט חדש מאד מעניין שקורה בכפר סבא.

עמיר סטרנס: זה פרוייקט שעמ"ן שותף רציני בו, ממומן באופן ישיר על ידי פדרציית ניו-יורק.

עמיר סטרנס: הרעיון הוא לאסוף קבוצות של מבוגרים מתנדבים שעברו הכשרה מאד מאד אינטנסיבית בנושא הפעלת עבודה עם נוער, וכל מבוגר כזה יקים ויגייס קבוצה של נערים מתנדבים.

עמיר סטרנס: למעשה אתה מייצר פה אלמנט של גלגל תנופה, שאתה משקיע בקבוצה של עשרים מבוגרים שאחר כך מפעילים מאתיים בני נוער מתנדבים כתפיסה שמתפתחת היום ונכתב אליה הרבה מאד היום בנושא הפסיכולוגיה, שעבודה קבוצתית נכונה היא לא הקבוצה שאנחנו גדלנו עליה של 15 או 20 נערים, אלא עבודה נכונה, אמיתית וטבעית, היא בקבוצות של חמישה אנשים.

עמיר סטרנס: אף רשות ואף גוף לא יכול לממן מדריך לכל חמישה ילדים.

עמיר סטרנס: זה דבר שהוא מאד יקר, ולכן התפתחה התפיסה הזאת, שהיא מודל שאנחנו בודקים אותו עכשיו, והזרעים הראשונים שלו מאד מצליחים, של להכשיר מבוגרים שיפעילו נוער מתנדב.

אושרת גני-גונן: עמיר, תרשה לי רק להוסיף.

אושרת גני-גונן: מדובר - - -

עמיר סטרנס: אושרת היא עובדת מחלקת הנוער בעיריית כפר סבא וגיא הוא חבר מועצת עיריית כפר סבא.

אושרת גני-גונן: מה שרציתי להוסיף, זה שמדובר באוכלוסיות נוער מוחלשות.

אושרת גני-גונן: נוער במצוקה, נוער בסיכון.

אושרת גני-גונן: קבוצות לא שגרתיות של נוער מתנדב.

יורי שטרן: שדווקא אותם אתם הופכים למתנדבים.

אושרת גני-גונן: כן.

אושרת גני-גונן: במטרה לעודד ולחזק דווקא קבוצות כאלה.

תקווה עברון: זה חלק מתהליך השיקום שלהם.

אושרת גני-גונן: כן.

עמיר סטרנס: כן.

עמיר סטרנס: יש פה עוד דוגמאות, אבל הגיעו לכאן קבוצה מאד מכובדת של אנשים.

יורי שטרן: אני באמת רוצה לשמוע מדליית אל-כרמל, מנתניה.

נורית אבנר: מרמת השרון.

עמיר סטרנס: אם אני אוכל להגיד רק מילה על הפריסה הארצית ועל האחוזים, שזה באמת השקף האחרון.

עמיר סטרנס: רשימת היישובים שאנחנו עובדים אתה: נצרת הערבית, עיר הכרמל – ראש העיר יושב פה.

עמיר סטרנס: טבריה – יושב כאן מנהל מחלקת הנוער, כפר סבא שהוצגו, נתניה, רמת השרון, מודיעין, חולון ודימונה.

עמיר סטרנס: היום אנחנו כבר בתהליכי כניסה לעוד שלושה יישובים ואנחנו מצפים שעד סוף השנה ניכנס לשישה.

עמיר סטרנס: אנחנו יכולים לראות שבתשעת היישובים שאנחנו עובדים בהם, מהבדיקה האחרונה שעשינו – תהליך מחקרי הוא תהליך יקר.

עמיר סטרנס: לכן אנחנו מעריכים את הפרוייקט פעם בחצי שנה בערך, כדי לא לבזבז את הכספים על הערכה אלא לבזבז אותם על העשייה האמיתית.

עמיר סטרנס: אז הנתונים האחרונים שנאספו במאי 2004 הם - - -

יורי שטרן: יש לך משהו מקביל לנתוני הפשיעה, למשל, או נשירה מבתי הספר?

גיא בן-גל: אנחנו מנסים בכפר סבא לעשות את זה.

יורי שטרן: כי אמרת שזה מקטין את ההתנהגות האנטי חברתית.

עמיר סטרנס: יש לנו דוגמאות.

עמיר סטרנס: למשל, בדימונה אנחנו רואים שאחוזי האלימות יורדים מאד בעזרת פרוייקטים שיוצאים לשכונות, בעזרת ניידות ובעזרת העבודות שעושים בתוך השטח ולא מנקזים אותן במקום מרכזי.

עמיר סטרנס: אין לנו תמונה כוללת ברמה ארצית, שוב בגלל שמחקר זה דבר מאד יקר ואנחנו מעדיפים לעשות יותר.

יורי שטרן: למשטרה ודאי יש את הנתונים הקיימים.

עמיר סטרנס: יש לנו נתונים חלקיים.

גיא בן-גל: הפרוייקט פועל מעט מדי זמן מכדי שנוכל לעשות פילוחים מדויקים, אבל בכפר סבא כבר יש ניסיון לעבוד ישירות מול המשטרה, ומול למי שממונה על נושא פשיעת נוער, ולנסות לראות את הסטטיסטיקות מאז שהפרוייקט בכפר סבא התחיל, באפריל 2003.

גיא בן-גל: אבל היקפי ההשתתפות – בעצם אני לא רוצה לקטוע לך את הרצף.

עמיר סטרנס: משפט אחרון ואני מסיים.

עמיר סטרנס: אפשר לראות שבתשעה יישובים שפעלנו בהם במאי 2004, יש 54.000 בני נוער, שמתוכם במיפוי הראשוני 11% התנדבו בפרוייקטים שונים, שמתוכם בערך 7%-8% זו מחויבות אישית.

יורי שטרן: שברובם מה?

יורי שטרן: תיכוניסטים?

עמיר סטרנס: גילאי 14 עד 18, שבערך 7%-8% זו מחויבות אישית.

עמיר סטרנס: זו לא איזושהי התנדבות אחרת, כללית.

עמיר סטרנס: זה אחוזים אפסיים.

עמיר סטרנס: זה משהו שמבייש להגיד אותו, זה 3%-4%.

עמיר סטרנס: אנחנו רואים, אחרי עבודה של שנה וחצי או שנתיים בפרויקט, שהצלחנו להגדיל ל – 22%, בגדילה של 100% זה 11,000 בני נוער.

עמיר סטרנס: אנחנו רואים היום כבר גדילה הרבה יותר גדולה.

עמיר סטרנס: אנחנו מעיזים היום כבר מניסיון של שנתיים על אפשרות להגיע ל-45% בני נוער, ואפילו בלילה, בשעות הקשות, ל-50% בני נוער מתנדב.

עמיר סטרנס: הקפיצה המאד גדולה הזאת בעבודה כל כך קצרה, באמת, זה לא כי אנחנו קוסמים או שאנחנו יודעים לעשות משהו מאד מיוחד, אלא רק בכך שכיוונו את הזרקור למקום הזה.

עמיר סטרנס: רק לבקש את החסות של ראש העיר, שהוא ינחה את חברי המחלקות לשתף פעולה עם התהליך הזה, לתת תשומת לב, להכשיר את המתנדבים בהשקעות יחסית לא גדולות, והקפיצות הן אדירות.

יורי שטרן: אתם מקצים גם מקומות פיסיים?

עמיר סטרנס: כמו במתו"ב אנחנו מנסים ליצור ביישובים מרכז פיסי.

עמיר סטרנס: יש לנו בחולון מרכז מאד יפה שהעירייה הקצתה לנו.

עמיר סטרנס: חני תוכל לדבר עליו.

יורי שטרן: אני כבר אומר שלא כולם יוכלו לדבר.

עמיר סטרנס: ד"ר אכראם, ראש עיריית הכרמל, בישר לי היום שהוא מצא לנו מבנה להתנדבות נוער ומאד שמחנו על העניין הזה.

עמיר סטרנס: וקורים תהליכים כאלה ביישובים שונים.

יורי שטרן: אכראם, כשהמרכז המסחרי יקום, אתה צריך שם- - -

אכראם חסון: בשמחה.

אכראם חסון: אבל זה תלוי בך קצת.

יורי שטרן: תודה לך.

גיא בן-גל: אני הייתי רוצה, ברשותך, דקה, כדי לתת אולי אלמנט ייחודי שקיים בכפר סבא.

גיא בן-גל: קודם כל, הסיבה שאני פה ולא ראש העיר היא שיש לו אירוע אישי והוא דוגמה אישית לסיטואציה שכשיש ראש רשות שמכוון באופן אישי לנושא וצמח, באמת, מתחום ההתנדבות, הקורפרציה ושיתוף הפעולה מצד אותה רשות נראים אחרת לגמרי.

גיא בן-גל: ובמובן הזה אני באמת מרכז, כמי שממונה על תיק הנוער בכפר סבא את אותו צוות היגוי שעמיר דיבר עליו שבאמת מהווה אסופה של כל הגורמים הרלוונטיים - - -

יורי שטרן: מי בוחר לשם את נציגי הנוער עצמו?

גיא בן-גל: מועצת הנוער העירונית שולחים את הנציגים שלהם.

יורי שטרן: אבל לא בכל עיר יש.

גיא בן-גל: לא, אבל בכפר סבא יש תשתית מאד מאד ענפה.

יורי שטרן: זאת אומרת, הם שולחים בעצמם.

יורי שטרן: לא אתם בוחרים.

גיא בן-גל: נכון.

גיא בן-גל: אין פה תכתיבים, במובן הזה.

גיא בן-גל: ההיקפים בכפר סבא אפילו טובים יותר ממה שעמיר תיאר ברמה הארצית, שוב כי התשתית ההתחלתית הייתה מאד טובה.

גיא בן-גל: מבחינת שיתוף הפעולה בין הג'וינט לכפר סבא, אני יכול בפירוש להצביע על זה שהעובדה שנמצא רכז שהוא מכוון מבחינה פרופסיונלית לנושא של הכשרת התנדבות בקרב בני נוער, למרות העובדות והעובדים המאד מיומנים של המחלקה, אין ספק שהערך התוספתי שלו נותן תרומה מאד משמעותית לאפקט המצטבר של התוצרים והפעולות.

גיא בן-גל: פרוייקט כמו "זרעים של שינוי" שדיברו עליו פה, היה קשה לרקום אותו מבחינת האפקט החיובי שהוא יוצר, בלי השהיה הרציפה של אותו רכז מטעם הג'וינט.

גיא בן-גל: איפה אנחנו כן יחודיים?

גיא בן-גל: בגלל שעם האוכל בא התיאבון בכפר סבא, יש לנו בפירוש מחשבות קונקרטיות, למתג את כפר סבא כעיר מתנדבת נוער.

גיא בן-גל: וכמו שחולון נתפסת כעיר ילדים, ראש העיר בעצמו – ממש בימים אלה – מגבש תוכנית שהוא רוצה ללכת אתה בעניין הזה, ואנחנו הולכים עם הג'וינט יד ביד בעניין הזה.

גיא בן-גל: אנחנו מנסים גם לרתום לעניין הזה את המרכז הארצי להתנדבות ובמובן הזה אני חושב שאם אנחנו נגיע למצב שבזכות הקטליזטור שהג'וינט יצר, שכפר סבא כבר הופכת לעיר ממותגת נוער, מאד יכול להיות שתהליך הפרידה הכואב שהוזכר בהקשר של הרווחה, יהיה הרבה פחות פרובלמטי, אולי, אצלנו.

יורי שטרן: יש גם מישהו שחושב על ההיבטים היחצניים של זה?

יורי שטרן: לא מבחינת פרסום לג'וינט, אלא באמת איך להקנות יוקרה לעצם המעמד של המתנדב.

קריאה: בנתניה ראש העיר הכריזה, במסגרת מועצת העיר, שנתניה היא עיר מתנדבת נוער.

קריאה: שזה למעשה - - -

גיא בן-גל: יש תחרות חיובית כבר.

נורית אבנר: גם רמת השרון בתחרות.

נורית אבנר: ואני נמצאת כאן – שמי נורית אבנר ואני סגנית ראש עיריית רמת השרון.

יורי שטרן: כבר התחלתם להתחרות, כאן.

נורית אבנר: לא, אני פשוט רואה שהזמן אוזל, ואני באמת הטרחתי את עצמי כי הנושא הזה הוא מאד חשוב והוא בדמנו ובנפשנו.

נורית אבנר: ונמצאת אתי כאן הרכזת של תוכנית עמ"ן, שמה דליה רצון, שעושה עבודה נפלאה ביישוב שלנו בתחום הזה, והיה לנו גם הכבוד לארח בעיר שלנו את אחד התורמים הגדולים שבא מפדרציית קליבלנד, מר קורמן, שהתארח אצלנו ביישוב ולמד והכיר את כל הפעילות שלנו ביישוב, שהיא פעילות מאד מאד ענפה.

נורית אבנר: אני רוצה - - -

יורי שטרן: קליבלנד זו עיר מתנדבת יהודים.

יורי שטרן: כן, פדרציה מאורגנת.

נורית אבנר: עכשיו, מה שאני רציתי לספר זה פרוייקט מאד ייחודי שלנו ברמת השרון, שאנחנו – אני נמצאת כאן ומייצגת, כמובן, את ראש העיר שלי – נושא הנוער הוא גם נושא מאד מאד חשוב ונמצא אצלנו בעדיפות עליונה באג'נדה של העיר, ואנחנו השנה בפעם הראשונה ייחדנו שעה בחטיבה לנושא של התנדבות.

נורית אבנר: זה פרוייקט מאד מאד ייחודי ברמת השרון – אם ברשותך לתת לדליה שתי דקות רק כדי לספר על הדבר הזה - - -

יורי שטרן: אבל - - -

נורית אבנר: בבקשה, ממש, זה פרוייקט - - -

יורי שטרן: אבל לפניה בתור היו כפר סבא ונתניה.

יורי שטרן: לא?

נורית אבנר: אין דבר.

יורי שטרן: לא, לא, לא.

יורי שטרן: בכל זאת.

גיא בן-גל: במילה אחת – שיתוף הפעולה בין עיריית כפר סבא והג'וינט מוגדר כהצלחה משמעותית.

גיא בן-גל: התחלנו ב-2003 כשמתוך כ-6500 בני נוער בעיר הגענו לאלף מתנדבים, שזה כבר 5%, שזה יותר מהממוצע הארצי שדיברו עליו.

גיא בן-גל: היום אנחנו עומדים באופן מעשי על 1500 והצפי ל-2005 כבר מדבר על 2000 מתנדבים, שזה כבר 30% ממצבת הנוער הכוללת בעיר.

גיא בן-גל: אלה היקפים מאד משמעותיים.

יורי שטרן: מה הפרוייקטים שהם עושים?

גיא בן-גל: יש שורה של פרוייקטים, אם אתה מעוניין.

יורי שטרן: לא, לא.

יורי שטרן: בקצרה, מה הריכוז?

גיא בן-גל: ספינת הדגל כרגע היא "זרעים של שינוי".

יורי שטרן: לא, זה מערך של הדרכה לנערים, אבל איך הם מופעלים אחר כך הנערים האלה?

יורי שטרן: מאד בקצרה, מה התחומים?

אושרת גני-גונן: אחד הדברים ששמנו לנו למטרה זה למקצע את נושא ההתנדבות בקרב מתנדבים מבוגרים למען נוער, אז אנחנו עושים קורסי הכשרות למתנדבים.

יורי שטרן: זו עדיין הכשרה.

יורי שטרן: אני שואל מה המשימות שאתם נותנים לנערים עצמם.

אושרת גני-גונן: אה.

אושרת גני-גונן: אוקי.

אושרת גני-גונן: המשימות מאד מאד מגוונות.

אושרת גני-גונן: למשל, יש לנו קבוצה של חונכים בתחום המתמטיקה, שחונכים ילדים בקבוצות לימוד, יש לנו קבוצה שפועלת בקרב העדה האתיופית, קבוצה שעוסקת בנושאים של רווחה, בבתי ספר אנחנו מערבים מורות בפעילויות שונות.

אושרת גני-גונן: יש לנו 61 ארגוני מתנדבים בכפר סבא, הם מפוזרים בארגוני המתנדבים האלה – 61 פעילים, לא על הנייר.

אושרת גני-גונן: יש יותר על הנייר.

אושרת גני-גונן: זהו, בכל תחום למעשה.

אושרת גני-גונן: למעשה מהתנדבות בקרב ילדים ותינוקות ועד התנדבות באוכלוסיית הגיל השלישי.

יורי שטרן: יש משהו שהנערים עושים מול הנוער המנותק?

אושרת גני-גונן: כן.

אושרת גני-גונן: קודם כל, ציינו שמבחינתנו הפרוייקט המוביל בעניין הזה זה "זרעים של שינוי".

אושרת גני-גונן: זה פרוייקט שבו, למשל, יש קבוצה של נערות שהן מאוכלוסיות נחלשות, שעוברות סדנאות בתחום של מגדר ומנהיגות, ואותן נערות אחר כך מעבירות פרוייקטים בתחום של מגדר.

אושרת גני-גונן: זו דוגמה אחת.

יורי שטרן: מה שאני מבקש, יש פה עכשיו את נתניה, רמת השרון, עיר הכרמל - --

חדד יואל: וטבריה.

קריאה: וחולון.

יורי שטרן: טוב.

יורי שטרן: אנחנו לא נספיק את כולם.

יורי שטרן: אותי מאד עניין העניין הזה של סיירת החופים.

רינה בר-טל: שוב, זה חוזר לנושא של אלימות וונדליזם.

רינה בר-טל: גילו שלאורך החופים של נתניה, בערבים – בנו שם טיילת מאד יפה, יש שם חוף מאד יפה, השקיעו הרבה מאד כסף – גילו שבערבים קורים שם דברים מאד לא יפים, לא פשוטים, בעייתיים.

רינה בר-טל: החליטו, על מנת למנוע את המשטרה מלבוא ולעשות מעשה, לקחת את בני הנוער האלה ולשים אותם כסיירת חופים.

רינה בר-טל: הם עצמם נמצאים בשטח, התפקיד שלהם – הם, כמובן, קיבלו את ההכשרה – הם לובשים בגדים מיוחדים שמזהים אותם, יש להם הופעה - - -

יורי שטרן: הם שמים לב גם לניקיון של החופים?

רינה בר-טל: כן.

רינה בר-טל: זהו.

רינה בר-טל: זה מתחיל בקטע של הניקיון – זה לא פשוט, נוער מול נוער.

רינה בר-טל: מי שעושה את הדברים הפחות טובים זה גם נוער.

רינה בר-טל: לכן, זה מתחיל בניקיון, אבל זה בעצם ממשיך לשמור על הספסלים, לשמור על הציוד, לשמור על היופי, על הדשא וכולי.

רינה בר-טל: נושא נוסף שלא מופיע כאן והוא גם מאד יפה, זה ליצנים בתוך בתי החולים.

מירה שנהר: אבל לפני שאת עוברת, אני רוצה לומר משהו על סיירת החופים, וכך להראות את הערך המוסף של עמ"ן שהקמנו.

מירה שנהר: סיירת החופים פעלה גם לפני שהוקם עמ"ן.

מירה שנהר: זו הייתה איזושהי יוזמה של המשמר האזרחי, השיטור הקהילתי.

מירה שנהר: עכשיו, בזכות העובדה שהקמנו את עמ"ן, והקמנו מרכז שמרכז את כל הארגונים השונים שעוסקים בהתנדבות נוער, נוצר דיאלוג ביניהם ואז סיירת החופים קיבלה נפח נוסף.

מירה שנהר: למשל: אם אנחנו כבר בין כה וכה מסיירים בחופים מטעם המשטרה, למה שלא ננצל את זה ונקדם אלמנט חינוכי וילדים יסבירו ויתריעו מפני קרינת השמש, השיזוף והמלחמה בסרטן.

מירה שנהר: ואז אגודה נוספת התחברה אליהם ונתנה להם איזושהי השתלמות בנושא הזה, והילדים - - -

יורי שטרן: ועל כל זה את אחראית?

רינה בר-טל: לא.

רינה בר-טל: ביישוב יש רכזת עמ"ן.

רינה בר-טל: בתוך מחלקת הנוער.

יורי שטרן: והרעיונות האלה אלה רעיונות שלך?

רינה בר-טל: זה השולחן העגול.

רינה בר-טל: לא שלי.

יורי שטרן: זו המועצה?

רינה בר-טל: כן.

רינה בר-טל: זה השולחן העגול, צוות ההיגוי.

יורי שטרן: ואיך אתם, כמשרד החינוך – מה אתם עושים בשביל לעודד את זה?

מירה שנהר: קודם כל אני מוכרחה להגיד בשולחן הזה ובסיטואציה החגיגית, שזה פרוייקט משגע, נכון ומתאים לסיטואציה שעכשיו הנוער - - -

עמיר סטרנס: הנערים אומרים "מגניב", לא משגע.

מירה שנהר: מגניב.

מירה שנהר: מדליק.

מירה שנהר: כי מה שקרה לפני שהקמנו את עמ"ן – היו הרבה מאד פרוייקטים שמשרד החינוך עודד להתנדבות.

מירה שנהר: אם זה ברמת כיתה – מחנכת שיוזמת משהו – או מנהל שיוזם פרוייקט כזה, חלוקת אזני המן, חלוקה כזאת או אחרת.

מירה שנהר: פרוייקט אחד גדול של נושא התנדבות לאורך כל השנים היה מחויבות אישית, שמישהו הזכיר אותו פה.

מירה שנהר: אבל, מה קורה למשל אם נערה בת 14 אוהבת מחול, והיא רוקדת בשכונה, וכמה בנות קטנות מתווספות אליה ורוצות שתלמד אותן מחול.

מירה שנהר: היא מגיעה לבית הספר ואומרת למחנכת: אני רוצה מקום ללמד את הילדות מחול.

מירה שנהר: מה יכולה לעשות המורה?

מירה שנהר: המורה ידיה קצרות מלעזור לה.

מירה שנהר: והיוזמות האלה שבאות מהשטח, היוזמות שבאות מהנוער עצמו, הייתה חסרה להן כתובת.

יורי שטרן: ועכשיו, כשהיא פונה?

מירה שנהר: עכשיו יש לה כתובת.

מירה שנהר: שאלת על שיווק.

מירה שנהר: אנשים יספרו לך.

מירה שנהר: נעשים פה ירידים.

מירה שנהר: אם זה בקניונים, או אם זה בכל המרכזים שהנוער מסתובב, ואומרים: יש לכם כתובת.

מירה שנהר: מי שרוצה להתנדב או מי שיש לו רעיון להתנדב, או מי שרוצה להצטרף לקבוצה שמתנדבת – יש כתובת, בואו אלינו, אנחנו נעזור לכם.

מירה שנהר: לכן, בכל מקום כזה אותו רכז הוא הכתובת, והוא שומע מצד אחד בני נוער שרוצים משהו, מצד שני שומע על צרכים שהעיר צריכה, ועושה את החיבור הזה ועוזר להם להקים את הקבוצות האלה.

יורי שטרן: אז איך – את, למשל, מנחה את מוסדות החינוך ברוח זאת של קבלת הרעיון של ההתנדבות?

מירה שנהר: בוודאי.

מירה שנהר: קודם כל, שאלת קודם שאלה איך בוחרים את האדם הרלוונטי.

מירה שנהר: אנשים שלנו בשטח, שמכירים ביישוב את האנשים שעובדים עם נוער – אנחנו עוזרים בבחירת האדם הזה.

מירה שנהר: קודם כל, אחד הקריטריונים – הוא צריך להיות אדם שעובד עם נוער, מדבר בשפה של הנוער, יודע את הצרכים של הנוער, אז חלק מהעזרה שלנו זה גם בבחירה שלהם.

מירה שנהר: דבר שני – ההנחיה של אנשים בשטח.

יורי שטרן: בחירה או המלצה?

מירה שנהר: שותפים בבחירה.

מירה שנהר: יושבים ביחד.

יורי שטרן: ואז, כמו שזה כפוף שם למנחה, לבחורה שהייתה קודם, פה זה כפוף למחלקת החינוך?

קריאות: נוער.

קריאות: נוער.

עמיר סטרנס: זה משתנה מיישוב ליישוב.

מירה שנהר: זה תלוי.

מירה שנהר: אל"ף, אנחנו לוקחים על עצמנו לבדוק את הקריטריונים, לראות מיהו אותו אדם.

מירה שנהר: הוא צריך – כמו שאמרת – מרכז הערכה, שהוא עבר השתלמויות לעבודה עם נוער, שהוא אדם שאנחנו יכולים להפקיד בידיו נוער.

מירה שנהר: אלה הדברים שאנחנו בודקים.

מירה שנהר: אנחנו גם בודקים אם המחלקה היא באמת מחלקה שיכולה לקדם את הנושא הזה.

מירה שנהר: כי לפעמים אתה מגיע למקום שבעירייה נושא הנוער לא חשוב.

מירה שנהר: אז לא ניכנס לשם, עם כל הרצון הטוב ולעתים יש לנו תורם שבא ואומר: אני רוצה לתרום דווקא בעיר הזאת.

מירה שנהר: אבל בעיר הזאת מסתבר שהתשתית שיכולה לקלוט אותו היא לא מספיק טובה, אז לא ניכנס לשם.

יורי שטרן: זה צריך להיות אתגר בשבילכם.

יורי שטרן: זה ללכת על הקל אם אתם מוכנים רק למקום שיש תשתית טובה.

שלומית עמיחי: לא ניכנס מיד.

שלומית עמיחי: רק אחרי משא ומתן, זה מה שהיא אומרת.

מירה שנהר: בסך הכל, כמו שראית, הנתונים מאפשרים להרבה מאד יוזמות של בני נוער להתחבר ולפעול.

מירה שנהר: ועם זה אנחנו הולכים.

יורי שטרן: יופי.

יורי שטרן: תודה.

יורי שטרן: רמת השרון.

דליה רצון: אני רוצה להתייחס לעוד ערך מוסף אחד מאד מאד חשוב, וזה בעצם ועדת ההיגוי.

דליה רצון: נוצרים שם שיתופי פעולה מדהימים.

דליה רצון: יש שם נציגים של המתנ"סים, נציגים של בתי ספר - - -

יורי שטרן: אני חשבתי, למשל, על הארגונים הסביבתיים, כמה שהם יכולים ליהנות מתוספת מתנדבים.

דליה רצון: אז כולם פשוט נהנים.

דליה רצון: כולם שומעים שרמת השרון היא עיר מתנדבת נוער, וכל בני הנוער מכיתה ז' ועד י"ב שותפים לתהליך.

דליה רצון: כמו שאמר כאן חבר הכנסת דהן, שעם החינוך לערכים צריך להתחיל כמה שיותר מוקדם, אז ברמת השרון ממש הקצו שעה במערכת.

דליה רצון: יש לנו תלמידי כיתה י' עם נושא מחויבות אישית, אבל יש לנו בכיתה י"א למשל, שכבה שלמה שעושה חקר סיפורי שואה.

דליה רצון: וזה דבר שלא היה.

דליה רצון: אנחנו הכשרנו את הקרקע לפעילות התנדבותית ענפה.

דליה רצון: ואני חושבת שזה הערך המוסף המאד מאד גדול שבתוכנית.

יורי שטרן: תודה.

יורי שטרן: עיר הכרמל.

נורית אבנר: סליחה, אפשר עוד מילה אחת בבקשה, להגיד?

נורית אבנר: שמאז השותפות שלנו עם הג'וינט ברמת השרון, כשנתיים, כמות המתנדבים של הנוער יותר מהכפילה את עצמה.

נורית אבנר: אם ניקח את האוכלוסייה של תלמידי כתה ז' עד י"ב שמונה בערך 4000 תלמידים – 1500 בני נוער בפעילות התנדבותית.

יורי שטרן: עברתם את כפר סבא.

גיא בן-גל: זה יחסי לאוכלוסייה.

נורית אבנר: והשאיפה שלנו היא, כמובן, להכפיל את זה בשנה הבאה.

גיא בן-גל: יש גם עניין של איכות, לא כמות.

יורי שטרן: בבקשה.

אכראם חסון: אנחנו בוודאי עשינו מגוון רחב של התנדבות בתוך הקהילה כי מצאנו שהנושא הזה פרוץ ויש לנו התרופפות בערכים עקב כל השינויים שחודרים לחברה הדרוזית.

אכראם חסון: אז קודם כל התחלנו במשפחות שיש להן ילדים עם ליקויי למידה.

אכראם חסון: יש לנו מתנדב פעם בשבוע מהמתנדבים האלה אצל כל משפחה – מנסה לעזור ולסייע.

אכראם חסון: דבר שני, אנחנו נלחמים בתופעת הסמים שחודרת לקרבנו, ולכן המתנדבים מגיעים לבתי הספר, במיוחד היסודיים, מתחילים להסביר להם מה התהליך הזה עושה לנו, איך הוא יכול לקלקל את כל החברה, וזה חשוב מאד.

אכראם חסון: פרוייקט שלישי שנכנסנו אליו – אנחנו מצאנו גם שיש לנו, לצערי הרב, הרבה נכים ויש לנו גם מועדון לנכים.

אכראם חסון: אז הילדים האלה הולכים ומתנדבים שם, מנסים לסייע להם.

יורי שטרן: נכים – לא רק נכים צבאיים?

אכראם חסון: לא.

אכראם חסון: כלליים.

אכראם חסון: וזה גם נותן תמיכה.

אכראם חסון: יש לנו חלק מהקשישים שאין להם ילדים שיסייעו להם, אז המתנדבים האלה נ כנסים אליהם לבתים ומנסים לפעמים לסייע גם בעבודות שיפוצים בתוך הבתים.

אכראם חסון: ממה אנחנו סובלים?

אכראם חסון: הרי גם הפרוייקט הזה חיובי ומצוין, אבל גם יש לנו בעיות אחרות, כתוצאה מזה שהפרוייקט קיים.

אכראם חסון: אין לנו רכז מתנדבים שיש לו נחיצות משרה בתוך תקן העירייה.

אכראם חסון: וזה מקשה עלינו, כי משרד הפנים לא מאפשר לנו לקחת תקן חדש.

אכראם חסון: דבר שני – קשה לנו לתחזק את המקומות שאנחנו מעבירים שם את הפעילות הזאת.

אכראם חסון: בתי נוער שהמתנדבים באים אליהם כל יום, מקיימים כל מיני פעילויות חברתיות, פעילויות קהילתיות.

אכראם חסון: צריכים מישהו שינקה את המקום ויתחזק אותו, יפתח אותו - - -

יורי שטרן: זה לא יכול להיות חלק מהמשימה ההתנדבותית שלהם?

אכראם חסון: ברגע שאתה מטיל עליהם הרבה מטלות, קשה מאד לבוא ולדרוש מהם גם לתחזק את הדבר הזה בצורה רצינית.

אכראם חסון: גם נושא הריהוט והציוד שדרוש לשם, ברגע שאתה עיר חדשה, איחוד של שני יישובים בפשיטת רגל, שאין לך שום תקציב פיתוח, אתה נתקבל בבעיות מיותרות.

אכראם חסון: למרות הכל, יש כבר שני בתי מתנדבים בעיר הכרמל.

אכראם חסון: אנחנו, עוד כמה ימים, ניתן להם עוד מקום ונריץ את הדבר הזה בצורה עניינית.

אכראם חסון: זה המקום והזמן להגיד תודה לג'וינט, כי בזכות הג'וינט אנחנו על המפה בנושא הזה, ולשמחתי הרבה זה פיילוט מצוין.

אכראם חסון: חבל שמשרדי הממשלה השונים ומשרד הפנים לא לוקח אותנו כפיילוט בדברים האחרים שאנחנו מדברים עליהם.

יורי שטרן: טוב.

יורי שטרן: תודה רבה.

יואל חדד: שכחת את טבריה.

יואל חדד: אני אנסה בקצרה.

יואל חדד: אני רק מוכרח לומר: כשדיברו פה על הרווחה, יש לנו פונקציה כזאת ברווחה, יש לנו גם פונקציה כזאת שיושבת – כמו ששלומית אמרה – בלשכת ראש העיר.

יואל חדד: הוא מתנדב, אבל מאז שנכנס אצלנו עמ"ן, היא הפכה – שנית יושבת פה, הרכזת העירונית – היא הפכה לדבר המרכזי.

יואל חדד: עם כל הכבוד, כולם פונים אליה.

יואל חדד: אפילו מבוגרים.

יואל חדד: אז זה שינוי משמעותי.

יואל חדד: אני מוכרח לומר שהחיבור שעשה עמיר עם הקהילות התורמות שלנו – למשל, ב"שותפות 2000", הקמתי את מרכז המידע והייעוץ לנוער שלי, שנמצא בלב העיר.

יואל חדד: אתם מוזמנים לראותו אותו.

יואל חדד: שם יושב גם עמ"ן.

יואל חדד: שם מוצב איזשהו משרד, זה דבר יוצא מהכלל.

יואל חדד: ודבר נוסף שנמצא בתוך המשרדים האלה – נוער מדבר לנוער.

יורי שטרן: כמבקר בטבריה הייתי מגייס מתנדבים לשיפוץ העתיקות שם.

יורי שטרן: המצב מוזנח ביותר.

יואל חדד: אתה צודק ואני רוצה להגיד לך - - -

שלומית עמיחי: אתגר.

שלומית עמיחי: הם גם יאהבו ללמוד על ארכיאולוגיה וגם לעשות את זה.

יואל חדד: נכון.

יורי שטרן: גם שיקום המוזיאון שפעם היה שם במסגד.

יואל חדד: אגב, במסגרת ועדת השרים שהוקמה לנושא הזה, אני חושב שניתנה התייחסות גם לנושא הזה.

שנית וקנין: יש כרגע טיפול בעניין הארכיאולוגי.

יורי שטרן: לא רק ארכיאולוגיה.

יורי שטרן: אני מדבר על בתי קברות שם, על עתיקות.

שנית וקנין: זה לא מיועד לנוער.

שנית וקנין: זה באגף של מתנדבים מבוגרים.

שנית וקנין: יש רכז מתנדבים עירוני - - -

יואל חדד: אבל לחפירות ארכיאולוגיות שעושה פרופסור הירשפלד, כמה חודשים בשנה, אנחנו כן מגייסים נוער.

יורי שטרן: יפה.

יורי שטרן: טוב, קודם כל אני מאד מודה לכם, כי באמת אלה דברים מאד משמחים מה שסיפרתם.

יורי שטרן: צריכים רק לחשוב איך בעצם לקדם את זה.

יורי שטרן: התחושה שלי היא שיש לנו יותר מ-10% מתנדבים.

יורי שטרן: יכול להיות שפשוט יש הרבה מאד אנשים בהתנדבות שלא מופיעים בשום סטטיסטיקה, אבל אני חושב שרמת ההתנדבות בארץ עלתה מאד בשנים האחרונות.

יורי שטרן: לג'וינט היה תפקיד חשוב בזה.

יורי שטרן: אתם בהרבה מאד תחומים הכנסתם איזושהי שיטה וסטנדרטים אמריקאיים – ופה דווקא במובן הטוב של אמריקה, כולל מעורבות חברתית פעילה מאד של האזרחים, וההתנדבות היא חלק מזה.

יורי שטרן: מה שאנחנו יכולים לעשות פה – אני קיבלתי הצעות לסיכום – אנחנו ודאי נקרא לרשויות לעשות הכל כדי לקדם פרוייקטים התנדבותיים כדי להעמיד את נושא ההתנדבות במקום מרכזי יותר בחוויה העירונית.

יורי שטרן: לראות בזה משב שניתן לנצל אותו גם בשביל להרחיב את היכולת של העירייה במצב של המצוקה הכספית ומצוקת התקנים הנוכחית שתימשך עוד הרבה זמן.

יורי שטרן: ואנחנו גם נזמין אתכם ואת הרשויות לפתח דגמים נוספים שמתאימים לסוגים שונים של היישובים בארץ.

יורי שטרן: זה מובן מאליו.

יורי שטרן: מה שחשבתי בנוסף לכך – אל"ף, אנחנו יכולים כוועדה ליזום את זה, אבל שיהיה מפגש שלכם עם מרכז לשלטון מקומי, אולי עם ההנהלה, עם הצגת הפרוייקטים, סיכום של מה שנעשה כבר – פה צריך להיות מחקרון, איזשהו סיכום ביניים של מה שכבר עשיתם ואיך זה עזר לעיריות .

יורי שטרן: ואז ראשי אותם ערים שכבר נהנים מהפעולה שלכם או משיתוף הפעולה אתכם יכולים להציג את זה לאחרים וזה יהיה יותר אותנטי מאשר שיווק עצמי שלכם, למרות שהוא מאד מוצלח, להערכתי.

יורי שטרן: אני חושב שמאד מאד חשוב שהמשטרה ומשרד החינוך יעשו כמה שיותר מעקב בצד השלילי של התמונה ויראו באיזו מידה התפתחות ההתנדבות מקטינה את התופעות השליליות – והמצב בנוער במיוחד, מידרדר.

יורי שטרן: גם לטווח הקצר וגם, איפה שהפרוייקטים ההתנדבותיים עובדים.

יורי שטרן: גם ברווחה, אני מניח, יש לא מעט היבטים שנוגעים לנוער ולפשיעה כללית, ולכן לדעתי זה דבר מרכזי ואם אנחנו נדע ונוודא שזה באמת עובד, ועובד בטווחים קצרים יחסית, מוריד בסך הכל עלויות למערכת – כי הפשיעה יש לה עלויות – אז זה בוודאי יסייע לקידום היוזמות שלכם.

יורי שטרן: אני הרגשתי חוסר בכל מה שנוגע לעלייה.

יורי שטרן: לנוער העולה, להתנדבות של העולים.

יורי שטרן: זה לא הופיע באף אחד מהסיפורים שלכם.

יורי שטרן: אני לא מזמין אתכם לעשות את זה באופן מלאכותי, אבל אני חושב שכנראה שהחיבור פה לא עובד ואני חושב שזה פגם - - -

שלומית עמיחי: - - - את הפוקוס.

קריאה: אין לנו עולים חדשים.

עמיר סטרנס: זה קורה.

עמיר סטרנס: זה באמת לא בא לידי ביטוי, אבל זה קורה.

תקווה עברון: זה קורה, כי יש הרבה מאד ארגוני עולים בשטח, אז מן הסתם זה מטופל.

יורי שטרן: אז זה לא מצא ביטוי פה, ואם אנחנו מדברים על בעיות הנוער, אז המצוקה הכי גדולה זה בנוער העולה, של יוצאי אתיופיה במיוחד, אבל גם אצל יוצאי חבר העמים.

יורי שטרן: זו פשוט קטסטרופה משפחתית מה שקורה, בממדים שלא יתוארו.

יורי שטרן: כי באות משפחות משכילות עם אנשים שהיו מכובדים בחברה, והילדים שלהם גדלים כעבריינים.

יורי שטרן: זה נורא.

יורי שטרן: למשפחה יהודית זה פשוט דבר שלא דמיינו לעצמם.

יורי שטרן: לכן, אני הייתי באמת מבקש לדעת מה אתם עושים ואם יש פה, שוב, איזושהי בעיה בתקשורת, בחיבור, בהכרת הארגונים, אז אני מציע את עזרתי בקטע הזה, רק תגידו אם אכן יש צורך.

יורי שטרן: אפשר לחשוב גם על משהו ארצי, על איזושהי שיתוף פעולה, וגם בוודאי על החיבורים המקומיים.

יורי שטרן: אני אנסה גם, במגעים שלי עם ראשי הרשויות שאני מכיר ושאני יודע שהם יראו בזה באמת פתרון ואפיק פעולה מאד חשוב, להפנות אותם אליכם ואולי אתם באמת, על ידי זה, תרחיבו את המעגל שלכם כאשר הדבר יהיה יזום על ידי הרשויות עצמן.

יורי שטרן: יש סוגיה כללית שאני בעצם ביקשתי מספר פעמים מהמגזר השלישי – מאותה התארגנות שהוקמה בג'וינט ועכשיו האכסניה שלה היא אוניברסיטת בן גוריון – להציע הצעות לשינוי החוקים.

יורי שטרן: יש הרבה מאד בחקיקה אצלנו, במיוחד בתחום המיסוי, שפשוט מפריע לפעילות ההתנדבותית או לא מאפשר לה ליצור תנאים למתנדבים לפחות להחזיר הוצאות.

יורי שטרן: יש פה מרחב שלא טופל, ואני מציע גם לכם – חלק מזה זאת חקיקה ראשית, אבל יש פה ושם גם דברים שבחוקי העזר העירוניים אפשר לקדם, ואז אם ברשויות שלכם תהיינה יוזמות כאלה בתחום החקיקה המקומית, בחקיקת המשנה, ואתם תביאו את זה גם אלינו, אז אני חושב שנוכל גם לגבות את זה, כמאמץ, וגם להמליץ לרשויות נוספות לאמץ את זה.

יורי שטרן: אני בטוח שדברים קטנים – ואולי לא כל כך קטנים – אפשר בחקיקה מקומית לתקן, כי אנחנו צריכים את המתנדב גם לצייד בכלים – כל העזרה הארגונית הזאת בשירותי משרד, בטלפונים, באלף ואחד דברים, שבלי זה ההתנדבות לא ממצה את עצמה, וכמובן לתגמל, או לפחות לא להפוך את המתנדבים לפראיירים של ממש, כשהם מכספיהם מממנים בעצם את הכל.

יורי שטרן: אז פה אני מזמין אתכם לאיזושהי פעולה משותפת.

יורי שטרן: דבר אחרון – הצעה.

יורי שטרן: דיברת על סיפורי שואה.

יורי שטרן: השנה הבאה היא שנה מיוחדת לכל מי שיש לו זיכרון היסטורי מינימלי.

יורי שטרן: זאת שנת ה-60 לניצחון על הנאצים.

יורי שטרן: ניצחון על הנאצים זו לא רק שואה.

יורי שטרן: זה קודם כל ניצחון, זה קודם כל לחימה.

יורי שטרן: ויש לזה מעט מודעות בארץ.

יורי שטרן: בארץ, מלחמת העולם השניה קשורה קודם כל לשואה, לטראומה, לסבל, ושוכחים שבסופו של דבר עמנו, בשיתוף עם עוד כמה מדינות לא מבוטלות, ניצחנו.

יורי שטרן: גם השואה נגמרה וגם הגיע ניצחון.

יורי שטרן: העולם כולו יחגוג את השנה הזאת.

יורי שטרן: במדינת ישראל זה אף פעם לא קיבל, באמת, שום גושפנקא ממלכתית אמיתית – אני מנסה עכשיו דרך ועדת השרים לטקסים וסמלים לקדם איזושהי תוכנית ממלכתית, אבל כל עיר יכולה לעשות את זה.

יורי שטרן: יש הרבה מאד אנשים שהיו לוחמים במלחמה הזאת.

יורי שטרן: בהשוואה לניצולי שואה, זה תחום מוזנח.

יורי שטרן: אף אחד לא בא אליהם – כמעט אף אחד.

יורי שטרן: יש פה ושם בתי ספר שעושים את זה, אבל מעט מאד – לא מבקשים מהם לספר על מה שהיה.

יורי שטרן: יש פה גם בעיית שפה, אבל יש פה גם הזדמנות, למשל, לגייס את הנוער העולה לעשיית התחקירים האלה.

יורי שטרן: אני פשוט מציע לכם לאמץ, אולי, כיוזמה ארצית בפרוייקטים שלכם את הנושא הזה, ואם כן אפשר להתקשר לארגון ותיקי מלחמת העולם השניה, ארגון הנכים והפרטיזנים, והם יספרו לכם מה הם רואים כפעולה נדרשת, וזו התנדבות מאד יפה שגם עוזרת לזקנים – זקנים מאד, בעצם – שבשבילם זה איכשהו מעלה את הכבוד העצמי שלהם, וזה גם יכול לגייס הרבה מאד נוער ולתרום להשכלתו.

יורי שטרן: זאת הצעתי.

יורי שטרן: תודה רבה לכם ובהצלחה.

קריאות: תודה רבה.